text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/19
 Žaloba podaná dne 27. prosince 2010 — El Corte Inglés v. OHIM — Technisynthese (BTS)
 (Věc T-592/10)
 2011/C 80/37
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: El Corte Inglés (Madrid, Španělsko) (zástupci M. E. López Camba a J. L. Rivas Zurdo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Technisynthese SARL (Saint Pierre Montlimart, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 23. září 2010 ve věci R 1380/2009-1 v plném rozsahu a
 —
 uložit žalovanému a případným vedlejším účastníkům náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „BTS“ pro výrobky tříd 14, 18, 25 a 28.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Technisynthese SARL.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní obrazová ochranné známka a ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „TBS“ pro výrobky tříd 18 a 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a přijetí námitek.
 Dovolávané žalobní důvody: nedostatek důkazů o dobrém jménu a užívání dřívějších ochranných známek a porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), vzhledem k tomu, že neexistuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/39
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 14. června 2004
 ve věci T- 267/02, Rewe-Zentral AG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Částečné zamítnutí zápisu - Zpětvzetí námitky - Není namístě rozhodnout ve věci)
 (2004/C 228/89)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-267/02, REWE-ZENTRAL AG, se sídlem v Kolíně (Německo), zastoupená H. Eichmannem, G. Barthem, U. Blumenröderem, C. Niklas-Falterem, M. Kinkeldeyem, K. Brandtem, A. Frankem, U. Stephanim, B. Allekottem, E. Pfrangem, K. Lochnerem a B. Ertlem, advokáty, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. Weberndorfer a G. Schneider), přičemž vedlejším účastníkem řízení před Soudem byla Fritidsresor AB, se sídlem ve Stockholmu, zastoupená U. Sanderem, advokátem, jejímž předmětem je žaloba proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2002 (věc R 888/2000-1), týkajícímu se zápisu označení Atlasreisen jako ochranné známky Společenství, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a I. Pelikánová, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 14. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Není dále namístě rozhodnout o žalobě.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese své náklady.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 219/10
 Žaloba podaná dne 20. května 2011 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-244/11)
 2011/C 219/13
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Ζαvvόs a E. Montaguti)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásil, že Řecká republika tím, že přijala požadavky týkající se povolení stanovené v čl. 11 odst. 1 ve spojení s čl. 11 odst. 2 a požadavky týkající se povolení stanovené v čl. 11 odst. 3 řeckého zákona č. 3631/2008, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 63 SFEU o volnému pohybu kapitálu a z článku 49 SFEU o právu usazování;
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle Komise okolnost, že nabytí hlasovacích práv rovnajících se 20 % základního kapitálu a více podniků strategického národního významu závisí na předběžném povolení Diypourgiki Epitropi Apokratikopoiiseon (mezirezortní výbor pro privatizaci), jak stanoví čl. 11 odst. 1 ve spojení s čl. 11 odst. 2 zákona 3631/2008, omezuje volný pohyb kapitálu (článek 63 SFEU) a právo usazování (článek 49 SFEU). Dotčená opatření, ačkoliv nezavádějí diskriminaci, jak tvrdí řecká vláda, mohou odradit hospodářské subjekty od investice kapitálu do podniků strategického národního významu a v důsledku toho také od jejich usazení v Řecku.
 Kromě toho má Komise za to, že čl. 11 odst. 3 zákona 3631/2008, který stanoví mechanismus následné kontroly ze strany ministerstva hospodářství a financí ohledně určitých otázek, které mají pro podnik rozhodující důležitost, omezuje volný pohyb kapitálu (článek 63 SFEU) a právo usazování (článek 49 SFEU), neboť dává státu možnost učinit z administrativních důvodů neplatnými příslušná rozhodnutí podniku, která nebyla oznámena předem, jelikož se projevila následně. V důsledku toho je omezena diskreční pravomoc akcionářů uplatnit svá rozhodnutí, a jsou tak kladeny překážky jejich efektivní účasti na řízení a kontrole podniku strategického národního významu, a tudíž jejich usazení v Řecku.
 Řecká vláda tvrdí, že sporný zákon zavádí omezení pouze pro privatizaci šesti podniků strategického národního významu, které podléhají kontrole státu. Komise naproti tomu zastává názor, že rozsah tohoto zákona zůstává v zásadě nejistý, neboť ani podniky, ani odvětví spadající do oblasti působnosti tohoto nového předpisu, nejsou v tomto zákoně uvedeny, takže zákon zůstává vágní nejen pokud jde o jeho současný, ale také o jeho budoucí rozsah, a v důsledku toho nezaručuje potřebnou právní jistotu.
 Řecká vláda tvrdí, že jediným cílem zákona je ochrana veřejného zájmu a záruka plynulého poskytování veřejných služeb bez překážek a funkčnost sítí. Komise však tvrdí, že účelem zákona je záruka možnosti států zvolit si strategického investora pro podniky strategického národního významu, zlepšení jejich konkurenceschopnosti a záruka, že k privatizaci podniků strategického národního významu pro národní hospodářství dojde za transparentních podmínek. Komise uvádí, že i když dotčená ustanovení mohou být odůvodněna důvody veřejného zájmu, narozdíl od judikatury Soudního dvora, podle níž se povolovací režimy „musí zakládat na objektivních a nediskriminačních kritériích, která jsou dotčeným podnikům oznámena předem a kterýkoliv subjekt, jehož se týká restriktivní opatření tohoto typu, musí mít přístup k soudnímu přezkumu
 (1)“, jsou kritéria stanovená pro udělení povolení nevhodná k dosažení cíle sledovaného zákonem. Kritéria pro privatizaci (udělení předchozího povolení, ale také následná kontrola s možností zrušit rozhodnutí podniku) stanovená dotčenými ustanoveními, nejsou jasná, objektivní, přesně upravená zákonem, ani nemají vztah k cíli sledovanému zákonem, zatímco orgánům poskytují velkou diskreční pravomoc s výsledkem následného uložení dodatečných omezení pro privatizaci podniku strategického národního významu, pravděpodobného selektivního přístupu investorů k privatizovaným podnikům a tržním odvětvím a nemožnosti soudních orgánů rozhodovat o způsobu, kterým správní orgány uplatnily pravomoci, které jim svěřil zákon.
 Komise tvrdí, že Řecká republika neposkytla objasnění a skutečnosti, které by dostatečně odůvodnily zavedení výše uvedených omezení a z toho důvodu čl. 11 odst. 1 ve spojení s čl. 11 odst. 2 a 3 zákona 3631/2008, které stanoví režim předchozího povolování a režim následné kontroly, porušují články 63 a 49 SFEU.
 (1) Viz rozsudky Analir a další, věc C-205/99, bod 38; Centro Europa 7 Sri, věc C-380/05, bod 116; Komise v. Portugalsko, věc C-367/98, bod 50; Komise v. Francie, věc C-483/99, bod 46; Komise v. Španělsko, věc C-463/00, bod 69.


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/47
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 2. března 2016 – FX v. Komise
 (Věc F-59/15) (1)
 („Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Odchodné - Článek 12 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Skončení služebního poměru“)
 (2016/C 136/66)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: FX (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí nevyplatit odchodné požadované žalobcem po ukončení jeho služebního poměru, jakož i na přiznání náhrady škody, která mu údajně vznikla.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 FX ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu třetinu nákladů řízení vynaložených FX.
 (1) Úř. věst. C 213, 29. 6. 2015, s. 48.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/46
 Žaloba podaná dne 15. května 2015 – Ivanyushchenko v. Rada
 (Věc T-246/15)
 (2015/C 236/62)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Yuriy Volodymyrovych Ivanyushchenko (Yenakievo, Ukrajina) (zástupci: B. Kennelly a J. Pobjoy, Barristers, a R. Gherson, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/364 ze dne 5. března 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 62, s. 25), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/357 ze dne 5. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. 2015, L 62, s. 1), v rozsahu, v němž se týkají žalobce;
 —
 podpůrně prohlásil, že čl. 1 odst. 1 nařízení Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 (v pozměněném znění) a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 (v pozměněném znění) jsou z důvodu protiprávnosti nepoužitelné v rozsahu, v němž se vztahují na žalobce.
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že Rada neurčila řádný právní základ rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/364 (dále jen „rozhodnutí“) a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/357 (dále jen „nařízení“) (společně „napadená opatření“). Článek 29 Smlouvy o Evropské unii není řádným právním základem pro toto rozhodnutí, jelikož stížnost namířená vůči žalobci jej neidentifikovala jako osobu podílející se na oslabování demokracie na Ukrajině nebo znemožňující ukrajinskému lidu, aby těžil z přínosů udržitelného rozvoje země (ve smyslu článku 23 SEU a obecných ustanovení čl. 21 odst. 2 SEU). Jelikož bylo rozhodnutí neplatné, Rada nemohla vycházet z čl. 215 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie pro účely přijetí nařízení.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že kritéria pro zařazení žalobce na seznam, jež jsou uvedena v čl. 1 odst. 1 nařízení Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 (v pozměněném znění) a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 (v pozměněném znění), byla splněna. Proti žalobci není vedeno trestní řízení „z důvodu zneužití veřejných prostředků nebo majetku“.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila právo žalobce na obhajobu a právo na řádnou správu a účinnou soudní ochranu. Rada zejména pečlivě a nestranně nepřezkoumala, zda údajné důvody pro opětovné zařazení na seznam byly opodstatněné ve světle vyjádření předložených žalobcem před opětovným zařazením na seznam.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že Rada nesplnila svoji povinnost dostatečně odůvodnit opětovné zařazení žalobce na seznam.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Rada bez odůvodnění a nepřiměřeným způsobem porušila základní práva žalobce, včetně práva na ochranu jeho vlastnictví a dobrého jména. Dopad napadených opatření na žalobce je rozsáhlý, a to jak z hlediska jeho vlastnictví, tak jeho celosvětového dobrého jména. Rada neprokázala, že zmrazení aktiv a hospodářských zdrojů žalobce souvisí s jakýmkoli legitimním cílem, nebo je tímto cílem odůvodněno, natož že je přiměřené takovému cíli.
 6.
 Šestý žalobní důvod, předložený na podporu prohlášení protiprávnosti, vychází z toho, že pokud čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 (v pozměněném znění) a čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 (v pozměněném znění) mají být v rozporu s argumenty uplatněnými ve druhém žalobním důvodu vykládány v tom smyslu, že se vztahují na jakékoli vyšetřování vedené ukrajinským orgánem bez ohledu na to, zda bylo vydáno jakékoli soudní rozhodnutí nebo probíhá řízení týkající se tohoto vyšetřování nebo jej monitorující, kritéria pro zařazení na seznam by vzhledem k svévolné šíři a rozsahu, které by vyplývaly z tak širokého výkladu, postrádala řádný právní základ anebo byla nepřiměřená cílům rozhodnutí a nařízení. Toto ustanovení by tedy bylo protiprávní.


