text:
 30.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2014 – Bimbo, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Panrico, SA
 (Věc C-591/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky BIMBO DOUGHNUTS - Starší španělská slovní ochranná známka DOGHNUTS - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Globální posouzení nebezpečí záměny - Samostatná rozlišovací role prvku složené slovní ochranné známky“)
 2014/C 202/06
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bimbo, SA (zástupci: C. Prat, advokát, R. Ciullo, Barrister)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral a J. Crespo Carrillo, zmocněnci), Panrico, SA (zástupce: D. Pellisé Urquiza, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 10. října 2012 ve věci T-569/10, Bimbo, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou přihlašovatelkou slovní ochranné známky „BIMBO DOUGHNUTS“ pro výrobky třídy 30, proti rozhodnutí R 838/2009-4 čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 7. října 2010, kterým bylo zamítnuto odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení o zamítnutí přihlášky uvedené ochranné známky přijatému na základě námitek podaných majitelkou starších mezinárodních a národních slovních ochranných známek „DONUT“, „DOGHNUTS“ a „DONUTS“ a mezinárodních a národních obrazových ochranných známek obsahujících slovní prvek „donuts“ pro výrobky třídy 30 – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 – Nebezpečí záměny
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Bimbo SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 23.2.2013.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 31. května 2007 – Mitsui & Co. Deutschland GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf
 (Věc C-256/07)
 (2007/C 183/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Mitsui & Co. Deutschland GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Düsseldorf
 Předběžné otázky
 1)
 Snižují platby prodávajícího a výrobce kupujícímu, které se jako v projednávaném případě uskuteční v rámci záruční dohody a kterými jsou kupujícímu nahrazeny náklady na opravy, které mu účtují jeho odběratelé, celní hodnotu podle čl. 29 odst. 1 a odst. 3 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1), kterým se vydává celní kodex Společenství, která byla deklarována na základě ceny dohodnuté mezi prodávajícím a výrobcem a mezi kupujícím?
 2)
 Jsou platby prodávajícího a výrobce kupujícímu, které jsou uvedeny v první otázce a určené jako náhrada výdajů na záruky, změnou hodnoty transakce podle čl. 145 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (2), kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002 (3), kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první nebo druhou otázku: Musí být čl. 145 odst. 2 a 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001 použit na dovozy, pro které byla celní prohlášení přijata před vstupem nařízení Komise (ES) č. 444/2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001 v platnost?
 4)
 V případě kladné odpovědi na třetí otázku: Je čl. 145 odst. 2 a 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, a nařízení (ES) č. 2787/2000 a (ES) 993/2001 platný?
 (1) Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.
 (2) Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3.
 (3) Úř. věst. L 68, s. 11; Zvl. vyd. 02/12, s. 209.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 28.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 160/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2011 — Zitro IP v. OHIM — Show Ball Informática (BINGO SHOWALL)
 (Věc T-179/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BINGO SHOWALL - Starší obrazová ochranná známka SHOW BALL - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 160/35
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Zitro IP Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Show Ball Informática Ltda (São Paulo, Brazílie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. února 2010 (věc R 666/2009-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Zitro IP Sàrl a Show Ball Informática Ltda.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Zitro IP Sàrl ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/34
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2011 — Strack v. Komise
 (Věc F-132/07) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Články 17, 17a a 19 služebního řádu - Žádost o povolení zveřejnit dokumenty - Žádost o povolení k uveřejnění dokumentu - Žádost o povolení použít zjištění před vnitrostátními soudními orgány - Přípustnost)
 2011/C 72/54
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Guido Strack (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Veřejná služba — Zrušení několika rozhodnutí Komise, kterými byl zamítnuta žádost žalobce o povolení k uveřejnění určitých dokumentů a k podání stížnosti směřující proti (bývalým) komisařům a zaměstnancům Komise — Žádost o náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 G. Strackovi se ukládá náhrada veškerých nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008, s. 44.


text:
 25.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/27
 Žaloba podaná dne 18. dubna 2005 Dimitou Lantzoni proti Soudnímu dvoru Evropských společenství
 (Věc T-156/05)
 (2005/C 155/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 18. dubna 2005 žaloba podaná proti Soudnímu dvoru Evropských společenství Dimitrou Lantzoni, s bydlištěm v Lucemburku, zastoupenou Michèle Bouché, advokátkou.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 zrušil rozhodnutí Výboru pověřeného stížnostmi ze dne 8. března 2005 v části, která zamítá dvě stížnosti žalobkyně ze dne 22. září 2004 směřující proti rozdělení bodů povýšení, které se jí týkalo, za rok 2002 a proti nepovýšení za hodnocený rok 2003,
 2.
 uložil žalované náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V listopadu 2003 byla žalobkyně, úřednice žalovaného, informována, že jí nebyl přidělen žádný bod povýšení. Žalobkyně napadla toto rozhodnutí z důvodu, že její hodnotící zpráva dosud nebyla v době přidělení bodů povýšení konečná. Po této stížnosti a po vylepšení jejího hodnocení jejím hodnotitelem osoba nadřízená žalobkyni přezkoumala její případ s ohledem na konečné hodnocení, avšak opět rozhodla nepřidělit žalobkyni body povýšení za rok 2002. Svou žalobou žalobkyně napadá toto posledně uvedené rozhodnutí, jakož i rozhodnutí nepovýšit ji v rámci hodnoceného roku 2003.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává zjevně nesprávného posouzení na základě údajného nedostatku soudržnosti mezi rozhodnutím neudělit jí body povýšení a oceněním a známkováním, které byly obsaženy v její hodnotící zprávě. Uplatňuje rovněž, že žalovaná srovnávala její zásluhy nikoliv se všemi úředníky orgánu, kteří jsou kvalifikováni k povýšení, ale pouze s ostatními úředníky jejího oddělení, což je v rozporu jak s článkem 45 služebního řádu, tak s bodem 8 přílohy k rozhodnutí Soudního dvora o povýšeních. Žalobkyně mimoto napadá údajné vady posudku Výboru pro povýšení, tedy nedodržení kontradiktornosti a práv obhajoby.
 Pokud jde o napadení rozhodnutí o nepovýšení, žalobkyně tvrdí, že její hodnocení neodůvodňuje žádnou překážku v jejím služebním postupu, což platí o to více, když výtky, které jí byly učiněny v hodnotících zprávách, jsou neurčité a neodůvodněné.