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 20. března 2008 – Bayerischer Brauerbund e.V. v. Bavaria N.V.
 (Věc C-120/08)
 (2008/C 197/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Bayerischer Brauerbund e.V.
 Žalovaná: Bavaria N.V.
 Předběžné otázky
 1)
 Je článek 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 510/06 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (1) použitelný, jestliže je chráněné označení platně zapsáno zjednodušeným postupem podle článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (2)?
 2)
 a)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Ze kterého okamžiku je nutno vycházet při posuzování seniority chráněného zeměpisného označení ve smyslu čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 510/06?
 b)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: Kterým předpisem se řídí kolize zeměpisného označení, které bylo platně zapsáno zjednodušeným postupem podle článku 17 nařízení (EHS) č. 2081/92 s ochrannou známkou, a čím se řídí seniorita chráněného zeměpisného označení?
 3)
 Je možné využít vnitrostátních předpisů o ochraně zeměpisných označení, jestliže označení „Bayerisches Bier“ splňuje požadavky pro zápis podle nařízení (EHS) č. 2081/92 a nařízení (ES) č. 510/06, avšak nařízení Rady (ES) č. 1347/01 ze dne 28. června 2001, kterým se doplňuje příloha nařízení Komise (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 (3) je neplatné?
 (1) Úř. věst. L 93, s. 12.
 (2) Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 4.
 (3) Úř. věst. L 182, s. 3; Zvl. vyd. 03/33, s. 97.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná House of Lords (Spojené království) dne 9. února 2009 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. Baxi Group Limited
 (Věc C-55/09)
 2009/C 90/21
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 House of Lords
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Žalovaná: Baxi Group Limited
 Předběžné otázky
 „V případě, kdy
 A
 osoba povinná k dani používá obchodní propagační program provozovaný reklamní a marketingovou společností, v jehož rámci jsou zákazníkům osoby povinné k dani vydávány ‚body‘ v souvislosti s koupí zboží těmito zákazníky od osoby povinné k dani;
 B
 zákazníci používají své body k získání bezplatné odměny ve formě zboží od uvedené reklamní a marketingové společnosti;
 C
 osoba povinná k dani se s uvedenou druhou společností dohodla, že jí bude hradit doporučenou maloobchodní cenu takového zboží sloužícího jako odměna
 1)
 Jak mají být vykládány články 14, 24, 73 a 168 směrnice o DPH (1) (dříve články 5 a 6 a čl. 11 část A odst. 1 písm. a) šesté směrnice (2)), pokud jde o platby osoby povinné k dani uvedené druhé společnosti?
 2)
 Mají být tato ustanovení zejména vykládána v tom smyslu, že takové platby, jaké hradí osoba povinná k dani uvedené druhé společnosti je třeba považovat:
 a)
 výlučně za protiplnění za poskytování služeb uvedenou druhou společností osobě povinné k dani;
 b)
 výlučně za protiplnění třetí strany za dodání zboží uvedenou druhou společností zákazníkům;
 c)
 za protiplnění částečně za poskytování služeb uvedenou druhou společností osobě povinné k daní a částečně za dodání zboží uvedenou druhou společností zákazníkům; nebo
 d)
 za protiplnění jednak za poskytování reklamních a marketingových služeb a jednak za dodání zboží sloužícího jako odměna uvedenou druhou společností osobě povinné k dani?
 3)
 V případě, že odpověď na druhou otázku zní, že takové platby je třeba považovat částečně za protiplnění za poskytování služeb uvedenou druhou společností osobě povinné k dani a částečně za protiplnění poskytované osobou povinnou k dani jako třetí stranou uvedené druhé společnosti v souvislosti s dodáním zboží této společnosti zákazníkům, jaká kritéria stanoví právo Společenství k určení toho, jak se má taková platba rozdělit mezi tato dvě dodání?“
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, Úř. věst. L 374, s. 1
 (2) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, Úř. věst. L 145, s. 1


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/47
 Žaloba podaná dne 3. října 2011 — ZZ v. Parlament
 (Věc F-97/11)
 2011/C 347/89
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: P. Nelissen Grade a G. Leblanc, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Parlamentu ohledně data účinnosti změny rodinného stavu, jež má být zohledněna pro účely zrušení příspěvku na domácnost po vydání rozsudku, kterým se rozvádí manželství žalobce.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 4. července 2011, kterým se částečně zamítá stížnost žalobce;
 —
 zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 21. ledna 2011 oznámené prostřednictvím administrativní aplikace Streamline, kterým se stanoví datum účinnosti změny rodinného stavu žalobce k datu vynesení rozsudku, jimž se manželství žalobce rozvádí;
 —
 oznámit OOJ účinky zrušení napadených rozhodnutí a zejména datum, k němuž je třeba přihlédnout v případě nabytí právní moci rozsudku, kterým se rozvádí manželství žalobce a jeho bývalé manželky, tedy datum zápisu rozsudku do rejstříku dne 26. dubna 2011;
 —
 uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 12.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte Suprema di Cassazione (Itálie) dne 17. února 2014 – Agenzia delle Entrate v. Nuova Invincibile
 (Věc C-82/14)
 2014/C 142/25
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte Suprema di Cassazione
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Agenzia delle Entrate
 Žalovaný: Nuova Invincibile
 Předběžná otázka
 Spadá [takové opatření, jako je daňová amnestie podle čl. 9 odst. 17 zákona č. 289/2002, který se týká časově vzdálených období a jehož účelem je poskytnout do jisté míry odškodnění obětem přírodních katastrof], jež má vliv na celkové částky vybrané (nebo které budou vybrány) po uplatnění DPH, pod zákaz, který tvoří podklad rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 17. července 2008 ve věci C-132/06?


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/80
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2006 – Stradivarius España v. OHIM – Ricci (Stradivari 1715)
 (Věc T-340/06)
 (2006/C 326/163)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Stradivarius España, S. A. (Arteixo, La Coruña, Španělsko) (zástupci: G. Marín Raigal a P. López Ronda, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Cristina Ricci
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2006 ve věci R 1024/2005-1 tak, aby bylo vyhověno odvolání podanému proti rozhodnutí námitkového oddělení č. 2205/2005 ze dne 22. června 2005, zamítnuta přihláška ochranné známky Společenství č. 2 269 256 (obrazová ochranná známka Stradivari 1715) a přihlašovateli byla uložena náhrada nákladů obou řízení.
 —
 Uložit OHIM nést vlastní náklady, jakož i náklady žalobkyně v tomto řízení.
 —
 Případně uložit další účastnici řízení nést vlastní náklady, jakož i náklady žalobkyně v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Cristina Ricci
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Stradivari 1715“ (přihláška č. 2 269 256) pro výrobky tříd 14, 16 a 18.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka „Stradivarius“ pro výrobky tříd 14 a 16 (č. 1 246 164) a 18 (č. 506 469).
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné uplatnění čl. 8 odst. 1 písm. b) a článku 5 nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/42
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 2010 — Komise v. Antiche Terre
 (Věc T-51/09) (1)
 (Rozhodčí doložka - Program na podporu energetických technologií v Evropě (Thermie) - Smlouva týkající se projektu výstavby zařízení na výrobu elektrické energie za pomoci inovační technologie spalování zemědělské a lesní biomasy v Umbertide (Itálie) - Podstatná změna podmínek pro provedení smlouvy - Vypovězení - Vrácení zaplacených částek - Úroky)
 2010/C 221/68
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Joris, zmocněnec, ve spolupráci s A. dal Ferro, advokát)
 Žalovaná: Antiche Terre Soc. coop. rl Società Agricola Cooperativa (Arezzo, Itálie) (zástupci: L. Defalque a P. Van Leynseele, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná Komisí na základě článku 238 ES jejímž předmětem je návrh uložit Antice Terre vrátit částky, které byly vyplaceny Evropským společenstvím v rámci výkonu smlouvy BM/188/96 ze dne 23. prosince 1996 uzavřené se třemi společnostmi v rámci programu Thermie, přičemž jednou z těchto společnosti byla Antice Terre.
 Výrok rozsudku
 1)
 Společnosti Antiche Terre Soc. coop. rl Società Agricola Cooperativa se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi částku 479 332,40 euro a úroky z prodlení v zákonné výši stanovené italským právem, vypočtené podle sazby platné od 4. ledna 2004 až do dne úplného zaplacení dluhu, po odečtení částky 461 979 eur, která byla Komisi vrácena dne 25. ledna 2005 na základě vyplacení bankovní záruky vystavené v její prospěch.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Antiche Terre se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales) ze dne 29. března 2006 ve věci Queen na žádost Northern Foods Plc proti Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs
 (Věc C-169/06)
 (2006/C 121/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (Civil Division) (England and Wales)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Queen na žádost Northern Foods Plc
 Žalovaný: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs
 Vedlejší účastník: Melton Mowbray Pork Pie Association
 Předběžné otázky
 „Pokud specifikace v žádosti o chráněné zeměpisné označení (CHZO), pokud jde o ‚Melton Mowbray Pork Pie‘, vyhotovená podle nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (dále jen ‚nařízení‘) vymezuje relevantní zeměpisnou oblast podle čl. 4 odst. 2 písm. c) nařízení jako
 město Melton Mowbray a jeho okolní region ohraničený následovně:
 —
 na severu A52 od M1 a A1 a včetně města Nottingham;
 —
 na východě A1 od A52 do A45 a včetně měst Grantham a Stamford;
 —
 na západě M1 od A52 do A45; a
 —
 na jihu A45 od M1 do A1 a včetně města Northampton
 1)
 mohou být požadavky čl. 2 odst. 2 písm. b) nařízení splněny v rozsahu, v němž by se navrhované CHZO vztahovalo na produkty vyrobené nebo zpracované nebo připravené na jiných místech než na těch jejichž název se objevuje v CHZO;
 2)
 pokud ano, jaká kritéria se musí použít při určení vymezené zeměpisné oblasti, na kterou odkazuje čl. 2 odst. 2 písm. b) a čl. 4 odst. 2 písm. c) nařízení?“