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/28
 Žaloba podaná dne 22. srpna 2012 — Demon International v. OHIM — Big Line Sas di Graziani Lorenzo (DEMON)
 (Věc T-380/12)
 (2012/C 331/53)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Demon International, LC (Orem, Spojené státy) (zástupce: advokát T. Krüger)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Big Line Sas di Graziani Lorenzo (Thiene (VI), Itálie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. června 2012 ve věci R 1845/2011-4;
 —
 uložil žalovanému Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení o odvolání R 1845/2011-4.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Demon“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — ochranná známka Společenství č. 6 375 398.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Big Line Sas di Graziani Lorenzo.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní slovní ochranná známka „DEMON“ pro zboží třídy 28.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo vyhověno a námitky zamítnuty.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/33
 Žaloba podaná dne 14. března 2014 – Front Polisario v. Rada
 (Věc T-180/14)
 2014/C 184/55
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Front populaire pour la libération de la saguia-el-hamra et du rio de oro (Front Polisario) (Al-'Ajún) (zástupce: G. Devers, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že je žaloba na neplatnost přípustná;
 —
 zrušil rozhodnutí Rady;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby proti rozhodnutí Rady 2013/785/EU ze dne 16. prosince 2013 o uzavření Protokolu mezi Evropskou unií a Marockým královstvím, kterým se stanoví rybolovná práva a finanční příspěvek podle Dohody mezi Evropskou unií a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu, jménem Unie (1) předkládá žalobkyně dvanáct žalobních důvodů. Žalobkyně má za to, že je jakožto zástupkyně saharského lidu tímto aktem bezprostředně a osobně dotčena.
 1.
 První žalobní důvod spočívá v porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož napadené rozhodnutí neumožňuje pochopit, jak Rada zahrnula do rozhodovacího procesu skutečnost, že je Západní Sahara neautonomním územím okupovaným Marockým královstvím.
 2.
 Druhý žalobní důvod spočívá v porušení zásady konzultace, jelikož Rada přijala napadené rozhodnutí, aniž konzultovala žalobkyni, ačkoli podle mezinárodního práva musí být využívání přírodních zdrojů národa na neautonomním území konzultováno s jeho zástupci. Žalobkyně tvrdí, že je jediným a výlučným zástupcem saharského lidu.
 3.
 Třetí žalobní důvod spočívá v porušení zásady koherence, jelikož napadené opatření umožnilo, aby vstoupila v platnost mezinárodní smlouva, která se uplatní na území Západní Sahary, ačkoli žádný členský stát neuznal suverenitu Marockého království nad Západní Saharou. Napadené rozhodnutí tak posiluje kontrolu Marockého království nad saharským územím, což je v rozporu s pomoci poskytovanou Komisí saharským uprchlíkům Napadené rozhodnutí je dále v rozporu s obvyklou reakcí Evropské unie na porušování závazků plynoucích z kogentních norem mezinárodního práva a je v rozporu s cíli společné rybářské politiky.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod spočívá v nesplnění cíle spočívajícího v udržitelném rozvoji.
 5.
 Pátý žalobní důvod spočívá v porušení zásady legitimního očekávání, jelikož se napadené rozhodnutí střetává s důvěrou na straně žalobkyně v opakovaná prohlášení orgánů Evropské unie o souladu s mezinárodních smluv uzavřených s Marockým královstvím s mezinárodním právem.
 6.
 Šestý žalobní důvod spočívá v porušení dohody o přidružení uzavřené mezi Evropskou unií a Marockým královstvím, jelikož napadené rozhodnutí je v rozporu s článkem 2 uvedené dohody o přidružení, poněvadž porušuje právo na sebeurčení.
 7.
 Sedmý žalobní důvod spočívá v porušení úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu, jelikož napadené rozhodnutí umožnilo vstup protokolu, kterým Evropská unie a Marocké království stanoví kvóty pro rybolov ve vodách nespadajících do jejich pravomoci, v platnost a povolilo plavidlům Unie využívat rybolovné zdroje spadajících do výlučné pravomoci saharského lidu.
 8.
 Osmý žalobní důvod spočívá v porušení práva na sebeurčení, jelikož napadené rozhodnutí potvrdilo kontrolu Marockého království na Západní Saharou.
 9.
 Devátý žalobní důvod spočívá v porušení zásady trvalé svrchovanosti nad přírodními zdroji a článku 73 Charty OSN, jelikož žalobkyně nebyla konzultována, přestože napadené rozhodnutí umožnilo využívat přírodní zdroje spadající do výlučné pravomoci saharského lidu.
 10.
 Desátý žalobní důvod spočívá v porušení zásady účinků smluv inter partes, jelikož napadené rozhodnutí založilo ve vztahu k žalobkyni mezinárodní závazky bez jejího souhlasu.
 11.
 Jedenáctý žalobní důvod spočívá v porušení mezinárodního humanitárního práva, jelikož napadené rozhodnutí finančně podporuje politiku Marockého království spočívající v kolonizaci Západní Sahary.
 12.
 Dvanáctý žalobní důvod vychází z mezinárodní odpovědnosti, jelikož napadené rozhodnutí zakládá mezinárodní odpovědnost Evropské unie.
 (1) Úř. věst. L 349, s. 1.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 24. května 2012 — Telecom Italia SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri
 (Věc C-256/12)
 2012/C 217/27
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Telecom Italia SpA
 Žalovaný: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni, Presidenza del Consiglio dei Ministri
 Předběžná otázka
 Musí být ustanovení práva Společenství platná v daném odvětví, zejména ustanovení směrnice č. 2002/20/ES (1), vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě uvedené v tomto usnesení, zejména zákonu č. 266 z roku 2005, zejména z důvodu jejího konkrétního použití při regulaci?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), Úř. věst. L 108, s. 21.