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 — Rada Evropské unie v. Gul Ahmed Textile Mills Ltd, Evropská komise
 (Věc C-638/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Dumping - Dovoz bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu - Nařízení (ES) č. 384/96 - Článek 3 odst. 7 - Pojem „jiné činitele“)
 2014/C 9/06
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec a G. Berrisch, advokát)
 Další účastníci řízení: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (zástupce: L. Ruessmann, advokát), Evropská komise (zástupci: A. Stobiecka-Kuik, zmocněnkyně, ve spolupráci s E. McGovernem, Barrister)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 27. září 2011, Gul Ahmed Textile Mills v. Rada (T-199/04), kterým bylo zrušeno, pokud jde o Gul Ahmed Textile Mills Ltd, nařízení Rady (ES) č. 397/2004 ze dne 2. března 2004 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu (Úř. věst. L 66, s. 1; Zvl. vyd. 11/50, s. 26) — Porušení čl. 3 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45) — Určení existence újmy — Prokázání příčinné souvislosti mezi dovozy, které jsou předmětem dumpingu, a způsobenou újmou — Faktory, které je třeba zohlednit
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 27. září 2011 Gul Ahmed Textile Mills v. Rada (T-199/04) se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/28
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 23. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo per la Sardegna — Itálie) — Telecom Italia SpA v. Regione autonoma della Sardegna za přítomnosti Space SpA a Passamonti Srl a další
 (Věc C-290/09) (1)
 2010/C 134/45
 Jednací jazyk: italština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 233, 26.9.2009.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/52
 Žaloba podaná dne 1. března 2016 – Aydin v. EUIPO – Kaporal France (ROYAL & CAPORAL)
 (Věc T-95/16)
 (2016/C 156/70)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Savas Aydin (Pantin, Francie) (zástupce: F. Watrin, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Kaporal France (Marseille, Francie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „ROYAL & CAPORAL“ – Přihláška č. 12 587 663
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 11. prosince 2015, ve věci R 867/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí,
 —
 uložil EUIPO, aby provedl zápis přihlašované ochranné známky ROYAL & CAPORAL (přihláška č. 12587663),
 —
 uložil náhradu výdajů a nákladů řízení vynaložených poškozenými stranami.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/6
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-7/09) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/86/ES - Požadavky na sledovatelnost, oznamování závažných nežádoucích reakcí a účinků a některé technické požadavky na kódování, zpracování, konzervaci, skladování a distribuci lidských tkání a buněk - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2010/C 11/10
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Cattabriga a J. Sénéchal, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království (zástupce: D. Haven, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2006/86/ES ze dne 24. října 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/23/ES, pokud jde o požadavky na sledovatelnost, oznamování závažných nežádoucích reakcí a účinků a některé technické požadavky na kódování, zpracování, konzervaci, skladování a distribuci lidských tkání a buněk (Úř. věst. L 294, s. 32), nebo jejich nesdělení, ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Belgické království tím, že ve lhůtě stanovené v čl. 11 odst. 1 pododstavci 1 směrnice Komise 2006/86/ES ze dne 24. října 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/23/ES, pokud jde o požadavky na sledovatelnost, oznamování závažných nežádoucích reakcí a účinků a některé technické požadavky na kódování, zpracování, konzervaci, skladování a distribuci lidských tkání a buněk, nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí, nesplnilo povinnosti, které pro ně z této směrnice vyplývají.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 10.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 413/8
 Žaloba podaná dne 3. srpna 2016 Kontrolním úřadem ESVO proti Norskému království
 (Věc E-9/16)
 (2016/C 413/08)
 Dne 3. srpna 2016 podal Kontrolní úřad ESVO, který zastupují zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel) Carsten Zatschler a Auður Ýr Steinarsdóttir, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO směřující proti Norskému království.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soudní dvůr ESVO, aby prohlásil, že:
 1.
 Norsko tím, že ponechalo v platnosti vnitrostátní ustanovení, jako je § 2 odst. 32 norského nařízení o produktech, které zakazuje výrobu, dovoz, vývoz a prodej spotřebního zboží obsahujícího určité koncentrace perfluoroktanové kyseliny (PFOA), nesplnilo své povinnosti vyplývající z aktu uvedeného v bodě 12zc v kapitole XV přílohy II Dohody o EHP (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES), zejména z čl. 128 odst. 1 uvedeného aktu začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě.
 2.
 Kromě toho Norsko tím, že zachovalo v platnosti vnitrostátní ustanovení, např. výše zmíněné ustanovení, v okamžiku, kdy bylo zahájeno řízení o omezení podle hlavy VIII výše zmíněného aktu uvedeného v bodě 12zc v kapitole XV přílohy II Dohody o EHP, nesplnilo své povinnosti vyplývající ze článku 3 Dohody o EHP ve spojení s čl. 128 odst. 1 uvedeného aktu.
 3.
 Norsko tím, že ponechalo v platnosti vnitrostátní ustanovení, jako výše zmíněné ustanovení, nesplnilo své povinnosti vyplývající z článku 11 Dohody o EHP.
 4.
 Norské království ponese náklady řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Norské království nesplnilo své povinnosti podle nařízení REACH, a/nebo své povinnosti podle dohody o EHP tím, že ponechalo v platnosti vnitrostátní nařízení, které zakazuje výrobu, dovoz, vývoz a prodej spotřebního zboží obsahujícího 0,001 % hmotnostních nebo více látky běžně označované jako „PFOA“.
 —
 Kontrolní úřad ESVO by přivítal, aby bylo jasně uvedeno, že jakmile bylo zjištěno, že určitá látka představuje nekontrolovatelné riziko pro životní prostředí a lidské zdraví, je jednostranná vnitrostátní regulace ohledně látek, na které se vztahuje nařízení REACH, přípustná pouze za určitých úzce vymezených podmínek stanovených v nařízení REACH.
 —
 Projednávaná žaloba se týká vnitrostátní právní úpravy, jaká byla přijata v Norsku ohledně regulace látky PFOA. Touto žalobou Kontrolní úřad ESVO v žádném případě nezpochybňuje, že je nezbytné PFOA jako látku regulovat. Důvodem, proč Kontrolní úřad ESVO podává tuto žalobu pro nesplnění povinnosti, je spíše důležitá procesní otázka: pokud některý stát EHP zjistí, že z látky, na kterou se vztahuje nařízení REACH, vyplývá riziko pro lidské zdraví nebo životní prostředí, je pro fungování systému zřízeného nařízením REACH nezbytné, aby byly tyto obavy řešeny v rámci uvedeného systému, a nikoliv na základě jednostranných kroků.
 —
 Norská vláda informovala dne 27. srpna 2013 Kontrolní úřad ESVO, že dne 27. května 2013 bylo přijato nařízení, kterým se mění dotčené norské nařízení o produktech, a to tím, že se zavádí omezení výroby, dovozu, vývozu a prodeje spotřebitelských výrobků obsahujících PFOA a některé soli a estery kyseliny PFOA.
 —
 K této skutečnosti vydal Kontrolní úřad ESVO dne 8. července 2015 odůvodněné stanovisko. V souladu s čl. 31 odst. 2 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Norsko přijalo opatření, která jsou nezbytná pro to, aby vyhovělo tomuto odůvodněnému stanovisku ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení, tedy nejpozději do 8. září 2015.
 —
 Dopisem ze dne 16. října 2015 Norsko na odůvodněné stanovisko odpovědělo, přičemž dále trvalo na svém stanovisku a předložilo několik dalších připomínek. Jelikož Norsko ke dni uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku zachovalo dotčená vnitrostátní ustanovení v platnosti, rozhodl se Kontrolní úřad ESVO předložit věc Soudnímu dvoru ESVO v souladu s čl. 31 odst. 2 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/37
 Žaloba podaná dne 31. října 2008 – Umbach v. Komise
 (Věc T-474/08)
 (2009/C 32/73)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Dieter C. Umbach (zástupce: M. Stephani, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 2. září 2008, č.j.: SG.E.3/MV/psi D(2008) 6991.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce napadá rozhodnutí Komise, kterým byl odepřen úplný a neomezený přístup k dokumentům, které souvisejí s programem TACIS a jednou ze smluv TACIS, ve které byl žalobce smluvní stranou. Žalobce tvrdí, že přístup k dotčeným dokumentům má rozhodující význam pro jeho obhajobu v rámci žaloby na navrácení poskytnuté finanční částky podané proti němu Komisí, v důsledku vypovězení smlouvy TACIS.
 Odůvodnění své žaloby žalobce zakládá jednak na porušení obecných zásad práva Společenství, zejména na porušení právní zásady řádné správy a právní zásady spravedlivého procesu, jelikož jako dotčená osoba údajně musí mít možnost získat úplný a neomezený přístup k podkladům, které jsou nezbytné pro jeho obhajobu, a pozdější uplatnění vlastních nároků vůči Komisi.
 Mimoto, žalobce uvádí, že nárok na úplný a neomezený přístup k aktům vyplývá rovněž z nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), jelikož Komise zejména nesprávně použila diskreční pravomoc, která je jí poskytnuta v rámci článků 4 a 9 tohoto nařízení.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/57
 Žaloba podaná dne 12. srpna 2013 — „Millano“ Krzysztof Kotas v. OHIM (tvar čokoládové bonboniéry)
 (Věc T-440/13)
 2013/C 344/104
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Zakład Wyrobów Cukierniczych „Millano“ Krzysztof Kotas (Przeźmierowo, Polsko) (zástupce: B. Kański, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. května 2013 ve věci R 755/2012-2.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka ve tvaru čokoládové bonboniéry pro výrobky zařazené do třídy 30 — přihláška č. 10 359 602
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/57
 Usnesení Tribunálu ze dne 23. listopadu 2015 – Milchindustrie Verband a Deutscher Raiffeisenverband v. Komise
 (Věc T-670/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Pokyny pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky na období 2014 – 2020 - Sdružení - Nedostatek osobního dotčení členů - Nepřípustnost“)
 (2016/C 027/73)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Milchindustrie Verband eV (Berlín, Německo) a Deutscher Raiffeisenverband eV (Berlín) (zástupci: I. Zenke a T. Heymann, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann, T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení sdělení Komise ze dne 28. června 2014 nazvaného „Pokyny pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky na období 2014–2020“ (Úř. věst. C 200, s. 1) v rozsahu, v němž v příloze 3 nefiguruje zpracování mléka, výroba mléčných výrobků a sýrů (NACE 10.51)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Milchindustrie Verband eV a Deutscher Raiffeisenverband eV ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 431, 1.12.2014.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/14
 Žaloba podaná dne 24. února 2006 – Armando Álvarez v. Komise
 (Věc T-78/06)
 (2006/C 121/24)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Armando Álvarez, S. A. (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Garayar a A. García Castillo, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 určil, že projednávaná žaloba na neplatnost je přípustná,
 —
 zrušil rozhodnutí C (2005) 4634 konečné ze dne 30. listopadu 2005 ve věci COMP/F/38.354, pokud jde o přičtení odpovědnosti Armando Álvarez S.A.;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých Armando Álvarez S.A. v rámci tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem projednávané žaloby je zrušení rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 30. listopadu 2005 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/F/38.354 – Průmyslové pytle). V napadeném rozhodnutí Komise prohlásila, že žalobkyně, spolu s dalšími podniky, porušila článek 81 ES tím, že se v období od 1991 – 2002 účastnila kartelových dohod a jednání ve shodě v odvětví plastikových průmyslových pytlů v Německu, Belgii, Nizozemsku, Lucembursku, Španělsku a Francii. Komise uložila žalobkyni, zodpovědné společně a nerozdílně s podnikem Plásticos Españoles, S.A., za tato porušení, pokutu.
 Žalobkyně se na podporu své žaloby dovolává nesprávného posouzení skutkového stavu a porušení zásady presumpce neviny a práv obhajoby žalobkyně Komisí.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/29
 Žaloba podaná dne 16. května 2017 – Fakro v. Komise
 (Věc T-293/17)
 (2017/C 249/45)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fakro sp z. o.o. (Nowy Sącz, Polsko) (zástupkyně: advokátka A. Radkowiak-Macuda)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že Komise nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z SFEU a Listiny základních práv, neboť nepřijala rozhodnutí ohledně stížnosti žalobkyně podané dne 12. července 2012 ohledně zneužití dominantního postavení skupiny VELUX, byť má povinnost toto rozhodnutí formálně přijmout;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení, a to rovněž v případě ukončení věci, pokud Komise v průběhu soudního řízení vydá příslušné rozhodnutí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod: porušení článku 288 SFEU ve spojení s článkem 102 SFEU, článkem 105 SFEU, jakož i článkem 41 Listiny základních práv.
 První stanovisko, které bylo ve věci údajně přijato po uplynutí 3,5 roku od stížnosti žalobkyně, podle žalobkyně není jednáním v přiměřené lhůtě. Komise podle žalobkyně nepředložila žádný důkaz o tom, že v rámci přezkumného postupu učinila jakýkoli příslušný úkon. Komise má podle žalobkyně povinnost před vydání rozhodnutí řádně posoudit skutkové a právní důvody uváděné stěžovatelkou. Zahájení řízení ze strany stěžovatelky je jedinou možností k hájení jejích práv.


text:
 10.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 20. října 2005
 ve věci C-111/03: Komise Evropských společenství proti Švédskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb zemědělských produktů - Směrnice 89/662/EHS - Článek 5 - Veterinární kontroly v členském státě určení zboží - Vnitrostátní systém předběžného oznamování stanoveného pro dovozce některých produktů živočišného původu z jiných členských států)
 (2005/C 315/02)
 Jednací jazyk: švédština
 Ve věci C-111/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 12. března 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: L. Ström van Lier a A. Bordes) proti Švédskému království (zmocněnec: A. Kruse) podporovanému Finskou republikou (zmocněnkyně: A. Guimaraes-Purokoski), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Schintgen (zpravodaj), R. Silva de Lapuerta, P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 20. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Švédské království tím, že ponechalo v platnosti systém povinného předběžného oznamování pro dovozy některých potravinářských produktů živočišného původu z jiných členských států, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 5 směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu.
 2)
 Švédskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Finská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 112, 10.5.2003


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/19
 Žaloba podaná dne 4. února 2009 – Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-50/09)
 (2009/C 82/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Oliver, C. Clyne, J.-B. Laignelot, zmocněnci)
 Žalované: Irsko
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že neprovedením článku 3 směrnice Rady 85/337/EHS (1) o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí v platném znění;
 —
 určit, že nezajištěním, aby v oblastech, kde mají irské plánovací orgány a orgán ochrany životního prostředí rozhodovací pravomoc, byly plně dodržovány požadavky článků 2, 3 a 4 této směrnice;
 —
 určit, že vyloučením demoličních prací z rozsahu působnosti právních předpisů, kterými se tato směrnice provádí,
 nesplnilo Irsko povinnosti, které mu z této směrnice vyplývají.
 —
 uložit Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Neprovedení článku 3 směrnice
 Komise uplatňuje, že oddíl 173 Pravidel plánování a rozvoje 2000, který vyžaduje, aby plánovací orgány přihlížely ke zprávě o posuzování vlivů na životní prostředí (EIS) a k informacím přicházejícím od odborných poradců, se týká povinnosti podle článku 8 směrnice, přihlédnout k informacím shromážděným na základě článků 5, 6 a 7 směrnice. Podle názoru Komise neodpovídá oddíl 173 širší povinnosti podle článku 3 směrnice, zajistit, aby posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) určilo, popsalo a posoudilo veškeré skutečnosti uvedené v tomto ustanovení.
 Co se týče článků 94, 108 a 111 a tabulky 6 Pravidel plánování a rozvoje 2001, činí Komise následující vyjádření. Článek 94 ve spojení s tabulkou 6.2(b) upravuje informace, které EIS musí obsahovat. To je odkaz na informaci, kterou musí oznamovatel záměru podle článku 5 směrnice poskytnout; tu je proto třeba odlišit od EIA, což je celkový proces posuzování. Články 108 a 111 vyžadují, aby plánovací orgány zvážily vhodnost EIS. Komise má za to, že tato ustanovení se týkají článku 5 směrnice, avšak nenahrazují provedení článku 3 této směrnice. Informace, kterou poskytuje oznamovatel záměru, je pouze částí EIA a ustanovení týkající se takové informace nenahrazují povinnost stanovenou v článku 3.
 Nedostatek požadavku na řádnou součinnost orgánů
 Ačkoli Komise nemá v podstatě výhrady k vícestupňovému rozhodování či k tomu, aby rozhodovací odpovědnost ohledně téhož záměru byla rozdělena mezi různé subjekty, je znepokojena, pokud jde o přesnou metodu, pomocí které jsou povinnosti jednotlivým rozhodujícím subjektů uloženy. Podle názoru Komise neobsahují irské právní předpisy žádnou povinnost rozhodujících subjektů postupovat účinně ve vzájemné součinnosti, a jsou proto v rozporu s články 2, 3 a 4 směrnice.
 Neuplatňování směrnice na demoliční práce
 Komise je toho názoru, že pokud jsou splněny ostatní podmínky stanovené směrnicí, musí být EIA prováděno pro demoliční práce. Irsko zamýšlelo téměř všechny demoliční práce z Pravidel plánování a rozvoje 2001 (tabulka 2, část I, třída 50) vyloučit. To je podle tvrzení komise plně v rozporu se směrnicí.
 (1) Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/30
 Žaloba podaná dne 22. února 2005 François Mullerem proti Účetnímu dvoru Evropských společenství
 (Věc T-107/05)
 (2005/C 115/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 22. února 2005 žaloba podaná proti Účetnímu dvoru Evropských společenství François Mullerem, s bydlištěm ve Štrasburku (Francie), zastoupeným Georgem Vandersandenem, Laure Levi a Aurore Finchelstein, advokáty.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 1)
 zrušil důchodový výměr žalobce za květen 2004, s následkem uplatnění opravného koeficientu podle hlavního města jeho země pobytu, nebo přinejmenším opravného koeficientu, který bude moci adekvátním způsobem odrážet rozdíly životních nákladů v místech, kde se předpokládá, že žalobce vynakládá výdaje, a odpovídat tedy zásadě rovnocennosti,
 2)
 uložil Účetnímu dvoru Evropských společenství náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby se žalobce dovolává žalobních důvodů a argumentů totožných s žalobními důvody a argumenty dovolávanými žalobci v rámci věci T-35/05.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/77
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 18. listopadu 2009 — Chassagne v. Komise
 (Věc F-11/05 RENV) (1)
 („Veřejná služba - Vrácení Soudu po zrušení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2010/C 24/145
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Olivier Chassagne (Brusel, Belgie) (zástupce: T. Bontinck, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně G. Berscheid a V. Joris, zmocněnci, ve spolupráci s F. Longfilsem, advokátem, poté J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci, ve spolupráci s J.-L. Fagnartem, advokátem)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí Komise, na základě nějž bylo stanoveno, že se na žalobce, který pochází z francouzského zámořského departementu, během přechodného období nevztahují ustanovení platná před 1. květnem 2004 týkající se podmínek náhrady cestovních nákladů použitelných na úředníky, jejichž místo výkonu práce a místo původu se nachází v Evropě, a jednak návrh na náhradu škody — Věc T-253/06 P vrácena po zrušení
 Výrok usnesení
 1)
 Není namístě rozhodovat ve věci F-11/05 RENV, Chassagne v. Komise, která je vyškrtnuta z rejstříku Soudu.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení vzniklých žalobci do vyhlášení rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 19. září 2008. Každý účastník ponese vlastní náklady řízení vynaložené po vyhlášení tohoto rozsudku.
 (1) Úř. věst. C 115, 14.5.2005, s. 36.


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/25
 Žaloba podaná dne 23. dubna 2004 Mülhens GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-150/04)
 (2004/C 239/55)
 Jednací jazyk bude určen podle čl. 131 odst. 2 jednacího řádu – jazyk, v němž byla žaloba podána: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 23. dubna 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Mülhens GmbH & Co. KG, se sídlem v Kolíně nad Rýnem (Německo), zastoupenou T. Schulte-Beckhausenem, advokátem.
 Druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem byla Minoronzoni S.r.l. se sídlem v Ponte San Pietro (Bergamo), (Itálie).
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu žalovaného ze dne 18. února 2004 ve věci R 949/2001-1,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Minoronzoni S.r.l.
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Obrazová známka „TOSCA BLU“ pro zboží třídy 18 a 25 (mj. tašky, kabelky, kufříky, dámské, pánské a dětské oblečení všech typů) – přihláška č. 1 008 291
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Německá slovní ochranná známka „TOSCA“ pro výrobky parfumerie (mj. „Parfum“, „Eau de toilette“ a „Eau de Parfum pour femmes“)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání žalobkyně
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 námitky založené na obecné známosti ochranné známky „TOSCA“ jsou odůvodněny čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94;
 —
 sporné známky jsou zaměnitelné;
 —
 sporné zboží vykazuje určitou podobnost;
 —
 existuje nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94;
 —
 námitkám může být vyhověno také na základě čl. 8 odst. 5 nařízení 40/94.


text:
 8.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 439/33
 Žaloba podaná dne 19. září 2014 – Lupin v. Komise
 (Věc T-680/14)
 (2014/C 439/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lupin Ltd (Maharashtra, Indie) (zástupci: M. Pullen, R. Fawcett-Feuillette, M. Boles, Solicitors, V. Wakefield, Barrister, a M. Hoskins QC)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že je rozhodnutí neplatné v rozsahu, v němž shledává, že společnost Lupin porušila článek 101 SFEU; a/nebo
 —
 zrušil či snížil pokutu uloženou společnosti Lupin; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených společností Lupin.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 4955 final ze dne 9. července 2014 ve věci AT.39612 – Perindopril (Servier).
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod spočívá v tom, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že žalobkyně porušila článek 101 SFEU z hlediska účelu. Žalobkyně tvrdí, že:
 —
 závěr Komise je protiprávní, neboť tím aplikovala zcela nová a nesprávná právní kritéria. Vychází konkrétně ze zaplacení „značné úplaty“, což podle žalobkyně neodráží stávající judikaturu a je z právního hlediska nesprávné;
 —
 Komise svým přístupem ignoruje nejen cíle práva hospodářské soutěže a upírá mu účinky, ale činí totéž i, co se týče patentového práva a moderního občanskoprávního řízení. Podle žalobkyně měla Komise posoudit otázku omezení z hlediska účelu na základě doktríny vedlejšího omezení nebo na základě zásad uznaných v rozsudku Wouters. Jelikož tak neučinila, podle žalobkyně z právního hlediska pochybila.
 2.
 Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když konstatovala, že žalobkyně porušila článek 101 SFEU z hlediska důsledku. Podle žalobkyně byl způsob, jakým Komise postupovala při určování, zda byla dohoda o patentovém vyrovnání porušením z hlediska důsledku, stejně nesprávný jako její postup, co se týče porušení z hlediska účelu.
 3.
 Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že Komise uložila žalobkyni pokutu neoprávněně, resp. uložená pokuta byla příliš vysoká a měla by být snížena. Žalobkyně tvrdí, že:
 —
 její údajné protiprávní jednání bylo novým postupem, který neměl být sankcionován pokutou, nebo měla být pokuta pouze symbolická;
 —
 pokuta neodráží relativní závažnost a trvání údajného protiprávního jednání žalobkyně a je nespravedlivá;
 —
 Komise nezohlednila legitimní hodnotu duševního vlastnictví převedeného žalobkyní na Servier;
 —
 Komise porušila zásadu rovného zacházení ve srovnání s pokutou uloženou Krka.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/27
 Žaloba podaná dne 4. května 2007 – Schindler Holding a další v. Komise
 (Věc T-138/07)
 (2007/C 155/52)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Schindler Holding Ltd (Hergiswil, Švýcarsko), Schindler Management AG (Ebikon, Švýcarsko), S.A. Schindler N.V. (Brusel, Belgie), Schindler Sàrl (Lucemburk, Lucembursko), Schindler Liften B.V. ('s-Gravenhage, Nizozemsko) a Schindler Deutschland Holding GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: R. Bechtold, W. Bosch, U. Soltész a S. Hirsbrunner, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 podle čl. 231 odst. 1 ES prohlásit rozhodnutí ze dne 21. února 2007 (věc COMP/E-1/38.823 – PO/Elevators and Escalators) za neplatné;
 —
 podpůrně snížit pokuty uložené v rozhodnutí;
 —
 podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu uložit Komisi náhradu nákladů řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise K(2007) 512 konečné ze dne 21. února 2007 ve věci COMP/E-1/38.823 – PO/Elevators and Escalators. V napadeném rozhodnutí byly žalobkyním a dalším podnikům uloženy pokuty za účast na kartelových dohodách týkajících se instalace a údržby výtahů a eskalátorů v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku. Komise má za to, že dotyčné podniky porušily článek 81 ES.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují následující žalobní důvody:
 —
 porušení zásady určitosti čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), protože toto ustanovení dává Komisi neomezenou posuzovací pravomoc při vyměřování pokuty;
 —
 porušení zákazu zpětné účinnosti pokutou, která byla Komisí uložena;
 —
 neúčinnost pokynů o metodě stanovování pokut (dále jen „pokynů z roku 1998“) (2), protože nedostatečně rozlišují pokud jde o vazbu výchozích částek pokut na protiprávní jednání a Komisi ponechávají příliš velkou posuzovací pravomoc při vyměřování pokuty;
 —
 protiprávnost dokazování pomocí spolupracujících podniků na základě oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut (3) kvůli porušení zásady nemo tenetur resp. práva odepřít doznání, zásady in dubio pro reo a zásady proporcionality, jakož i kvůli překročení pravomocí ze strany Komise vydáním této úpravy;
 —
 porušení zásady dělby moci a požadavků, které se kladou na řízení v právním státě;
 —
 rozpor napadeného rozhodnutí s mezinárodním právem, kvůli vyvlastňovací povaze uložených pokut;
 —
 porušení pokynů z roku 1998 kvůli příliš vysokým základním a výchozím částkám vzhledem ke konkrétním protiprávním jednáním;
 —
 porušení pokynů z roku 1998 kvůli nedostatečnému zohlednění resp. nezohlednění polehčujících okolností;
 —
 porušení oznámení Komise o ochraně před pokutami z roku 2002 kvůli příliš nízkým snížením pokut resp. jejich bezdůvodnému odmítnutí;
 —
 nepřiměřenost výše pokut;
 —
 protiprávnost napadeného rozhodnutí v rozsahu, ve kterém je určeno Schindler Holding Ltd a Schindler Management AG, protože těmto subjektům nebylo pro nedostatek mezinárodně právní dohody se Švýcarskem účinně oznámeno;
 —
 neexistence podmínek pro solidární odpovědnost Schindler Holding Ltd;
 —
 porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 protože byly překročeny maximální výše pokut.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).
 (2) Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3).
 (3) Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3).