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 3. prosince 2009 — Finanzamt Burgdorf v. Manfred Bog
 (Věc C-497/09)
 2010/C 63/34
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Finanzamt Burgdorf
 Žalovaný: Manfred Bog
 Předběžné otázky
 1)
 Jedná se o dodání ve smyslu článku 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (1), pokud jsou prodávány pokrmy nebo jídla připravené k okamžité konzumaci?
 2)
 Záleží při odpovědi na první otázku na tom, zda jsou poskytovány dodatečné prvky služeb (dání k dispozici zařízení používaných během konzumace)?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Má být pojem „potraviny“ uvedený v první kategorii přílohy H šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu vykládán v tom smyslu, že pod něj spadají pouze potraviny „určené k vzetí s sebou“, tak jak jsou například typicky prodávány v obchodech s potravinami, nebo pod něj spadají také pokrmy nebo jídla, které byly vařením, smažením, pečením, nebo jiným způsobem připraveny k okamžité konzumaci?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. ledna 2013 — Strack v. Komise
 (Věc T-392/07) (1)
 (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se potvrzujících žádostí o přístup k dokumentům a k věci projednávané před Tribunálem - Rejstřík dokumentů - Žaloba na neplatnost - Konkludentní odepření přístupu - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Částečné odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu - Povinnost odůvodnění - Mimosmluvní odpovědnost)
 2013/C 55/13
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Guido Strack (Kolín, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně C. Ladenburger a P. Costa de Oliveira, poté P. Costa de Oliveira a B. Conte, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení všech implicitních a explicitních rozhodnutí Komise přijatých po podání první žádosti o přístup k dokumentům, kterou předložil G. Strack dne 20. června 2007 a návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Není třeba rozhodovat o legalitě implicitních rozhodnutí o odepření přístupu.
 2)
 Rozhodnutí Komise ze dne 25. července 2007, zamítající přístup k výpisu z rejstříku, se zrušuje.
 3)
 Rozhodnutí ze dne 23. října 2007 týkající se dokumentů OLAF se v rozsahu, v němž se týká údajů o právnických osobách, zrušuje.
 4)
 Rozhodnutí Komise ze dne 28. listopadu 2007 a ze dne 15. února 2008 týkající se dokumentů Komise (kromě OLAF) se zrušují.
 5)
 Rozhodnutí Komise ze dne 28. listopadu 2007 a ze dne 9. dubna 2008, týkající se dokumentů souvisejících s věcí T-110/04, se ruší v rozsahu, v němž se týkají zaprvé výmazu údajů o právnických osobách, jestliže nebyly odůvodněny na základě čl. 4 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu, Rady a Komise (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001, o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, zadruhé, k výmazu dokumentů a údajů zakládajících se na čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001, s výjimkou výmazu jmen a adres úředníků Generálního ředitelství Evropské komise (GŘ) „Obchod“ a obvinění žalobce ve věci T-110/04 a zatřetí výmazu dokumentů a údajů zakládajících se na čl. 4 odst. 3 druhém pododstavci nařízení č. 1049/2001.
 6)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 7)
 Komise ponese vlastní náklady řízení, jakož i dvě třetiny nákladů G. Stracka.
 (1) Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/4
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-93/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/35/ES - Životní prostředí - Účast veřejnosti na vypracování některých plánů a programů - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 283/06)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a J.-B. Laignelot, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království (zástupce: D. Haven, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí, ve stanovené lhůtě, předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. L 156, s. 17)
 Výrok
 1)
 Belgické království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně, nesplnilo povinnosti, které pro ně z této směrnice vyplývají.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2014 Royal Scandinavian Casino Århus I/S proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 26. září 2014 ve věci T-615/11, Royal Scandinavian Casino Århus v. Evropská komise
 (Věc C-541/14 P)
 (2015/C 034/18)
 Jednací jazyk: dánština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Royal Scandinavian Casino Århus I/S (zástupci: B. Jacobi a P. Vesterdorf, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Dánské království, Maltská republika, Betfair Group plc, Betfair International Ltd, European Gaming and Betting Association (EGBA)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 26. září 2014 vydaný ve věci T-615/11, Royal Scandinavian Århus týkající se opatření C 35/10 (ex N 302/10), kterým Dánsko provádí daň z hazardních her poskytovaných on-line do dánského zákona o dani z hazardních her, podle kterého navrhovatelka nemá právní zájem na podání žaloby,
 —
 uložit Evropské komisi náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i nákladů řízení navrhovatelky, a uložit vedlejším účastníkům řízení náhradu vlastních nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Navrhovatelka tvrdí, že tvrzení Tribunálu týkající se toho, že navrhovatelka nemá právní zájem na podání žaloby, je nesprávné, protože splnila podmínky stanovené v článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie kladené na podání žaloby proti Evropské komisi.
 2.
 Navrhovatelka dále tvrdí, že se Tribunál v rozsudku ze dne 26. září 2014 ve věci T-615/11, Royal Scandinavian Casino Århus dopustil nesprávného právního posouzení, čímž poškodil zájmy navrhovatelky tím, že:
 a)
 v bodě 43 s odkazem na nedostatek důkazů uvedl, že navrhovatelka neprokázala, jaký účinek by měla státní podpora na její finanční situaci,
 b)
 v bodě 44 dospěl k závěru, že navrhovatelka rovněž neprokázala, že státní podpora jí mohla značně poškodit její postavení na relevantním trhu, a tudíž nemohlo být uznáno její osobní dotčení,
 c)
 v bodě 42 konstatoval, že navrhovatelka nebyla napadeným rozhodnutím osobně dotčena, přestože její kasino tvoří součást uzavřeného okruhu kamenných kasin,
 d)
 v bodě 52 konstatoval, že žaloba, kterou podala navrhovatelka, nesplňovala podmínky přípustnosti stanovené v poslední části čtvrtého odstavce článku 263 SFEU, a
 e)
 v bodě 53 konstatoval, že žaloba má být odmítnuta z důvodu, že navrhovatelka neměla právní zájem na podání žaloby.
 3.
 Navrhovatelka tvrdí, že kasino je osobně dotčeno, neboť:
 —
 Navrhovatelka podala stížnost Komisi týkající se dotčené státní podpory ve formě značně nižších daní z hazardních her poskytovaných on-line, aktivně se účastnila předběžného i formálního vyšetřování a kasino bylo značně dotčeno opatřením státní podpory,
 —
 podnik navrhovatelky sestává z malého množství kamenných kasin, na které má státní podpora dopad a které jsou právně a skutkově odlišným subjektem od všech ostatních podniků v Dánsku, a
 —
 napadené rozhodnutí Komise, které povoluje Dánsku státní podporu ve formě nižších daní pro hazardní hry poskytované on-line, není regulačním aktem zahrnujícím prováděcí opatření, a to v každém případě ne ve vztahu k navrhovatelce.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná VAT and Duties Tribunal, Manchester (Spojené království) dne 29. ledna 2009 – Astra Zeneca UK Limited v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Věc C-40/09)
 2009/C 90/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 VAT and Duties Tribunal, Manchester
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Astra Zeneca UK Limited
 Žalovaný: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Předběžné otázky
 1)
 Za okolností projednávané věci, pokud je zaměstnanec podle podmínek své pracovní smlouvy oprávněn obdržet dle své volby část odměny ve formě poukázky s nominální hodnotou, musí být čl. 2 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) [nyní čl. 2 odst. 1 písm. c) základní směrnice o DPH] vykládán v tom smyslu, že poskytnutí takové poukázky zaměstnavatelem zaměstnanci představuje poskytnutí služby za protiplnění?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, musí být čl. 6 odst. 2 písm. b) [nyní čl. 26 odst. 1 písm. b)] vykládán tak, že poskytnutí poukázky zaměstnavatelem zaměstnanci v souladu s pracovní smlouvou je třeba považovat za poskytnutí služby v případě, že má být poukázka využita zaměstnancem pro jeho soukromou potřebu?
 3)
 Pokud poskytování poukázek nepředstavuje ani poskytování služeb za protiplnění ve smyslu čl. 2 odst. 1, ani jej nelze považovat za poskytování služeb podle čl. 6 odst. 2 písm. b), musí být čl. 17 odst. 2 [nyní článek 168] vykládán tak, že zaměstnavateli dává nárok na vrácení daně z přidané hodnoty odvedené při pořízení a poskytnutí poukázky zaměstnanci v souladu s pracovní smlouvou v případě, že taková poukázka má být využita zaměstnancem pro jeho soukromou potřebu?
 (1) Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 16.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/44
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 30. června 2016 – Kaufmann v. Komise
 (Věc F-69/15)
 („Veřejná služba - Sociální zabezpečení - Společný režim zdravotního pojištění - Domácí zdravotní péče - Předchozí svolení - Podmínky - Povinnost využít poskytovatele, kteří jsou k poskytování domácí zdravotní péče nebo pečovatelských služeb oprávněni dle zákona - Zásada zákazu diskriminace - Zásada ochrany legitimního očekávání - Povinnost jednat s náležitou péčí - Meze - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná - Soudní příkaz určený administrativě - Zjevná nepřípustnost - Článek 81 jednacího řádu“)
 (2016/C 296/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sandra Kaufmann (Böhl-Iggelheim, Německo) (zástupce: F. Turk, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr a C. Ehrbar, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o neudělení předchozího svolení bývalé úřednici, jejíž právní nástupkyní je žalobkyně, k čerpání domácí zdravotní péče a návrh, aby byla žalobkyni přiznána úhrada za péči o nemocnou osobu poskytovanou příslušným podnikem počínaje 1. lednem 2014.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti se zamítá jako zjevně neopodstatněná.
 2)
 Sandra Kaufmann ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. března 2013 Guidem Strackem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 15. ledna 2013 ve věci T-392/07, Guido Strack v. Evropská komise
 (Věc C-127/13 P)
 2013/C 147/24
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Guido Strack (zástupce: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 15. ledna 2013 ve věci T–392/07 v rozsahu, v němž nebylo vyhověno či nebylo v plném rozsahu vyhověno návrhovým žádáním žalobce,
 —
 vyhovět návrhovým žádáním uplatněným žalobcem ve věci T-392/07,
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení,
 —
 podpůrně zrušit rovněž rozhodnutí předsedy Tribunálu Evropské unie, kterým přidělil věc T-392/07 čtvrtému senátu Tribunálu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) uvádí ve svém kasačním opravném prostředku devět důvodů:
 1)
 Nepříslušnost soudního kolegia a v této souvislosti procesní vady a vady v odůvodnění, jakož i související porušení čl. 6 odst. 1 EÚLP, čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv EU, čl. 50 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie a článku 12 a čl. 13 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu, jakož i dalších právních ustanovení, a to z důvodu tzv. nového přidělení věci jinému senátu v probíhajícím řízení;
 2)
 Procesní pochybení a porušení nařízení č. 1049/2001 (1), článků 6 a 13 EÚLP a článku 47 Listiny základních práv EU, jakož i zásady účinné soudní ochrany, práva být vyslechnut a práva na spravedlivý proces ve spojení s nedostatky odůvodnění a se zkreslením skutkového stavu, což mělo být způsobeno odmítnutím projednat věc ve zrychleném řízení; nepřípustným omezením možností žalobce vyjádřit se a nepřipuštěním podání k opravě zprávy k jednání; nedostatečným soudním přezkumem dokumentů a zamítnutím souvisejícího návrhu žalobce na posouzení všech dokumentů in camera; zkreslením skutkového stavu, nedostatečným soudním přezkumem a porušením zásad rozložení důkazního břemene a práva na spravedlivý proces s ohledem na otázku úplnosti dokumentů a na počet potvrzujících žádostí skutečně předložených podle nařízení č. 1049/2001; nepřiměřenou délkou trvání řízení a protiprávním zacházením s příslušným návrhem na náhradu škody podaným v tomto ohledu;
 3)
 Nesprávné právní posouzení, nedostatečné upřesnění a nedostatečné odůvodnění v souvislosti s formulací a rozsahem bodu 1 výroku — a částí rozsudku, na nichž je založen — ve spojení se zkreslením skutkového stavu, a to mimo jiné neuznáním dalšího trvání právního zájmu na podání žaloby;
 4)
 Zkreslení skutkového stavu, nedostatečné odůvodnění a porušení výkladových zásad v souvislosti s rozsahem žádosti žalobce o přístup k dokumentům ve věci T–110/04;
 5)
 Nesprávné právní posouzení, zkreslení skutkového stavu a nedostatečné odůvodnění v souvislosti s použitím a výkladem čl. 4 odst. 1 písm. b) a čl. 4 odst. 4 nařízení č. 1049/2001 ve spojení s právními předpisy týkajícími se ochrany osobních údajů;
 6)
 Nesprávné právní posouzení, zkreslení skutkového stavu a nedostatečné odůvodnění v souvislosti s použitím a výkladem čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001;
 7)
 Nesprávné právní posouzení a nedostatečné odůvodnění v souvislosti s odmítnutím návrhu na náhradu škody uvedeného v žalobě a zejména porušení zásad v oblasti provádění důkazů a práva na účinnou soudní ochranu;
 8)
 Porušení zásady účinné soudní ochrany v rámci zamítnutí žalobcova návrhu v bodě 90 rozsudku T-392/07;
 9)
 Nesprávné právní posouzení a nedostatečné odůvodnění v souvislosti s rozhodnutím o náhradě nákladů řízení.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/45
 (2006/C 48/84)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 36, 11.2.2006
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 22, 28.1.2006
 Úř. věst. C 10, 14.1.2006
 Úř. věst. C 330, 24.12.2005
 Úř. věst. C 315, 10.12.2005
 Úř. věst. C 296, 26.11.2005
 Úř. věst. C 281, 12.11.2005
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. listopadu 2014 – Cantina Broglie 1 v. OHIM – Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (Ripassa ZENATO)
 (Věc T-154/11) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Ripassa ZENATO - Starší národní slovní ochranná známka RIPASSO - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 016/46)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Cantina Broglie 1 Srl (Peschiera del Garda, Itálie) (zástupkyně: A. Rizzoli, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona (Verona, Itálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. prosince 2010 (věc R 700/2010-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona a společností Zenato Azienda Vitivinicola Srl.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Cantina Broglie 1 Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 139, 7.5.2011.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/75
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. června 2013 — VIP Car Solutions v. Parlament
 (Věc T-668/11) (1)
 (Mimosmluvní odpovědnost - Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení Společenství - Přeprava členů Evropského parlamentu osobním automobilem nebo mikrobusem s řidičem během období zasedání ve Štrasburku - Odmítnutí nabídky uchazeče - Zrušení zamítavého rozhodnutí Tribunálu - Škoda údajně utrpěná v důsledku rozhodnutí o odmítnutí nabídky žalobkyně - Žaloba na náhradu škody)
 2013/C 225/166
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: VIP Car Solutions SARL (Hoenheim, Francie) (zástupce: G. Welzer, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: původně G. Hellinckx a M. Mraz, poté L. Darie a M. Mraz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody a morální újmy, kterou žalobkyně údajně utrpěla v důsledku přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu, jímž byla odmítnuta její nabídka předložená v rámci zadávacího řízení č. PE/2006/06/UTD/1, týkajícího se přepravy členů Evropského parlamentu osobním automobilem nebo mikrobusem s řidičem během období zasedání ve Štrasburku, přičemž toto rozhodnutí bylo později zrušeno rozsudkem Tribunálu ze dne 20. května 2009 ve věci VIP Car Solutions v. Parlament (T-89/07, Sb. rozh. s. II-1403)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti VIP Car Solutions SARL se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 109, 14.4.2012.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. prosince 2013 — Solvay Solexis SpA v. Evropská komise
 (Věc C-449/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Evropský trh s peroxidem vodíku a perboritanem sodným - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Pojem „dohoda“ a „jednání ve vzájemné shodě“ - Pojem „jediné a trvající protiprávní jednání“ - Výpočet pokuty)
 2014/C 45/09
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Solvay Solexis SpA (zástupci: T. Salonico, G. L. Zampa a G. Barone, avvocati)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, L Malferrari a B. Gencarelli, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) ze dne 16. června 2011, Solvay Solexis v. Komise (T-195/06), kterým Tribunál zamítl žalobu na částečnou neplatnost rozhodnutí Komise K(2006) 1766 final, ze dne 3. května 2006, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.620 — Peroxid vodíku a perboritan), v rozsahu, v němž se týká společnosti Solvay Solexis — Délka trvání protiprávního jednání — Pojem „dohoda“ a „jednání ve vzájemné shodě“ — Rovné zacházení — Povinnost uvést odůvodnění
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Solvay Solexis SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 311, 22.10.2011.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/44
 Usnesení Tribunálu ze dne 29. června 2015 – Frank Bold v. Komise
 (Věc T-19/13) (1)
 („Životní prostředí - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Rozhodnutí, kterým byly České republice přechodně přiděleny bezplatné povolenky v souvislosti s modernizací postupů výroby elektřiny - Návrh na provedení interního přezkumu rozhodnutí - Neexistence individuálně určeného opatření - Rozhodnutí Komise o nepřípustnosti žádosti o opětovný přezkum - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoliv právní základ“)
 (2015/C 311/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Frank Bold Society, dříve Ekologický právní servis (Brno, Česká republika) (zástupce: P. Černý, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Oliver a L. Pignataro-Nolin, poté L. Pignataro-Nolin a J. Tomkin, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller a D. Hadroušek, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 8382 final ze dne 12. listopadu 2012, kterým byl odmítnut návrh na provedení interního přezkumu rozhodnutí Komise C (2012) 4576 final ze dne 6. července 2012, kterým byly České republice přechodně přiděleny bezplatné povolenky v souvislosti s modernizací postupů výroby elektřiny, jako nepřípustný, a dále zrušení tohoto posledně uvedeného rozhodnutí.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Frank Bold Society ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Česká republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 79, 16.3.2013.