text:
 31.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 402/42
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2016 – Alsharghawi v. Rada
 (Věc T-485/15) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, na které se vztahují omezení vstupu na území Evropské unie a průjezdu přes toto území - Funkce bývalého vedoucího kabinetu Muammara Kaddáfího - Volba právního základu - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Presumpce neviny - Proporcionalita - Svoboda pohybu - Vlastnická práva - Povinnost odůvodnit opodstatněnost opatření“)
 (2016/C 402/48)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Jihoafrická republika) (zástupce: É. Moutet, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a V. Piessevaux, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEU směřující k částečnému zrušení, zaprvé, rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1333 ze dne 31. července 2015 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi a o zrušení rozhodnutí 2011/137/SZBP (Úř. věst. 2015, L 206, s. 34) a, zadruhé, prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/1323 ze dne 31. července 2015, kterým se provádí čl. 16 odst. 2 nařízení (EU) č. 204/2011 o omezujících opatřeních s ohledem na situaci v Libyi (Úř. věst. 2015, L 206, s. 4).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Bashir Saleh Bashir Alsharghawi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 337, 12.10.2015.


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 7. března 2011 — Staatssecretaris van Financiën v. U. Notermans-Boddenberg
 (Věc C-114/11)
 2011/C 152/22
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Staatssecretaris van Financiën
 Odpůrkyně: U. Notermans-Boddenberg
 Předběžné otázky
 Podléhá s ohledem na článek 39 EG (nyní článek 45 SFEU) nebo článek 18 ES (nyní článek 21 SFEU) právu Společenství taková situace, kdy členský stát zdaní jednoho ze svých obyvatel na základě zahájení užívání jeho automobilu na silničních komunikacích na území tohoto členského státu v případě, kdy toto vozidlo,
 —
 bylo registrováno v jiném členském státě,
 —
 je součástí stěhovaného majetku obyvatele, který se přestěhoval z jiného členského státu, a ponechal si svou státní příslušnost,
 —
 je tímto obyvatelem využíváno po přestěhování stejným způsobem jako předtím, tj. k soukromým účelům, a rovněž pro jízdy do místa výkonu práce v členském státě, v němž předtím bydlel?


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/33
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. června 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-193/12) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/676/EHS - Ochrana vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů - Vymezení ohrožených oblastí - Nadměrný obsah dusičnanů - Eutrofizace - Povinnost čtyřletého přezkumu)
 2013/C 225/55
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux a B. Simon, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a S. Menez, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 3 odst. 1 a 4 a přílohy I směrnice Rady ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (Úř. věst. L 375, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 68) — Neúplné vymezení ohrožených oblastí — Nadměrný obsah dusičnanů — Eutrofizace — Nesprávný čtyřletý přezkum
 Výrok
 1)
 Francouzská republika tím, že nevymezila jakožto ohrožené oblasti několik oblastí vyznačujících se množstvím povrchových a podzemních vod zasažených resp. ohrožených nadměrným obsahem dusičnanů nebo fenoménem eutrofizace, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 odst. 1 a 4 směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů, jakož i z přílohy I této směrnice.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Německo) – trestní řízení proti Piotru Kossowskému
 (Věc C-486/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 54 a čl. 55 odst. 1 písm. a) - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Možnost trestního stíhání obviněného v členském státě po ukončení trestního řízení, které vůči němu zahájilo státní zastupitelství v jiném členském státě, bez důkladného vyšetřování - Neposouzení věci samé“)
 (2016/C 335/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg
 Účastník původního trestního řízení
 Piotr Kossowski
 Za přítomnosti: Generalstaatsanwaltschaft Hamburg
 Výrok
 Zásada ne bis in idem zakotvená v článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu (Lucembursko) musí být ve světle článku 50 Listiny základních práv Evropské unie vykládána v tom smyslu, že rozhodnutí státního zastupitelství o zastavení trestního stíhání, kterým bylo pravomocně ukončeno přípravné řízení – nedojde-li k jeho obnově či ke zrušení uvedeného rozhodnutí – vedené vůči určité osobě, aniž došlo k uložení sankcí, nelze kvalifikovat jako pravomocné rozhodnutí ve smyslu těchto článků, pokud z odůvodnění tohoto rozhodnutí vyplývá, že k ukončení uvedeného řízení došlo bez důkladného vyšetřování, přičemž nevyslechnutí poškozeného a případného svědka dokládá, že k takovému vyšetřování nedošlo.
 (1) Úř. věst. C 16, 19.1.2015.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/2
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 26. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bacău - Rumunsko) – Județul Neamț (C-260/14), Judeţul Bacău (C-261/14) v. Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
 (Spojené věci C-260/14 a C-261/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Ochrana finančních zájmů Evropské unie - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Evropský fond pro regionální rozvoj (EFRR) - Nařízení (ES) č. 1083/2006 - Zadání zakázky příjemcem finančních prostředků jakožto veřejným zadavatelem, jejímž předmětem je provádění financované operace - Pojem ‚nesrovnalost‘ - Kritérium týkající se ‚porušení unijního práva‘ - Zadávací řízení, která jsou v rozporu s vnitrostátními právními předpisy - Povaha finančních oprav přijatých členskými státy - Správní opatření nebo sankce“)
 (2016/C 260/02)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Bacău
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Județul Neamț (C-260/14), Judeţul Bacău (C-261/14)
 Žalovaný: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství a čl. 2 bod 7 nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 musí být vykládány v tom smyslu, že nedodržení vnitrostátních právních předpisů veřejným zadavatelem, který je příjemcem podpory ze strukturálních fondů v rámci zadávání veřejné zakázky s odhadovanou hodnotou nižší než prahová hodnota stanovená v čl. 7 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1422/2007 ze dne 4. prosince 2007, může při zadávání této zakázky představovat „nesrovnalost“ ve smyslu uvedeného čl. 1 odst. 2 nebo čl. 2 bodu 7, pokud toto nedodržení vede nebo by mohlo vést ke ztrátě v souhrnném rozpočtu Evropské unie, a to započtením neoprávněného výdaje.
 2)
 Článek 98 odst. 2 první pododstavec druhá věta nařízení č. 1083/2006 musí být vykládán v tom smyslu, že finanční opravy členských států v případě, že byly použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, jsou správními opatřeními ve smyslu článku 4 nařízení č. 2988/95.
 3)
 Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát použil finanční opravy upravené vnitrostátním právním předpisem, který vstoupil v platnost poté, co došlo k údajnému porušení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, za předpokladu, že jde o použití nové právní úpravy na budoucí účinky situací vzniklých za působnosti dřívější právní úpravy, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu s ohledem na všechny relevantní okolnosti věci v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 292, 1.9.2014.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/47
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 10. března 2017 – Fertisac v. ECHA
 (Věc T-855/16 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - REACH - Poplatek za registraci látky - Snížení pro mikropodniky a malé a střední podniky - Rozhodnutí, kterým se ukládá administrativní poplatek a dodatečný poplatek - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
 (2017/C 144/65)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fertisac SL (Atarfe, Španělsko) (zástupce: J. Gomez Rodriguez, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: E. Maurage, J.-P Trnka a M. Heikkilä, zmocněnci, ve spolupráci s C. Molyneuxem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na základě článků 278 a 279 SFEU na odklad vykonatelnosti rozhodnutí SME (2016) 5150 ze dne 15. listopadu 2016, kterým se konstatuje, že žalobkyně nemůže využít snížení poplatku vztahujícího se na střední podniky, a faktur vystavených na základě uvedeného rozhodnutí, a sice faktur ECHA č. 10060160 a č. 10060161 ze dne 15. listopadu 2016.
 Výrok
 1)
 Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. července 2014 – Langguth Erben v. OHIM (tvar láhve alkoholického nápoje)
 (Věc T-66/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar láhve alkoholického nápoje - Absolutní důvod pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 2, článek 75, článek 76 odst. 1 a článek 77 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 292/50
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG (Traben-Trarbach, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Marten, G. Schneider a D. Walicka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. listopadu 2012 (věc R 129/2012 1) týkajícímu se přihlášky trojrozměrného označení tvořeného tvarem láhve alkoholického nápoje jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 108, 13. 4. 2013.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Dolj (Rumunsko) dne 30. června 2017 – Mihaela Iuliana Scripnic, Radu Constantin Scripnic, Alexandru Gheorghiţă, Vasilica Gheorghiţă v. SC Bancpost SA, SC Bancpost SA – sucursala Dolj
 (Věc C-400/17)
 (2017/C 309/37)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Dolj
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelé: Mihaela Iuliana Scripnic, Radu Constantin Scripnic, Alexandru Gheorghiţă, Vasilica Gheorghiţă
 Odpůrkyně: SC Bancpost SA, SC Bancpost SA – sucursala Dolj
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 3 odst. 1 směrnice 93/13 (1) vykládán v tom smyslu, že značná nerovnováha mezi právy a povinnostmi stran, které vyplývají z dané smlouvy, zahrnuje i případ, kdy se během platnosti smlouvy s postupným plněním stane plnění spotřebitele v důsledku značných výkyvů směnného kurzu příliš nákladným v porovnání s okamžikem uzavření smlouvy?
 2)
 Je třeba jasnost a srozumitelnost smluvního ujednání ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 93/13 chápat tak, že dotčené smluvní ujednání musí stanovit pouze důvody pro jeho vložení do smlouvy a způsob, jakým se uplatňuje, nebo že musí stanovit i všechny jeho možné důsledky, v závislosti na kterých se může měnit cena placená spotřebitelem, například kurzové riziko?
 3)
 Musí být výraz „nejsou pro spotřebitele závazná“ uvedený v čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13 vykládán v tom smyslu, že v případě značné nerovnováhy mezi právy a povinnostmi stran, k níž dojde na základě vývoje směnného kurzu, může vnitrostátní soud zprostit spotřebitele povinnosti zcela nést kurzové riziko?
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/50
 Žaloba podaná dne 1. července 2015 – Dr Vita v. OHIM (69)
 (Věc T-360/15)
 (2015/C 279/63)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dr Vita sp. z o.o. (Olsztyn, Polsko) (zástupkyně: D. Rzążewska, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující číslici „69“ – přihláška č. 12 794 566
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. dubna 2015, ve věci R 2513/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a písm. c), jakož i čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


text:
 1.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesfinanzhof ze dne 17. května 2005 ve věci Hauptzollamt Hamburg-Jonas proti ZVK Zuchtvieh-Kontor GmbH
 (Věc C-300/05)
 (2005/C 243/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesfinanzhof (Německo) ze dne 17. května 2005 ve věci Hauptzollamt Hamburg-Jonas proti ZVK Zuchtvieh-Kontor GmbH, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 27. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Bundesfinanzhof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Patří doba nakládky a vykládky k „délce trvání cesty“ ve smyslu bodu 48 odst. 4 písm. d) přílohy směrnice Rady 91/628/EHS (1) o ochraně zvířat během přepravy (ve znění směrnice 95/29/ES (2))?
 (1) Úř. věst. L 340, s. 17
 (2) Úř. věst. L 148, s. 52


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/21
 Žaloba podaná dne 31. srpna 2004 Margueritou Chetcuti proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-357/04)
 (2004/C 284/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 31. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Margueritou Chetcuti, s bydlištěm v Zejtun (Malta), zastoupenou Marcem-Albertem Lucasem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 určil, že bod III vyhlášení výběrového řízení COM/P A/04 ze dne 6. dubna 2004 je v rozporu s právem,
 —
 zrušil rozhodnutí zkušební komise ze dne 22. června 2004, jímž se odmítá její přihláška s poukazem na toto ustanovení,
 —
 zrušil následné akty výběrového řízení, jejichž protiprávnost vyplývá z protiprávnosti vyhlášení výběrového řízení a napadeného rozhodnutí, zejména pak:
 —
 seznam kandidátů, kteří splňují podmínky stanovené ve vyhlášení výběrového řízení, vypracovaný zkušební komisí,
 —
 rozhodnutí Komise, která stanovila na základě tohoto seznamu počet obsazovaných míst,
 —
 seznam vhodných kandidátů vypracovaný zkušební komisí na konci výběru a
 —
 rozhodnutí o jmenování přijatá na tomto základě Orgánem oprávněným ke jmenování,
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně na podporu svého návrhu uvádí, že vyhlášení výběrového řízení porušuje články 4, 27 a čl. 29 odst. 1 písm. b) řádu, jakož i zásadu rovného zacházení, neboť z výběrového řízení vylučuje pomocné zaměstnance. Rovněž uplatňuje, že vyhlášení porušuje články 27 a 29 řádu a je v rozporu se zájmem služby a zásadou rovného zacházení z toho důvodu, že požaduje určitý počet odsloužených let v postavení úředníka, dočasného zaměstnance nebo pomocného zaměstnanec, čímž vylučuje místní zaměstnance, jako je žalobkyně.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Villeroy & Boch Austria a další v. Komise
 (Spojené věci T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Koordinace zvyšování cen a výměny citlivých obchodních informací - Jediné protiprávní jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Důkaz - Pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Zákaz zpětné účinnosti - Přiměřená lhůta)
 2013/C 325/40
 Jednací jazyky: němčina, francouzština a nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Villeroy & Boch Austria GmbH (Mondsee, Rakousko) (zástupci: A. Reidlinger, S. Dethof, M. Klusmann a K. Blau-Hansen, advokáti) (věc T-373/10); Villeroy & Boch AG (Mettlach, Německo) (zástupci: M. Klusmann, advokát, S.Thomas, profesor) (věc T-374/10); Villeroy et Boch SAS (Paříž, Francie) (zástupci: J. Philippe, K. Blau-Hansen, advokáti, a A. Villette, solicitor) (věc T-382/10); a Villeroy & Boch — Belgium (Brusel, Belgie) (zástupce(i): O. Brouwer, J. Blockx a N. Lorjé, advokáti) (věc T 402/10)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: ve věci T-373/10, původně F. Castillo de la Torre, R. Sauer, F. Ronkes Agerbeek a A. Antoniadis, poté F. Castillo de la Torre, R. Sauer a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s G. van der Wal et M. van Heezik, advokáti; ve věci T-374/10, A. Antoniadis, R. Sauer a F. Ronkes Agerbeek; ve věci T-382/10, F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek a N. von Lingen, zmocněnci, ve spolupráci s G. van der Wal a M. van Heezik; a ve věci T-402/10, F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek, ve spolupráci s G. van der Wal a M. van Heezik)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010, týkajícího se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň a podpůrně snížení částky pokut, jež jim byly uloženy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Ve věcech T-373/10, T-382/10 et T-402/10 se žaloby zamítají.
 2)
 Ve věci T-374/10 se zrušuje čl. 1 odst. 7 rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen) v rozsahu, ve kterém se v něm konstatuje, že se společnost Villeroy & Boch AG zúčastnila kartelové dohody v odvětví zařízení a pevné součásti koupelen v Belgii, v Německu, ve Francii, v Itálii, v Nizozemsku a v Rakousku před 12. říjnem 1994.
 3)
 Ve věci T-374/10 se ve zbývající části žaloba zamítá.
 4)
 Villeroy & Boch Austria GmbH, Villeroy et Boch SAS et Villeroy & Boch — Belgium ponesou vlastní náklady a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věcech T-373/10, T-382/10 a T-402/10.
 5)
 Villeroy & Boch AG ponese sedm osmin vlastních nákladů řízení a nahradí sedm osmin nákladů vynaložených Komisí ve věci T-374/10.
 6)
 Komise ponese osminu vlastních nákladů řízení a nahradí osminu nákladů vynaložených Villeroy & Boch AG ve věci T-374/10.
 (1) Úř. věst. C 301, 06.11.2010.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. dubna 2010 — Claro v. OHIM — Telefónica (Claro)
 (Věc T-225/09) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Claro - Starší slovní ochranná známka Společenství CLARO - Nepřípustnost odvolání podaného odvolacímu senátu - Články 59 a 62 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní články 60 a 64 nařízení (ES) č. 207/2009) - Pravidlo 49 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 2010/C 148/53
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Claro, SA (São Paulo, Brazílie) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. F. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Telefónica SA (Madrid, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. února 2009 (věc R 1079/2008-2), které se týká námitkového řízení mezi Telefónica, SA a BCP S/A
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Claro, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/18
 Žaloba podaná dne 2. února 2009 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-47/09)
 (2009/C 82/33)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a M. Nardi, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 rozhodl, Italská republika tím, že stanovila možnost doplnit přídavným jménem „puro“ nebo slovy „cioccolato puro“ prodejní názvy čokoládových výrobků, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení článku 3 směrnice 2000/36/ES (1) ve spojení s ustanoveními čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice 2000/13/ES (2), jakož i čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Označování a zejména prodejní názvy čokoládových výrobků byly ve Společenství zcela harmonizovány prostřednictvím ustanovení směrnice o označování (2000/13) a směrnice o čokoládových výrobcích (2000/36) s cílem rovněž zajistit přesné informace pro spotřebitele. Směrnice 2000/36 stanoví, že výrobky, které obsahují až do 5 % určitých rostlinných tuků, mají prodejní název nezměněný, ale jejich označení musí obsahovat zvláštní uvedení tučným písmem „kromě kakaového másla obsahuje rostlinné tuky“.
 Italské právní předpisy, které jsou předmětem žaloby a které vyhrazují doplnění slova „puro“ pro prodejní názvy výrobků obsahujících jakožto tuk výlučně kakaové máslo, mění harmonizované definice přijaté na úrovni Společenství a zasahují do nich. Vzhledem k tomu, že v italštině pojem „puro“ znamená nezměněné, bezpečné, a tedy autentické, spotřebitelé si mohou myslet, že výrobky, které při dodržení směrnice a podmínek, jež tato stanoví ohledně prodejních názvů, obsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nejsou čisté, to znamená byly změněny, jsou pančované a nejsou autentické. A to pouze z důvodu, že obsahují rostlinné tuky, které právní úprava připouští ohledně jejich druhu a proporcí, aniž by to měnilo jejich prodejní název.
 Krom toho pojem „puro“ představuje popisné přídavné jméno, jehož použití v prodejním názvu podléhá dodržení určitých podmínek. Zejména čl. 3 odst. 5 směrnice 2000/36 stanoví, že užití informací nebo popisů týkajících se znaků kvality podléhá dodržení minimálních obsahů, co se týče celkové kakaové sušiny, které jsou vyšší než obsahy stanovené pro použití označení, kde tyto popisy obsaženy nejsou. Italské právní předpisy týkající se slova „puro“ jeho uvedení ze své strany podmiňují použitím pouze kakaového másla jako tuku, aniž by bylo nezbytné dodržovat vyšší minimální obsahy předepsané ohledně celkové kakaové sušiny. To představuje přímé porušení čl. 3 odst. 5 směrnice, jakož i matoucí skutečnost pro spotřebitele.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě (Úř. věst. L 197, s. 19; Zvl. vyd. 13/26, s. 431).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75).