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale Amministrativo Regionale della Liguria, druhého senátu, ze dne 22. dubna 2004 ve věci Acquedotto Nicolay s.p.a. proti Provincia di Genova a dalším
 (Věc C-242/04)
 (2004/C 217/21)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale Amministrativo Regionale della Liguria, druhého senátu, (Itálie) ze dne 22. dubna 2004 ve věci Acquedotto Nicolay s.p.a. proti Provincia di Genova a dalším, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 8. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunale Amministrativo Regionale della Liguria, druhý senát, žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 —
 Je třeba mít za to, že výklad článků 12, 28, 43, 49 a 86 ES Soudního dvora uvedený v rozsudku ze dne 7. prosince 2000 ve věci C-324/98 Teleaustria je účinný a zavazuje vnitrostátního soudce i v případě nepřítomnosti případného nebo skutečného rizika diskriminace na základě státní příslušnosti?
 —
 Dovolují články 12, 28, 43, 49 a 86 ES, tak jak jsou vykládány Soudním dvorem v rozsudku ze dne 7. prosince 2000, C-324/98, Teleaustria, členským státům v souvislosti s prováděním těchto článků zavést přechodná ochranná ustanovení týkající se koncesí na veřejné služby, které byly již uděleny bez vyhlášení veřejné zakázky a po jakou dobu?
 —
 Může být čl. 86 odst. 2 ES vykládán v tom smyslu, že dovoluje odchylku od článků 12, 28, 43 a 49 ES (tak jak jsou vykládány Soudním dvorem v rozsudku ze dne 7. prosince 2000, C-324/98, pokud jde o povinnost udělit koncese na veřejnou službu vyhlášením veřejné zakázky) omezenou na udělení služby na přechodné období, jehož délka je přesně určena a stanovena v přiměřeném rozmezí v případě, kdy konkrétní situace, jež je předmětem posouzení postupujícího soudce, vykazuje zvláštnosti, z důvodu kterých může uspořádání vyhlášení veřejné zakázky účelem udělení koncese na veřejnou službu obecného hospodářského zájmu, jakou je integrovaná vodohospodářská služba, ohrozit včasné uskutečnění, zahájení a provoz této služby?


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/13
 Usnesení Soudního dvora ze dne 28. listopadu 2008 – Philippe Combescot v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-526/07 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Úředníci - Obsazení místa vedoucího delegace v Kolumbii - Vyloučení z výběrového řízení - Návrh na náhradu škody - Určení rozsahu náhrady škody - Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný)
 (2009/C 69/22)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Philippe Combescot (zástupci: A. Maritati a V. Messa, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall, zmocněnec, a S. Corongiu, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 12. září 2007, Combescot v. Komise (T-250/04), kterým Soud uznal pouze existenci morální újmy, přičemž tak zamítl návrh účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek směřující k uznání protiprávnosti rozhodnutí, na základě kterého byl vyloučen z výběrového řízení na obsazení místa vedoucího delegace v Kolumbii, ke zrušení uvedeného výběrového řízení a ke zrušení rozhodnutí o obsazení dotyčného místa a náhradě jiných škod uplatněných účastníkem řízení podávajícím kasační opravný prostředek
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 P. Combescotovi se ukládá náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. června 2011 — SNIA v. Komise
 (Věc T-194/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Peroxid vodíku a perboritan sodný - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání - Sloučení se společností odpovědnou za protiprávní jednání - Právo na obhajobu - Soulad mezi oznámením námitek a napadeným rozhodnutím - Povinnost uvést odůvodnění)
 2011/C 226/41
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: SNIA SpA (Milán, Itálie) (zástupci: A. Santa Maria, B. Biscaretti di Ruffia a E. Gambaro, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně V. Di Bucci a F. Amato, poté V. Di Bucci a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění ze dne 3. května 2006 ohledně postupu podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.620 — peroxid vodíku a perboritan) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti SNIA SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 30.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/4
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 8. května 2014 – Bolloré v. Evropská komise
 (Věc C-414/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh samopropisovacího papíru - Přičitatelnost porušení, kterého se dopustila dceřiná společnost, mateřské společnosti - Přímá účast mateřské společnosti na porušení - Rovné zacházení - Délka správního a soudního řízení - Přiměřená lhůta - Práva na obhajobu“)
 2014/C 202/04
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Bolloré (zástupci: P. Gassenbach, C. Lemaire a O. de Juvigny, avocats)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: W. Mölls a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s N. Coutrelis, avocate)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 27. června 2012, Bolloré v. Komise (T-372/10), kterým Tribunál odmítl žádost o zrušení nebo změnu rozhodnutí Komise C(2010) 4160 final ze dne 23. června 2010, o řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 dohody o EHP (věc COMP/36212 – Samopropisovací papír) – Rozhodnutí přijaté po zrušení prvního rozhodnutí – Přičtení protiprávního jednání mateřské společnosti jako přímému viníkovi – Pokuta – Legalita protiprávních jednání a trestů – Rovné zacházení – Přiměřená lhůta – Práva na obhajobu
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Bolloré se ukládá náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


text:
 1.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 290/9
 Žaloba podaná dne 22. července 2011 — Iran Transfo v. Rada
 (Věc T-392/11)
 2011/C 290/13
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Iran Transfo (Teherán, Írán) (zástupce: K. Kleinschmidt, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/299/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká žalobkyně;
 —
 vydal organizační procesní opatření podle článku 64 jednacího řádu Tribunálu, kterým bude žalované uloženo, aby předložila veškeré dokumenty související s napadeným rozhodnutím, pokud se týkají žalobkyně;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení základních práv zaručených v Listině základních práv Evropské unie
 Žalobkyně se domnívá, že došlo k porušení jejích základních práv zaručených v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „Listina základních práv“). V článku 16 Listiny základních práv je zaručena svoboda podnikání v Evropské unii a v článku 17 právo užívat zákonně nabytý majetek v Evropské unii, a zejména s ním svobodně nakládat. Články 20 a 21 Listiny základních práv žalobkyni zaručují rovné zacházení a nediskriminaci.
 Žalobkyně tvrdí, že je v důsledku napadeného rozhodnutí vyloučena z účasti na hospodářském styku v Evropské unii. Tím je ohrožena její hospodářská existence. Žalobkyně je odkázána na dodávky z hospodářského území Evropské unie.
 Žalobkyně se domnívá, že není dán veřejný zájem na omezení její svobody podnikání, jejího práva na vlastnictví, rovného zacházení a nediskriminace. Zejména nejsou dány žádné skutečnosti, které by dostatečně odůvodňovaly rozhodnutí žalované a z něj vycházející zásah do základních práv žalobkyně. Žalobkyně se zejména nepodílí na jaderných činnostech představujících riziko šíření jaderných zbraní či vývoji systémů nosičů jaderných zbraní.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutečností, z nichž vychází rozhodnutí
 Žalobkyně tvrdí, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení skutečností, z nichž vychází rozhodnutí žalované. Žalobkyně se nepodílí na údajných jaderných činnostech představujících riziko šíření jaderných zbraní či vývoji systémů nosičů jaderných zbraní.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality
 Žalobkyně se domnívá, že žalovaná nedbala v souvislosti se svým rozhodnutím zásady proporcionality. Žalobkyně sice nemůže vyloučit, že dodavatel energie, který od ní odebíral transformátory, je pak prodával v rozporu se smlouvou a aniž by uvědomil žalobkyni íránskému orgánu pro atomovou energii. Tento orgán si však mohl opatřit příslušné transformátory bez dalšího rovněž na světovém trhu, resp. na trhu Evropské unie. Transformátory středního napětí, které jsou předmětem sporu, jsou vyráběny všemi známými výrobci generátorů a prodávají se po celém světě, včetně Íránu. Navíc po celém světě se velmi daří obchodu s použitými transformátory, které podle žalobkyně odpovídají výkonnostním charakteristikám transformátorů vyráběných žalobkyní.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut
 Žalobkyně nakonec tvrdí, že došlo k porušení práva být vyslechnut. Odůvodnění obsažené v bodě 16 přílohy I napadeného rozhodnutí žalobkyně nechápe a ani jí žalovanou nebylo zvlášť sděleno srozumitelné odůvodnění, takže došlo k porušení jejího práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/42
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. března 2010 — Mundipharma v. OHIM — ALK-Abelló (AVANZALENE)
 (Věc T-477/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky AVANZALENE - Starší slovní ochranná známka Společenství AVANZ - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2010/C 113/67
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mundipharma AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: F. Nielsen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: ALK-Abelló A/S (Hørsholm, Dánsko) (zástupce: S. Palomäki Arnesen, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. srpna 2008 (věc R 1694/2007-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi ALK-Abelló A/S a Mundipharma AG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Mundipharma AG se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů vynaložených ALK-Abelló A/S.
 3)
 ALK-Abelló A/S ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/30
 Žaloba podaná dne 26. září 2009 — Applied Microengineering v. Komise
 (Věc T-387/09)
 2009/C 312/50
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Applied Microengineering Ltd (Didcot, Spojené království) (zástupci: P. Walravens a J. De Wachter, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2009, kterým nařídila navrácení částky 258 560,61 eur, včetně úroků z prodlení,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou sa žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 5797 ze dne 16. července 2009 o navrácení určitých částek, včetně úroků z prodlení, které žalobkyně dluží, v rámci projektů IST-1999-11823 FOND MST („Formation of a New Design House for MST“) a IST-2000-28229 ANAB („Assessment of a New Anodic Bonder“), financovaných v rámci zvláštního programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace v oblasti otevřené informační společnosti (1998-2002).
 Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí sedm žalobních důvodů.
 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že Komise porušila základní procesní požadavky tím, že neprovedla úplný a řádný audit. Žalobkyně tvrdí, že ji Komise neinformovala o zahájení a skončení auditu a nezohlednila námitky předložené žalobkyní. Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila její právo na obhajobu a zásadu řádné správy a povinnost řádné péče.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že žalovaný nárok Komise je promlčen, alespoň pokud jde o platby, které byly uskutečněny více než pět let před oficiálním zahájením auditu.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že použila auditorův nesprávný výklad pravidel týkajících se způsobilých výdajů.
 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že Komise porušila základní sociální práva a právo na spravedlivou odměnu tím, že souhlasila s hodinovou mzdou pracovníků nižší než minimální mzda.
 Zapáté žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu ochrany legitimního očekávání, jelikož zklamala legitimní očekávání, že pracovní postup navrhovaný žalobkyní s ohledem na průměrné pracovní náklady je přiměřený a že „cílové mzdy“ mají být považovány za přípustnou praxi dodavatele.
 Zašesté žalobkyně tvrdí, že Komise nesplnila svou povinnost odůvodnění, jelikož své rozhodnutí založila pouze na zprávě o auditu, aniž by zohlednila připomínky žalobkyně a její žádost o obnovu auditu.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu řádné správy a povinnost řádné péče tím, že dopisy zaslala na nesprávnou adresu a nepřezkoumala argumenty předložené žalobkyní.


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 24. června 2004
 ve věci C-350/02, Komise Evropských společenství proti Nizozemskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Zpracování osobních údajů a ochrana soukromí v odvětví telekomunikací - Články 6 a 9 směrnice 97/66/ES - Nezbytnost přesného uvedení důvodů v odůvodněném stanovisku)
 (2004/C 201/07)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-350/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: M. Shotter a W. Wils) proti Nizozemskému království (zmocněnec: S. Terstal), jejímž předmětem je určení, že Nizozemské království tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné pro provedení článků 6 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací (Úř. věst. 1998 L 24, s. 1) ve vnitrostátním právu, nebo přinejmenším tím, že Komisi nesdělilo znění těchto ustanovení, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze Smlouvy o ES, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda, A. La Pergola, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts (zpravodaj), soudci, generální advokát: J. Kokott, tajemník: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 24. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Nizozemské království tím, že provedlo neúplně článek 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/66/ES ze dne 15. prosince 1997 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví telekomunikací jednak v tom, že čl. 11.5 odst. 1 Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (Telecommunicatiewet) odkazuje na obecné správní opatření, jehož znění nebylo sděleno Komisi Evropských společenství, a jednak v tom, že znění prováděcích ustanovení uvedených v čl. 11.5 odst. 3 Telecommunicatiewet nebyla sdělena Komisi Evropských společenství, a tím, že provedlo neúplně článek 9 uvedené směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Nizozemské království ponese vedle svých vlastních nákladů tři čtvrtiny nákladů Komise.
 4)
 Komise ponese zbývající část svých vlastních nákladů.
 (1) Úř. věst. C 323, 21.12.2002


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/38
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2010 — Lufthansa AirPlus Servicekarten v. OHIM — Applus Servicios Tecnológicos (A+)
 (Věc T-321/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství A+ - Starší slovní ochranná známka Společenství AirPlus International - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5, články 73, 74 a 79 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5, články 75, 76 a 83 nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2010/C 100/58
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (Neu-Isenburg, Německo) (zástupci: G. Würtenberger, R. Kunze a T. Wittmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Applus Servicios Tecnológicos, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: E. Torner Lasalle, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. června 2007 (věc R 310/2006-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH a Applus Servicios Tecnológicos, SL.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/28
 Usnesení Tribunálu ze dne 8. června 2017 – Evolution – Engenharia v. Komise
 (Věc T-691/16) (1)
 („ERG - Program na podporu rozvoje v Mauritánii - Smlouva o provedení prací uzavřená s Mauritánií v rámci provádění tohoto programu - Zrušení napadených oznámení o dluhu v rámci autoremedury - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2017/C 256/34)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evolution – Engenharia SA (Amadora, Portugalsko) (zástupci: A. Pinto Cardoso a L. Fuzeta da Ponte, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Aresu a M. França, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení „rozhodnutí“, jež jsou údajně obsahem dopisu Komise a tří oznámení o dluhu ze dne 26. července 2016 ohledně vrácení několika částek v souvislosti se smlouvou o provedení prací uzavřenou mezi žalobkyní a Mauritánskou islámskou republikou.
 Výrok
 1)
 V řízení o této žalobě již není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Elevolution – Engenharia SA.
 (1) Úř. věst. C 441, 28.11.2016.


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) ze dne 7. června 2005 ve věci Sociadead General de Autores y Editores de España (SGAE) proti Rafael Hoteles, S.A.
 (Věc C-306/05)
 (2005/C 257/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) ze dne 7. června 2005 ve věci Sociadead General de Autores y Editores de España (SGAE) proti Rafael Hoteles, S.A., které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. srpna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Audiencia Provincial de Barcelona (Španělsko) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Představuje umístění televizních přístrojů, do kterých je kabelem šířen televizní signál zachycený satelitem nebo pozemní cestou, v hotelových pokojích akt sdělování veřejnosti, na který se vztahuje předpokládaná harmonizace vnitrostátních právních předpisů o ochraně autorského práva stanovená v článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES (1) ze dne 22. května 2001?
 2)
 Je v rozporu s ochrannou autorského práva stanovenou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001, pokud je hotelový pokoj chápán jako čistě soukromý prostor, takže sdělování prostřednictvím televizních přístrojů, do kterých je šířen signál zachycený předtím hotelem, není považováno za sdělování veřejnosti?
 3)
 Pro účely ochrany autorského práva vůči sdělování veřejnosti stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001, lze považovat sdělování, které se uskutečňuje prostřednictvím televizního přijímače v hotelové ložnici, za sdělování veřejnosti, protože k dílu má přístup po sobě následující veřejnost?
 (1) Směrnice 2001/29/ES o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, 22.6.2001, s. 10)


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/22
 Žaloba podaná dne 13. ledna 2014 – Heidrick & Struggles International v. OHIM (THE LEADERSHIP COMPANY)
 (Věc T-43/14)
 2014/C 129/29
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Heidrick & Struggles International, Inc. (Chicago, Spojené státy) (zástupce: A. Norris, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. října 2013 ve věci R 338/2013 2
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „THE LEADERSHIP COMPANY“ pro služby zařazené do tříd 35 a 44 – přihláška ochranné známky Společenství č. 11 031 457
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí zápisu přihlašované ochranné známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení 207/2009 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 10.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 244/7
 Žaloba podaná dne 24. července 2009 — Omnicare v. OHIM — Astellas Pharma (dříve Yamanouchi Pharma) (OMNICARE)
 (Věc T-290/09)
 2009/C 244/12
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Omnicare, Inc. (Covington, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Astellas Pharma GmbH (dříve Yamanouchi Pharma GmbH) (Heidelberg, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. května 2009 ve věci R 402/2008-4; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení před Soudem vzniklých v souvislosti s touto žalobou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „OMNICARE“ pro služby zařazené do třídy 42
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá ochranná známka „OMNICARE“ pro služby zařazené do tříd 35, 41 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, neboť odvolací senát nesprávně předpokládal, že a) dotčené ochranné známky jsou si podobné, že b) starší ochranná známka byla skutečně užívána, že c) služby, pro které byly dotčené ochranné známky skutečně užívány, jsou si podobné a že d) tudíž mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 15. února 2017 – KP, zastoupené matkou, v. LO
 (Věc C-83/17)
 (2017/C 168/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: KP, zastoupená matkou
 Odpůrce: LO
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba pravidlo subsidiarity v čl. 4 odst. 2 Haagského protokolu o právu rozhodném pro vyživovací povinnosti z roku 2007 vykládat v tom smyslu, že se použije pouze tehdy, pokud je návrh na zahájení řízení o výživném podán v jiném státu než státu obvyklého pobytu osoby oprávněné z výživného?
 V případě záporné odpovědi na tuto otázku:
 2)
 Je třeba čl. 4 odst. 2 Haagského protokolu o právu rozhodném pro vyživovací povinnosti vykládat v tom smyslu, že obrat „nemůže získat výživné“ se vztahuje i na případy, ve kterých právo dosavadního místa pobytu nestanoví nárok na výživné zpětně jen z důvodu nedodržení určitých zákonných podmínek?


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf – Německo) – W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze v. Verein Bremer Baumwollbörse
 (Věc C-689/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Články 9 a 15 - Přihláška označení Bavlníkový květ podaná sdružením - Zápis jako individuální ochranná známka - Poskytování licencí k užívání této ochranné známky výrobcům bavlněných textilií, kteří jsou členy tohoto sdružení - Návrh na prohlášení neplatnosti nebo na zrušení - Pojem ‚řádné užívání‘ - Základní funkce spočívající v označení původu“)
 (2017/C 249/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Účastnice původního řízení
 Žalobci: W. F. Gözze Frottierweberei GmbH, Wolfgang Gözze
 Žalované: Verein Bremer Baumwollbörse
 Výrok
 1)
 Článek 15 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že umístění individuální ochranné známky Evropské unie na výrobky jakožto značka kvality, majitelem nebo s jeho souhlasem, není užíváním jako ochranná známka spadajícím pod pojem „řádné užívání“ ve smyslu tohoto ustanovení. Umístění uvedené ochranné známky však představuje řádné užívání, jestliže spotřebitelům také současně zaručuje, že tyto výrobky pocházejí z jediného podniku, pod jehož kontrolou jsou vyráběny a kterému lze přisuzovat odpovědnost za jejich kvalitu. V posledně uvedeném případě je majitel této ochranné známky oprávněn zakázat na základě čl. 9 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení umístění podobného označení třetí osobou na totožné výrobky, pokud toto umístění u veřejnosti vyvolává nebezpečí záměny.
 2)
 Článek 52 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. g) nařízení č. 207/2009 musí být vykládány v tom smyslu, že individuální ochrannou známku nelze na základě společného použití těchto ustanovení prohlásit za neplatnou z důvodu, že majitel ochranné známky nezaručuje pravidelnými kontrolami kvality u držitelů jeho licence soulad s očekáváními ohledně kvality, která si veřejnost s touto ochrannou známkou spojuje.
 3)
 Nařízení č. 207/2009 musí být vykládáno v tom smyslu, že jeho ustanovení týkající se kolektivních ochranných známek Evropské unie nelze mutatis mutandis použít na individuální ochranné známky Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 118, 4.4.2016.


text:
 6.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 16. září 2004
 ve věci C-465/01: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb pracovníků - Státní příslušníci Unie nebo EHP - Státní příslušníci třetích zemí vázaných ke Společenství dohodou - Volitelnost do komor práce a rad zaměstnanců - Zásada zákazu diskriminace, pokud jde o pracovní podmínky)
 (2004/C 273/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-465/01, Komise Evropských společenství (zmocněnec: J. Sack) proti Rakouské republice (zmocněnec: H. Dossi), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 4. prosince 2001, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Schintgen (zpravodaj), R. Silva de Lapuerta, P. Kuris a G. Arestis, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 16. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 a)
 Rakouská republika tím, že odepřela právo být volen do komor práce a zaměstnanců pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 39 ES a článku 8 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2434/92 ze dne 27. července 1992, jakož i z článku 28 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
 b)
 Rakouská republika tím, že odepřela právo být volen do rady zaměstnanců a valné hromady komor práce a zaměstnanců pracovníkům, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, se kterými Společenství uzavřelo dohodu, jež stanoví zásadu zákazu diskriminace, pokud jde o pracovní podmínky, ve prospěch těchto pracovníků, kteří v souladu s předpisy vykonávají povolání ve členském státě, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení těchto dohod.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 84, 6.4.2002.


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 4. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajowa Izba Odwoławcza – Polsko) – Esaprojekt sp. z o.o. v. Województwo Łódzkie
 (Věc C-387/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace a transparentnosti - Technická nebo odborná způsobilost hospodářských subjektů - Článek 48 odst. 3 - Možnost využít schopnosti jiných subjektů - Článek 51 - Možnost doplnit nabídku - Článek 45 odst. 2 písm. g) - Vyloučení z účasti na veřejné zakázce z důvodu vážného pochybení“)
 (2017/C 213/03)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Krajowa Izba Odwoławcza
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Esaprojekt sp. z o.o.
 Žalovaný: Województwo Łódzkie
 Za přítomnosti: Konsultant Komputer sp. z o.o.
 Výrok
 1)
 Článek 51 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ve spojení s článkem 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby po uplynutí lhůty pro předložení žádostí o účast na zadávacím řízení hospodářský subjekt předložil veřejnému zadavateli za účelem prokázání, že splňuje podmínky pro účast na zadávacím řízení, doklady neuvedené v jeho původní nabídce, jako je smlouva o zakázce realizované třetím subjektem, jakož i závazek třetího subjektu poskytnout tomuto subjektu kapacity a prostředky nezbytné k plnění dotčené zakázky.
 2)
 Článek 44 směrnice 2004/18, ve spojení s čl. 48 odst. 2 písm. a) této směrnice a se zásadou rovného zacházení s hospodářskými subjekty uvedenou v článku 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje hospodářskému subjektu využít schopností jiného subjektu ve smyslu čl. 48 odst. 3 uvedené směrnice s odkazem na spojení znalostí a zkušeností dvou hospodářských subjektů, které jednotlivě nedisponují schopnostmi požadovanými pro plnění určité zakázky, pokud veřejný zadavatel pojímá dotyčnou zakázku jako nedělitelnou, a že se takové vyloučení možnosti využití zkušeností více hospodářských subjektů váže k předmětu dotčené zakázky, kterou tedy musí realizovat jediný hospodářský subjekt, a je tomuto předmětu úměrné.
 3)
 Článek 44 směrnice 2004/18, ve spojení s čl. 48 odst. 2 písm. a) této směrnice a se zásadou rovného zacházení s hospodářskými subjekty uvedenou v článku 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje hospodářskému subjektu, který se individuálně účastní zadávacího řízení na veřejnou zakázku, využít zkušeností skupiny podniků, jejímž byl členem v rámci jiné veřejné zakázky, pokud se na realizaci této veřejné zakázky skutečně a konkrétně nepodílel.
 4)
 Článek 45 odst. 2 písm. g) směrnice 2004/18, který umožňuje vyloučit z účasti na veřejné zakázce hospodářský subjekt, zejména pokud se „dopustil vážného zkreslení“ při poskytování informací požadovaných veřejným zadavatelem, musí být vykládán v tom smyslu, že ho lze aplikovat, pokud se dotyčný subjekt dopustil nedbalosti určité závažnosti, a sice nedbalosti, která může mít rozhodující vliv na rozhodnutí o vyloučení, výběru nebo zadání veřejné zakázky, a to bez ohledu na zjištění úmyslného zavinění na straně tohoto subjektu.
 5)
 Článek 44 směrnice 2004/18, ve spojení s čl. 48 odst. 2 písm. a) této směrnice a se zásadou rovného zacházení s hospodářskými subjekty uvedenou v článku 2 této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje hospodářskému subjektu využít zkušenosti tak, že se odvolá souhrnně na dvě či více smluv jako na zakázku jedinou, ledaže veřejný zadavatel takovou možnost vyloučil požadavky, které se vážou k předmětu a účelu veřejné zakázky a které jsou ve vztahu k nim přiměřené.
 (1) Úř. věst. C 431, 1.12.2014.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 6. února 2017 – Oftalma Hospital Srl v. C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte
 (Věc C-65/17)
 (2017/C 144/33)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Oftalma Hospital Srl
 Odpůrci: C.I.O.V. – Commissione Istituti Ospitalieri Valdesi, Regione Piemonte
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 9 směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 (1), který stanoví, že zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze I B, jsou zadávány v souladu s články 14 a 16, vykládán v tom smyslu, že výše uvedené zakázky každopádně nadále podléhají zásadám svobody usazování a volného pohybu služeb, rovného zacházení a zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti, transparentnosti a zákazu diskriminace uvedeným v článcích 43, 49 a 86 [ES]?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku musí být článek 27 směrnice 92/50/EHS, který stanoví, že v případě zadání zakázky prostřednictvím vyjednávacího řízení nesmí být počet zájemců přizvaných k jednání menší než tři, za předpokladu že je dostatečný počet vhodných zájemců, vykládán v tom smyslu, že se použije i na zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze I B směrnice?
 3)
 Brání článek 27 směrnice 92/50/EHS, který stanoví, že v případě zadání zakázky prostřednictvím vyjednávacího řízení nesmí být počet zájemců přizvaných k jednání menší než tři, za předpokladu že je dostatečný počet vhodných zájemců, použití vnitrostátních předpisů, které u veřejných zakázek udělených před přijetím směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze I B směrnice 92/50/EHS, nezaručují otevření hospodářské soutěži v případě použití vyjednávacího řízení?
 (1) Směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, s. 1).


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te 's-Hertogenbosch — Nizozemsko) — Granton Advertising BV v. Inspecteur van de Belastingdienst Haaglanden/kantoor Den Haag
 (Věc C-461/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Osvobození od daně - Článek 13 část B písm. d) body 3 a 5 - Pojem, jiné cenné papíry‘ a pojem, další převoditelné cenné papíry‘ - Systém podpory prodeje - Slevová karta - Základ daně“)
 2014/C 282/05
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te 's-Hertogenbosch
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Granton Advertising BV
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst Haaglanden/kantoor Den Haag
 Výrok
 Článek 13 část B písm. d) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán tom smyslu, že prodej takové slevové karty, jako je karta dotčená v původním řízení, nepředstavuje operaci týkající se „jiných cenných papírů“ ve smyslu bodu 5 tohoto ustanovení či „dalších převoditelných cenných papírů“ ve smyslu bodu 3 téhož ustanovení, které se vztahuje na některá plnění, jež členské státy musí osvobodit od daně z přidané hodnoty.
 (1) Úř. věst. C 9, 12.1.2013.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/35
 Žaloba podaná dne 11. června 2014 – ClientEarth v. Komise
 (Věc T-425/14)
 2014/C 303/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ClientEarth (Londýn, Spojené království) (zástupce(i): O. Brouwer, F. Heringa a J. Wolfhagen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované, kterým se odpírá přístup k dokumentům, který žalobkyně požadovala podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 3), jak bylo žalované sděleno dne 1. dubna 2014 v dopise s referenčním číslem SG.B.4/LR/rc sg.dsg2.b.4(2014) 1029188;
 —
 uložil Komisi, aby žalované uhradila náklady řízení v souladu s článkem 87 Jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů řízení jakéhokoliv vedlejšího účastníka řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise, kterým se odpírá přístup ke zprávě Komise o hodnocení dopadu, jakož i ke stanovisku výboru pro hodnocení dopadu týkajícímu se revize právní úpravy EU o inspekcích a dozoru v oblasti životního prostředí, na vnitrostátní a evropské úrovni.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí tři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné s důvody uvedenými v rámci věci T-424/14, ClientEarth v. Komise, nebo jsou těmto důvodům podobné.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/62
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 14. prosince 2010 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-1/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Nemocenské pojištění - Žádosti o vrácení lékařských výdajů - Absence aktu, který nepříznivě zasahuje do právního postavení - Nepřípustnost - Nedostatek odůvodnění)
 2011/C 30/121
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí, které zamítá náhradu ve výši 100 % lékařských výdajů žalobce.
 Výrok rozsudku
 1)
 Implicitní rozhodnutí, kterými Evropská Komise zamítla žádosti L. Marcuccia ze dne 25. prosince 2008 směřující k náhradě určitých lékařských výdajů v normální sazbě, se zrušují.
 2)
 Zbývající návrhová žádání v žalobě se zamítají.
 3)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 63, 13.3.2010, s. 52.


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. ledna 2010 — Evropská komise v. Česká republika
 (Věc C-343/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/41/ES - Činnosti institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohled nad nimi - Neúplné provedení ve stanovené lhůtě - Neexistence institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění usazených na území státu - Pravomoc členských států uspořádat své vnitrostátní důchodové systémy“)
 2010/C 63/13
 Jednací jazyk: čeština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: M. Šimerdová a N. Yerrell, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Česká republika (zástupce: M. Smolek, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí veškerých předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi ve stanovené lhůtě (Úř. věst. L 235, s. 10; Zvl. vyd. 05/04, s. 350).
 Výrok
 1)
 Česká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 8, 9, 13, články 15 až 18 a čl. 20 odst. 2 až 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 22 odst. 1 této směrnice.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba odmítá.
 3)
 České republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Stim v. Komise
 (Věc T-451/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Článek 151 odst. 4 ES - Kulturní rozmanitost)
 2013/C 156/65
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim) (Stockholm, Švédsko) (zástupci: C. Thomas, solicitor, a N. Pourbaix, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim)se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 19.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/27
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 10. února 2005 proti Islandské republice
 (Věc E-2/05)
 (2005/C 117/08)
 Dne 10. února 2005 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený Nielsem Fengerem a Bjørnar Alterskjær, kteří jednali jako zástupci Kontrolního úřadu ESVO, Rue Belliard 35, B-1040 Brusel, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu na Islandskou republiku.
 Žalobce požaduje, aby soud:
 1.
 Prohlásil, že Islandská republika tím, že nezrušila a nezískala v předepsané době zpět podporu poskytnutou podle daňových režimů, která byla rozhodnutím č. 21/04/COL ze dne 25. února 2004 prohlášena za neslučitelnou s Dohodou o EHP, nesplnila své povinnosti podle článků 2, 3 a 4 uvedeného rozhodnutí; a
 2.
 Uložil Islandské republice uhradit náklady řízení.
 Právní a faktické souvislosti a právní zdůvodnění:
 —
 V březnu 1999 přijal Island zákon č. 31/1999 o mezinárodních obchodních společnostech, aniž by to oznámil Kontrolnímu úřadu ESVO; viz čl. 1 odst. 3 protokolu 3 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru.
 —
 Dne 25. února 2004 Kontrolní úřad ESVO přijal rozhodnutí č. 21/04/COL, podle kterého daňová opatření uvedeného zákona představují státní podporu podle čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, podpora je z procesního hlediska protiprávní, neboť nebyla oznámena, a podpora je neslučitelná s Dohodou o EHP.
 —
 Použitím článku 14 v části II protokolu 3 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru došel Kontrolní úřad ESVO k závěru, že by příjemci měli uvedenou podporu za období od finančního roku 1999 příjemci navrátit.
 —
 Islandská republika v předepsané lhůtě nesplnila požadavky rozhodnutí č. 21/04/COL. Kontrolní úřad ESVO tedy podle čl. 1 odst. 2 druhého pododstavce v části I protokolu 3 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru postoupil tuto záležitost Soudnímu dvoru ESVO.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/24
 Usnesení Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2008 – Giuseppe Gargani v. Evropský parlament
 (Věc C-25/08) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Žaloba předsedy výboru pro právní záležitosti Evropského parlamentu namířená proti ‚akci‘ předsedy Parlamentu, která vedla k předložení vyjádření jménem Parlamentu v řízení, jehož předmětem byla žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Lhůta pro podání kasačního opravného prostředku“)
 (2009/C 44/40)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Giuseppe Gargani (zástupce: W. Rothley, Rechtsanwalt)
 Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: J. Schoo a H. Krück, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti usnesení Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 21. listopadu 2007, Gargani v. Palament (T-94/06), kterým Soud zamítl jako nepřípustnou žalobu podanou předsedou výboru pro právní záležitosti Evropského parlamentu, kterou se domáhal toho, aby byla určena protiprávnost rozhodnutí předsedy Evropského parlamentu předložit písemná vyjádření jménem Parlamentu podle čl. 23 druhého pododstavce statutu Soudního dvora v rámci předběžné otázky, které bylo přijato v rozporu s názorem výboru pro právní záležitosti Evropského parlamentu a kterým bylo zamítnuto předložení otázky plénu Evropského parlamentu
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 G. Gargani se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/33
 Žaloba podaná dne 3. července 2006 – Ayuntamiento de Madrid y Madrid Calle 30 v. Komise Evropských společenství
 (Věc T-177/06)
 (2006/C 212/60)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Ayuntamiento de Madrid a Madrid Calle 30 S.A. (Madrid) (zástupci: J. L. Buendía Sierra a R. González-Gallarza Granizo)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyň
 —
 zrušit klasifikaci, kterou Evropská komise (Eurostat) zařadila Madrid Calle 30 do sektoru „vládní instituce“ podle „Evropského systému účtů“ (ESU 95), uvedeného v příloze A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996, a která se vymyká z veřejných účtů zveřejněných Komisí (Eurostat) dne 24. dubna 2006, pokud jde o údaje za rok 2005 týkající se veřejného schodku a veřejného dluhu pro účely Protokolu o postupu v případě nadměrného schodku připojeného ke Smlouvě o ES.
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směruje ke zrušení klasifikace, kterou Evropská komise (Eurostat) zařadila Madrid Calle 30 do sektoru „vládní instituce“ podle „EVROPSKÉHO SYSTÉMU ÚČTŮ – ESU 95“ (ESU 95), uvedeného v příloze A nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství (1). Podle žalobců se tato klasifikace vymyká z účtů zveřejněných Komisí (Eurostat) dne 24. dubna 2006, pokud jde o údaje za rok 2005 týkající se veřejného schodku a veřejného dluhu pro účely Protokolu o postupu v případě nadměrného schodku připojeného ke Smlouvě o ES.
 Žalobci uplatňují, že Madrid Calle 30 je akciová společnost, ve které má podíl Ayuntamiento de Madrid a soukromé konsorcium tvořené třemi společnostmi podnikajícími v oblasti stavebnictví a služeb, vybrané na základě veřejné soutěže a které splňuje přísná kritéria ohledně tržních cen.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují:
 —
 porušení různým normativních ustanovení ESU 95 týkajících se klasifikace institucionálních subjektů v sektorech „vládní instituce“ a „nefinanční podniky“.
 —
 porušení všeobecných zásad týkajících se povinnosti odůvodnit správní akty a práva být vyslechnut.
 (1) Ú. v. ES L 310, s. 1; Mim. vyd. 10/002, s. 3.