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Commerz Nederland NV v. Havenbedrijf Rotterdam NV
 (Věc C-242/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Státní podpory - Článek 107 odst. 1 SFEU - Pojem ‚podpora‘ - Záruky, které veřejný podnik poskytl bance za účelem poskytnutí úvěru třetím osobám - Záruky, které ředitel tohoto veřejného podniku poskytl vědomě v rozporu s ustanoveními stanov uvedeného podniku - Presumpce nesouhlasu veřejného subjektu, jenž je vlastníkem uvedeného podniku - Přičitatelnost záruk státu“)
 2014/C 421/14
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Commerz Nederland NV
 Žalovaná: Havenbedrijf Rotterdam NV
 Výrok
 Článek 107 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely určení, zda záruky poskytnuté veřejným podnikem jsou či nejsou přičitatelné veřejnému orgánu, který ho ovládá, jsou spolu se souborem indicií vyplývajících z okolností věci v původním řízení a z kontextu, v němž tyto okolnosti nastaly, relevantní okolnosti, že na straně jedné jediný jednatel uvedeného podniku, který tyto záruky poskytl, jednal neoprávněně, jejich poskytnutí vědomě tajil a porušil stanovy svého podniku, a že na straně druhé uvedený veřejný orgán by s poskytnutím těchto záruk nesouhlasil, pokud by o nich byl informován. Tyto okolnosti jsou samy o sobě v takové situaci, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, způsobilé takovouto přičitatelnost vyloučit pouze tehdy, pokud z nich vyplývá, že se tento veřejný orgán na poskytnutí dotčených záruk nepodílel.
 (1) Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/15
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 9. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg – Rakousko) – Eleonore Prüller-Frey v. Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG
 (Věc C-240/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Odpovědnost leteckých dopravců v případě nehody - Žaloba na náhradu škody - Montrealská úmluva - Nařízení (ES) č. 2027/97 - Let, který bezplatně uskutečnil vlastník nemovitosti za účelem jejího předvedení potenciálnímu kupci - Nařízení (ES) č. 864/2007 - Přímá žaloba proti pojistiteli občanskoprávní odpovědnosti upravená ve vnitrostátním právu“)
 (2015/C 363/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Korneuburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Eleonore Prüller-Frey
 Žalovaní: Norbert Brodnig, Axa Versicherung AG
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 1 písm. a) a c) nařízení Rady (ES) č. 2027/97 ze dne 9. října 1997 o odpovědnosti leteckého dopravce při letecké dopravě cestujících a jejich zavazadel, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 889/2002 ze dne 13. května 2002, a čl. 1 odst. 1 Úmluvy o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu, uzavřené v Montrealu dne 28. května 1999 a schválené jménem Evropské unie rozhodnutím Rady 2001/539/ES ze dne 5. dubna 2001, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby byla podle článku 17 této úmluvy posouzena žaloba na náhradu škody podaná osobou, která byla na palubě letadla, jehož místo odletu a přistání se nacházelo na témže místě v jednom členském státě, byla bezplatně přepravována v rámci letu s cílem prohlédnout si z výšky nemovitost, jež byla předmětem plánované transakce s pilotem tohoto letadla, a při pádu tohoto letadla utrpěla fyzická zranění.
 2)
 Článek 18 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II) musí být vykládán v tom smyslu, že za takové situace, jaká nastala v původním řízení, může poškozený podat přímou žalobu proti pojistiteli osoby povinné k nahrazení škody, je-li taková žaloba upravena právem rozhodným pro mimosmluvní závazkový vztah, bez ohledu na to, co je stanoveno v právu rozhodném pro pojistnou smlouvu, které si zvolily strany této smlouvy.
 (1) Úř. věst. C 261, 11.8.2014.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/33
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. září 2013 — CN v. Rada
 (Věc F-84/12) (1)
 (Veřejná služba - Článek 78 služebního řádu - Výbor pro otázky invalidity - Lékařská zpráva - Zdravotní údaje psychiatrického nebo psychologického charakteru - Lékařské tajemství - Přístupnost - Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody)
 (2014/C 71/64)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CN (Brumath, Francie) (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J. Herrmann a B. Bauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobci zamítnut přímý přístup k závěrečné zprávě obsahující závěry výboru pro otázky invalidity a přístup k diagnóze třetího lékaře tohoto výboru
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 CN ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 295, 29.9.2012, s. 35.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/16
 Žaloba podaná dne 7. října 2013 — Microsoft v. OHIM — Softkinetic Software (KINECT)
 (Věc T-536/13)
 2013/C 377/39
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Microsoft Corp. (Redmond, Spojené státy) (zástupce: A. Meijboom, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Softkinetic Software SA (Brusel, Belgie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. července 2013 ve věci R 2373/2011-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení; a
 —
 uložil další účastnici řízení v řízení před odvolacím senátem, pokud se stane vedlejší účastnicí řízení, náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení u OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „KINECT“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 058 141
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „SOFTKINETIC“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 28, 38, 41 a 42 — mezinárodní zápis označující Evropskou unii č. 1 025 034; slovní ochranná známka „SOFTKINETIC“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 28, 38, 41 a 42 — zápis ochranné známky Benelux č. 850 946
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 5 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství