text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/13
 Žaloba podaná dne 14. března 2016 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-152/16)
 (2016/C 191/17)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: J. Hottiaux, zmocněnkyně)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nevytvořilo svůj vnitrostátní elektronický rejstřík podniků silniční dopravy, a tedy nedalo vzniknout propojení s vnitrostátními elektronickými rejstříky ostatních členských států, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z čl. 16 odst. 1 a 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1071/2009 ze dne 21. října 2009, kterým se zavádějí společná pravidla týkající se závazných podmínek pro výkon povolání podnikatele v silniční dopravě a zrušuje směrnice Rady 96/26/ES (1),
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 16 odst. 1 nařízení č. 1071/2009 vede každý členský stát vnitrostátní elektronický rejstřík podniků silniční dopravy, které příslušný vnitrostátní orgán oprávnil k výkonu povolání podnikatele v silniční dopravě.
 Z odpovědi lucemburského státu na výzvu dopisem přitom plyne, že takový vnitrostátní rejstřík zaveden nebyl.
 V důsledku toho lucemburský stát nedostál svým povinnostem plynoucím z čl. 16 odst. 1 nařízení no1071/2009.
 Podle čl. 16 odst. 5 nařízení č. 1071/2009 členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění propojení a přístupu k vnitrostátním elektronickým rejstříkům v celé Unii.
 Při neexistenci vnitrostátního rejstříku není žádných pochyb o tom, že lucemburské správní orgány nepřijaly veškerá opatření nezbytná k zajištění propojení svého, neexistujícího, vnitrostátního elektronického rejstříku s ostatními vnitrostátními rejstříky.
 V důsledku toho lucemburský stát nevyhověl ustanovení čl. 16 odst. 5 nařízení č. 1071/2009.
 (1) Úř. věst. L 300, s. 51.


text:
 6.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 351/16
 Žaloba podaná dne 22. července 2014 – Wm. Wrigley Jr. v. OHIM (Extra)
 (Věc T-553/14)
 2014/C 351/19
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Spojené státy) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Brandstätter a C. Schmitt, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého dovolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2014 ve věci R 218/2014-5.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Černobílá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Extra“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 21 a 30 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 7 37 657
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/24
 Žaloba podaná dne 29. ledna 2010 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-50/10)
 2010/C 100/36
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a C. Zadra, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby se příslušné orgány na základě povolení podle článků 6 a 8 nebo na základě přezkoumání, případně aktualizace podmínek postaraly, aby všechna stávající zařízení uvedená v čl. 2 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES (1) ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění, byla provozována v souladu s požadavky článků 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 této směrnice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 5 odst. 1 této směrnice stanoví, že členské státy přijmou nezbytná opatření zajišťující, že se příslušné orgány na základě povolení podle článků 6 a 8 nebo na základě přezkoumání, případně aktualizace podmínek postarají, aby stávající zařízení uvedená v čl. 2 odst. 4 směrnice byla provozována v souladu s požadavky uvedené směrnice nejpozději do 30. října 2007.
 V lednu 2010 a konkrétněji v době podání této žaloby však italská vláda stále nesplnila v plném rozsahu povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice.
 (1) Úř. věst. L 24, s. 8.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/38
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. listopadu 2015 – Compagnia Trasporti Pubblici a další v. Komise
 (Věc T-187/15) (1)
 („Státní podpory - Podniky provozující sítě autobusové přepravy v regionu Kampánie - Vyrovnávací platba za závazek veřejné služby vyplacená italskými orgány v návaznosti na rozsudek Consiglio di Stato - Rozhodnutí Komise, kterým se opatření prohlašuje za neslučitelné s vnitřním trhem - Žaloba podaná podniky, které se nacházejí v obdobné situaci jako příjemce podpory“)
 (2016/C 016/47)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Compagnia Trasporti Pubblici SpA (Neapol, Itálie); Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA (Biella, Itálie); Actv SpA (Benátky, Itálie); Ferrovie Appulo Lucane Srl (Bari, Italie); Asstra – Associazione Trasporti (Řím, Itálie) a Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Řím) (zástupce: M. Malena, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati, G. Conte a P.-J. Loewenthal, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise (EU) 2015/1074 ze dne 19. ledna 2015 o státní podpoře SA.35842 (2014/C) (ex 2012/NN), kterou poskytla Itálie – Dodatečná vyrovnávací platba za závazek veřejné služby pro společnost CSTP (Úř. věst. L 179, s. 112)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Compagnia Trasporti Pubblici SpA, Atap – Azienda Trasporti Automobilistici Pubblici delle Province di Biella e Vercelli SpA, Actv SpA, Ferrovie Appulo Lucane Srl, Asstra Associazione Trasporti a Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 190, 8.6.2015.


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Hannover (Německo) dne 21. prosince 2012 — Pia Braun v. Region Hannover
 (Věc C-603/12)
 2013/C 101/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Hannover
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Pia Braun
 Žalovaný: Region Hannover
 Předběžná otázka
 Brání právo volného pohybu a pobytu přiznané občanu Unie na základě článků 20 a 21 SFEU, v takovém případě, jako je projednávaný případ, kdy studující, která ještě žije u rodičů, kteří bydlí v členském státě EU, jenž sousedí s Německem, a jako příhraniční pracovníci pracují v Německu, žádá o podporu při studiu ve třetím členském státě EU, vnitrostátní právní úpravě, podle níž může být německým státním příslušníkům s trvalým bydlištěm mimo Spolkovou republiku Německo přiznána podpora při studiu ve vzdělávacím zařízení nacházejícím se v členském státě Evropské unie pouze tehdy, jestliže podporu odůvodňují zvláštní okolnosti konkrétního případu, a podle níž přiznání podpory při studiu závisí pouze na uvážení příslušného orgánu?


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/13
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam - Nizozemsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného na Pawła Dworzeckého
 (Věc C-108/16 PPU) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz - Článek 4a odst. 1 - Postupy předávání mezi členskými státy - Podmínky výkonu - Důvody, pro které je možné odmítnout výkon - Výjimky - Povinný výkon - Trest uložený v nepřítomnosti - Pojmy ‚osobní předvolání k soudu‘ a ‚úřední oznámení jiným způsobem‘ - Autonomní pojmy unijního práva“)
 (2016/C 260/16)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastník původního řízení
 Paweł Dworzecki
 Výrok
 1)
 Článek 4a odst. 1 písm. a) bod i) rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že výrazy „osobně předvolána“ a „jiným způsobem skutečně převzala úřední informaci o plánovaném datu a místu konání jednání soudu tak, aby bylo možné jednoznačně určit, že o plánovaném jednání soudu věděla“, použité v tomto ustanovení, představují autonomní pojmy unijního práva a musí být vykládány jednotně na celém území Evropské unie.
 2)
 Článek 4a odst. 1 písm. a) bod i) rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299, musí být vykládán v tom smyslu, že takové předvolání, jako je předvolání dotčené v původním řízení, které nebylo oznámeno přímo dotyčné osobě, nýbrž bylo na adrese jejího bydliště předáno dospělé osobě, která je členem téže domácnosti a která se zavázala jej dotyčné osobě předat, ač na základě evropského zatýkacího rozkazu nelze prověřit, zda a případně kdy tato dospělá osoba toto předvolání dotyčné osobě skutečně předala, nesplňuje samo o sobě podmínky stanovené v tomto ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/21
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. dubna 2010 Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 9. února 2010 ve věci T-340/07: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-200/10 P)
 2010/C 179/35
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozhodnutí Tribunálu, uložit Komisi povinnost k náhradě škody způsobené účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek tím, že nesplnila smluvní závazky v rámci plnění smlouvy EDC-53007 EEBO/27873 týkající se projektu nazvaného „e-Content Exposure and Business Opportunities“, a uložit Komisi, aby nahradila právní a další náklady účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek vzniklé v souvislosti s původním řízením, a to i když bude tento kasační opravný prostředek zamítnut, jakož i náklady tohoto řízení o kasačním opravném prostředku, bude-li připuštěn.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál dostatečně jasně neuvedl důvody, proč zamítl soubor argumentů vznesených účastníkem řízení podávajícím kasační opravný prostředek.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právní posouzení, když nesprávně vyložil znění článku 7 odst. 6 dotčené smlouvy, který se vztahuje k povinnosti smluvních stran učinit odpovídající úkony směřující ke zrušení nebo omezení jejich závazků po doručení dopisu Komise oznamujícího jim ukončení platnosti smlouvy.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Lyon dne 8. září 2006 – CEDILAC SA v. Ministère de l'économie, des finances et de l'industrie
 (Věc C-368/06)
 (2006/C 281/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif de Lyon
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: CEDILAC SA
 Žalovaný: Ministère de l'économie, des finances et de l'industrie
 Předběžná otázka
 Je normativní text přijatý Francií spolu se zrušením pravidla jednoměsíčního odkladu slučitelný s ustanoveními článku 17 a čl. 18 odst. 4 směrnice Rady Evropských společenství 1977/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977?
 (1) Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State — Nizozemsko) — Minister voor Wonen, Wijken en Integratie v. Woningstichting Sint Servatius
 (Věc C-567/07) (1)
 („Volný pohyb kapitálu - Článek 56 ES - Omezení - Odůvodnění - Politika bydlení - Služby obecného hospodářského zájmu“)
 2009/C 282/09
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Minister voor Wonen, Wijken en Integratie
 Žalovaný: Woningstichting Sint Servatius
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Raad van State — Výklad článků 56 ES, 58 ES, 86 odst. 2 ES, 87 ES a 88 ES — Vnitrostátní právní úprava zakazující bez předchozího povolení dotyčného ministra výkon přeshraničních činností podnikem, jehož úkolem je ze zákona zabezpečovat politiku bydlení dotyčného členského státu — Politika bydlení a veřejný zájem
 Výrok
 Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná v původním řízení, která podmiňuje výkon přeshraničních činností registrovaných subjektů v oblasti bydlení ve smyslu čl. 70 odst. 1 zákona o bydlení (Woningwet) získáním předchozího správního povolení, jestliže se taková právní úprava nezakládá na objektivních, nediskriminačních a předem známých kritériích, která mohou stanovit pro výkon posuzovací pravomoci vnitrostátními orgány dostatečné meze, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Tributário de Lisboa – Portugalsko) – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA v. Fazenda Pública
 (Věc C-464/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb kapitálu - Články 63 až 65 SFEU - Dohoda zakládající přidružení mezi ES a Tuniskem - Články 31, 34 a 89 - Dohoda zakládající přidružení mezi ES a Libanonem - Články 31, 33 a 85 - Daň z příjmu právnických osob - Dividendy, které byly vyplaceny společností se sídlem v členském státě, v němž má sídlo společnost, která je příjemcem - Dividendy, které byly vyplaceny společností se sídlem ve třetím státě, který je stranou dohody o přidružení - Rozdílné zacházení - Omezení - Odůvodnění - Účinnost daňového dohledu - Možnost dovolat se článku 64 SFEU při existenci dohody zakládající přidružení mezi ES a Tuniskem a dohody zakládající přidružení mezi ES a Libanonem“)
 (2017/C 030/05)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Tributário de Lisboa
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA
 Žalovaná: Fazenda Pública
 Výrok
 1)
 Články 63 SFEU a 65 SFEU musejí být vykládány v tom smyslu, že:
 —
 společnost se sídlem v Portugalsku, která obdrží dividendy od společností sídlících v Tunisku respektive Libanonu, se může dovolávat článku 63 SFEU, aby zpochybnila daňové zacházení s těmito dividendami v tomto členském státě, založené na právní úpravě, která se nemá vztahovat pouze na situace, ve kterých společnost, která je příjemcem dividend, vykonává rozhodující vliv na společnost vyplácející dividendy
 —
 právní úprava, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které společnost sídlící v určitém členském státě může provést plný nebo částečný odpočet obdržených dividend ze svého daňového základu, pokud jsou tyto dividendy vyplaceny společností sídlící v témže členském státě, ale nemůže takový odpočet provést, pokud společnost, která vyplácí dividendy, sídlí v třetím státě, představuje omezení pohybu kapitálu mezi členskými státy a třetími státy, které je článkem 63 SFEU v zásadě zakázáno;
 —
 odmítnutí přiznat plný nebo částečný odpočet obdržených dividend z daňového základu, podle čl. 46 odst. 1 a 8 Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (zákon o dani z příjmu právnických osob), ve znění platném v roce 2009, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud se pro daňové orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, ukáže nemožným získat informace z třetí země, ve které sídlí společnost, která vyplácí tyto dividendy, umožňující ověřit, že je splněna podmínka týkající se podřízení posledně uvedené společnosti dani;
 —
 odmítnutí přiznat částečný odpočet podle čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, nemůže být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud toto ustanovení může být použito v situacích, kdy podřízení společnosti, která vyplácí dividendy, dani ve státě, v němž sídlí, nemůže být ověřeno, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 2)
 Článek 64 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 jelikož přijetí režimu daňového zvýhodnění investic smluvní povahy, stanoveného v čl. 41 odst. 5 písm. b) Estatuto dos Beneficios Fiscais (režimu daňových výhod), ve znění platném v roce 2009, a režimu týkajícího se dividend pocházejících z afrických zemích, jejichž úředním jazykem je portugalština, a z Východního Timoru, stanoveného v článku 42 tohoto režimu nezměnilo právní rámec týkající se zacházení s dividendami pocházejícími z Tuniska a Libanonu, nemělo přijetí uvedených režimů vliv na kvalifikaci vyloučení možnosti použít plný nebo částečný odpočet daně na dividendy vyplacené společnostmi se sídlem v těchto třetích státech jako existující omezení;
 —
 členský stát se vzdává možnosti stanovené v čl. 64 odst. 1 SFEU v případě, že bez formálního zrušení existující právní úpravy uzavře mezinárodní dohodu, jakou je dohoda zakládající přidružení, která v ustanovení majícím přímý účinek stanoví liberalizaci kategorie kapitálu stanovené v uvedeném čl. 64 odst. 1; na tuto změnu právního rámce proto musí být, pokud jde o její dopad na možnost uplatnit čl. 64 odst. 1 SFEU, nahlíženo jako na zavedení nové právní úpravy, založené na logice odlišné od logiky existující právní úpravy.
 3)
 Článek 34 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé, podepsané v Bruselu dne 17. července 1995 a schválené jménem Evropského společenství a Evropského společenství uhlí a oceli rozhodnutím Rady a Komise 98/238/ES, ESUO ze dne 26. ledna 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 toto ustanovení má přímý účinek a lze se ho dovolávat v situaci, jakou je situace v původním řízení, ve které společnost sídlící v Portugalsku obdrží dividendy od společnosti sídlící v Tunisku z důvodu přímé investice, kterou uskutečnila ve společnosti, která vyplácí dividendy, za účelem zpochybnění daňového zacházení vyhrazeného těmto dividendám v Portugalsku;
 —
 právní úprava, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které společnost sídlící v určitém členském státě může provést plný nebo částečný odpočet dividend, které obdržela, ze svého daňového základu, pokud jsou tyto dividendy vyplaceny společností sídlící v témže členském státě, ale nemůže takový odpočet provést, pokud společnost, která vyplácí dividendy, sídlí v Tunisku, představuje omezení volného pohybu kapitálu, v zásadě zakázané, pokud jde o přímé investice a zvláště repatriaci výnosu z těchto investic, článkem 34 odst. 1 této dohody;
 —
 účinek tohoto ustanovení není omezen v situaci, jakou je situace dotčená v původním řízení, článkem 89 této dohody;
 —
 odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 1 a 8 zákona o dani z příjmu právnických osob, ve znění platném v roce 2009, plný nebo částečný odpočet obdržených dividend z daňového základu společnosti, která je příjemcem, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud se pro daňové orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, ukáže nemožným získat informace z Tuniské republiky, státu, ve kterém sídlí společnost, která vyplácí tyto dividendy, umožňující ověřit, že je splněna podmínka týkající podřízení společnost, která vyplácí uvedené dividendy, dani;
 —
 odmítnutí přiznat takový částečný odpočet na základě čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, nelze odůvodnit naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z potřeby zajistit účinnost daňových kontrol, pokud toto ustanovení lze uplatnit v situacích kdy podřízení společnosti, která vyplácí dividendy, dani v Tunisku, tedy ve státě, kde tato společnost sídlí, nelze ověřit, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 4)
 Článek 31 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé, podepsané v Lucemburku dne 17. června 2002 a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2006/356/ES ze dne 14. února 2006 musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 má přímý účinek;
 —
 na situaci, jakou je situace v původním řízení, která se týká daňového zacházení s dividendami pocházejícími z přímých investic provedených v Libanonu osobou sídlící v Portugalsku, se vztahuje hypotéza uvedená v čl. 33 odst. 2 této dohody; v důsledku toho čl. 33 odst. 1 uvedené dohody nebrání tomu, aby byl v daném případě dovoláván její článek 31;
 —
 právní úprava, jakou je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které společnost sídlící v členském státě může provést plný nebo částečný odpočet dividend, které obdržela, ze svého daňového základu, pokud jsou tyto dividendy vyplaceny společností sídlící v témže členském státě, ale nemůže takový odpočet provést, pokud společnost, která vyplácí dividendy, sídlí v Libanonu, představuje omezení volného pohybu kapitálu, v zásadě zakázané článkem 31 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé;
 —
 účinek tohoto ustanovení není omezen v situaci, jakou je situace dotčená v původním řízení, článkem 85 této dohody;
 —
 odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 1 a 8 zákona o dani z příjmu právnických osob, ve znění platném v roce 2009, plný nebo částečný odpočet obdržených dividend z daňového základu společnosti, která je příjemcem, může být odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z nezbytnosti zajistit účinnost daňových kontrol, pokud se pro daňové orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, ukáže nemožným získat informace z Libanonské republiky, tedy státu, ve kterém sídlí společnost, která vyplácí tyto dividendy, umožňující ověřit, že je splněna podmínka týkající podřízení společnosti, která vyplácí uvedené dividendy, dani;
 —
 odmítnutí přiznat takový částečný odpočet na základě uplatnění čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, nelze odůvodnit naléhavými důvody obecného zájmu vycházejícími z potřeby zajistit účinnost daňových kontrol, pokud toto ustanovení lze uplatnit v situacích kdy podřízení společnosti, která vyplácí dividendy, dani v Libanonu, tedy ve státě, kde tato společnost sídlí, nelze ověřit, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 5)
 Pokud jde o důsledky výkladu článků 63 až 65 SFEU, jakož i Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé a Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé pro věc v původním řízení
 —
 pokud orgány členského státu, v němž sídlí společnost, která je příjemcem, mohou získat informace od Tuniské republiky, tedy státu, v němž sídlí společnost, která vyplácí dividendy, umožňující ověřit, že podmínka, podle které společnost, která vyplácí tyto dividendy, podléhá dani, je splněna, brání články 63 a 65 SFEU, jakož i článek 34 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 1 nebo čl. 46 odst. 8 zákona o dani z příjmu právnických osob, ve znění platném v roce 2009, plný nebo částečný odpočet vyplacených dividend od daňového základu společnosti, která je příjemcem, aniž by se Portugalská republika mohla v tomto ohledu dovolávat čl. 64 odst. 1 SFEU;
 —
 články 63 SFEU a 65 SFEU jakož i čl. 34 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé a článek 31 a Evropsko-středomořské dohody zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé brání odmítnutí přiznat, podle čl. 46 odst. 11 zákona o dani z příjmu právnických osob, v uvedeném znění, částečný odpočet vyplacených dividend společnosti, která je příjemcem, od daňového základu, pokud toto ustanovení lze uplatnit v situacích, kdy podřízení společností, které vyplácejí dividendy, v Tunisku a v Libanonu, tedy státech, kde tyto společnosti sídlí, nelze ověřit, což přísluší určit předkládajícímu soudu, aniž by se Portugalská republika mohla v tomto ohledu dovolávat čl. 64 odst. 1 SFEU;
 —
 částky vybrané v rozporu s unijním právem musejí být vráceny daňovému poplatníkovi, a to včetně úroků.
 (1) Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/57
 Žaloba podaná dne 16. února 2010 — Bell & Ross v. OHIM — Klockgrossisten i Norden (vyobrazení hodinek)
 (Věc T-80/10)
 2010/C 113/88
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bell & Ross BV (Zoetermeer, Nizozemsko) (zástupce: S. Guerlain, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Klockgrossisten i Norden AB (Upplands Väsby, Švédsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2009 vydanému ve věci R 1285/2008-3 a oznámené zástupcům společnosti BELL & ROSS BV dne 16. prosince 2009 pro:
 —
 porušení čl. 91 nařízení Rady č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství;
 —
 porušení čl. 63 a 57 nařízení Rady č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství a článku 6 Evropské úmluvy o lidských právech;
 —
 porušení článku 6 Rady č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: [průmyslový] vzor Společenství č. 342 951 (hodinky)
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Klockgrossisten i Norden AB
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti [průmyslového] vzoru Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článků 6, 63, 57 a 91 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 o [průmyslových] vzorech Společenství ze dne 12. prosince 2001.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/24
 Žaloba podaná dne 24. května 2012 — National Trust for Scotland v. OHIM — Comhairle na Eilean Siar (ST KILDA)
 (Věc T-222/12)
 2012/C 227/41
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: National Trust for Scotland (Edinburgh, Spojené království) (zástupce: J. MacKenzie, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Comhairle na Eilean Siar (Isle of Lewis, Spojené království)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v celém rozsahu rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 26. března 2012 ve věci R 310/2011-4 a odmítl zápis přihlašované ochranné známky,
 —
 nařídil OHIM a všem dalším účastníkům odvolacího řízení, že ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní v tomto řízení a v řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka ST KILDA pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 39, 41 a 43 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 283 871
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: relativní důvody pro zamítnutí zápisu podle čl. 8 odst. 4 nařízení Rady č. 207/2009, konkrétně nezapsaná ochranná známka chráněná ve Spojeném království a vyjádření třetích stran podle článku 40 nařízení Rady č. 207/2009
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009,
 —
 porušení čl. 8 odst. 4 nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 1. prosince 2009 — Viamex Agrar Handels GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-485/09)
 2010/C 37/22
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Viamex Agrar Handels GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předběžné otázky
 1)
 Lze použít bod 48.5 kapitoly VII přílohy směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (1) ve znění směrnice Rady 95/29/ES ze dne 29. června 1995, kterou se mění směrnice 91/628/EHS o ochraně zvířat během přepravy (2) na přepravu po železnici?
 2)
 Je soud obecně povinen v případech, ve kterých porušení směrnice 91/628/EHS nemělo za následek úhyn zvířat, zkoumat, zda příslušný orgán členského státu použil ustanovení čl. 5 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 615/98 ze dne 18. března 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim vývozních náhrad, pokud jde o ochranu živého skotu během přepravy (3) v souladu se zásadou proporcionality?
 (1) Úř. věst. L 340, s. 17; Zvl. vyd. 03/12, s. 133
 (2) Úř. věst. L 148, s. 52; Zvl. vyd. 03/17, s. 466
 (3) Úř. věst. L 82, s. 19


text:
 21.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 429/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. října 2015 – Evropská komise v. ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias
 (Věc C-78/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Rozhodčí doložka - Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Smlouvy týkající se finanční podpory Unie na projekty Perform a Oasis - Nesrovnalosti zjištěné v rámci auditů týkajících se jiných projektů - Rozhodnutí Komise pozastavit vrácení částek uhrazených dopředu příjemcem - Uznatelné náklady - Zkreslení skutečností ve spisu“)
 (2015/C 429/03)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou, B. Conte a R. Lyal, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zástupci: V. Christianos a S. Paliou, dikigoroi)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zčásti odmítá a zčásti zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/63
 Žaloba podaná dne 9. dubna 2009 — Esneau-Kappé v. Europol
 (Věc F-42/09)
 2009/C 180/116
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anne Esneau-Kappé (Haag, Nizozemsko) (zástupci: P. de Casparis a D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byla žalobkyně informována o nemožnosti nabídnout jí trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna 2009, kterým byla zamítnuta její stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým žalovaný oznámil žalobkyni, že jí nemůže nabídnout trvalý pracovní poměr, jakož i rozhodnutí o stížnosti vydané dne 7. ledna 2009, kterým byly námitky, jež žalobkyně uplatnila proti rozhodnutí ze dne 12. června 2008, označeny za neopodstatněné;
 —
 uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. prosince 2012 Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. září 2012 ve věci T-370/06, Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV v. Evropská komise
 (Věc C-581/12 P)
 2013/C 55/06
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd, Kuwait Petroleum (Nederland) BV (zástupci: D. W. Hull, solicitor, G. Berrisch, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadaný rozsudek;
 —
 (i) zrušit čl. 2 písm. i) napadeného rozhodnutí (1) v části, v níž byla účastnicím řízení podávajícím kasační opravný prostředek uložena pokuta, (ii) snížit pokutu uloženou těmto účastnicím nebo (iii) vrátit věc Tribunálu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení u Tribunálu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál rozsudkem ze dne 27. září 2012 (dále jen „napadený rozsudek“) potvrdil rozhodnutí Komise ze dne 13. září 2006, kterým byla společnostem Kuwait Petroleum Corp. (dále jen „KPC“), Kuwait Petroleum International Ltd (dále jen „KPI“), Kuwait Petroleum (Nederland) BV (dále jen „KPN“) (KPC, KPI, KPN dále společně „navrhovatelky“) společně a nerozdílně uložena pokuta ve výši 16,632 milionů eur z důvodu porušení článku 81 ES stanovením cen na nizozemském trhu s bitumenem. Každá z navrhovatelek tímto navrhuje zrušení napadeného rozsudku v části, v níž potvrzuje uložení pokuty, snížení pokuty nebo vrácení věci Tribunálu z následujících důvodů:
 1)
 Napadený rozsudek je nutné zrušit v části, v níž je uložena pokuta, podpůrně je nutné vrátit věc Tribunálu, neboť napadený rozsudek je stižen vadou spočívající v nesprávném právním posouzení v rozsahu, v němž Tribunál nesprávně vyložil poslední pododstavec bodu 23 písm. b) oznámení o spolupráci, který stanoví, že „pokud podnik poskytne důkazy, které se vztahují ke skutečnostem, které předtím nebyly Komisi známy a mají přímý dopad na závažnost nebo trvání předpokládaného kartelu“, Komise je nevezme v úvahu při stanování pokuty pro podnik, který tyto důkazy předložil. Tribunál rozhodl, že Komisi „není“ skutečnost známa pouze v případě, že jí je tato skutečnost zcela neznámá. I v případě, že Komise má pouze velmi obecnou představu o existenci kartelu a nemá žádný přímý důkaz, na základě něhož by mohla prokázat skutečnosti týkající se kartelu, nemůže být žadateli, který předloží takový důkaz, přiznána ochrana před pokutami stanovená v posledním pododstavci bodu 23 písm. b). Tento výklad posledního odstavce je příliš restriktivní a z právního hlediska nesprávný.
 2)
 Napadený rozsudek je stižen vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, neboť Tribunál řádně nezohlednil důkazy předložené navrhovatelkami předtím, než dospěl k závěru, že hodnota důkazů, které předložily společnosti KPN Komisi v souvislosti se svým návrhem na použití oznámení o spolupráci, byly oslabeny prostřednictvím tvrzení, která v mezidobí přednesli jiní účastníci řízení. Tribunál nemohl dospět k tomuto závěru, aniž by přezkoumal důkazy předložené společnostmi KPN a porovnal je s důkazy předloženými jinými účastníky řízení; ani se o to alespoň jednou nepokusil.
 (1) Rozhodnutí C(2006) 4090 final v řízení podle článku 81 [ES] [věc COMP/F/38.456 — Bitumen — (Nizozemsko)] (Úř. věst. L 196, s. 40)


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/39
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. května 2011 — Missir Mamachi di Lusignano v. Komise
 (Věc F-50/09) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Pravidlo souladu mezi žádostí, stížností a žalobou na náhradu škody - Kontradiktornost řízení - Použití důvěrného dokumentu se stupněm utajení „RESTREINT EU“ před soudy - Mimosmluvní odpovědnost orgánů - Odpovědnost za zaviněné protiprávní jednání - Příčinná souvislost - Existence více příčin škody - Škoda způsobená třetí osobou - Objektivní odpovědnost - Povinnost poskytnout pomoc - Povinnost orgánu zajistit ochranu svých zaměstnanců - Vražda úředníka a jeho manželky spáchaná třetí osobou - Ztráta šance na přežití)
 2011/C 232/66
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Livio Missir Mamachi di Lusignano (Kerkhove-Avelgem, Belgie) (zástupci: F. Di Gianni, R. Antonini a N. Sibona, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro, B. Eggers a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na uložení povinnosti žalované zaplatit peněžní částku z důvodu náhrady majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobce utrpěl z důvodu zavraždění svého syna, bývalého úředníka.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Výňatky z dokumentu z roku 2006 o bezpečnostních normách a kritériích, které Tribunálu zaslala Evropská komise v průběhu řízení, se neprodleně vrátí Evropské komisi v důvěrné zásilce označené nápisem „CLASSIFIÉ RESTREINT EU“.
 3)
 Evropská komise ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009, s. 27.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/55
 Žaloba podaná dne 29. května 2017 – Air Canada v. Komise
 (Věc T-326/17)
 (2017/C 239/68)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Air Canada (Saint-Laurent, Québec, Kanada) (zástupci: T. Soames, G. Bakker a I. Z. Prodromou-Stamoudi, advokáti, a J. Joshua, Barrister)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C (2017) 1742 final ze dne 17. března 2017 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (AT.39258 – letecká nákladní doprava), v celém rozsahu nebo částečně, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 zrušil nebo podpůrně výrazně snížil výši pokuty;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu, porušení práva být vyslechnut a porušení podstatných formálních náležitostí.
 Podle žalobkyně Evropská komise nezmínila ve svých výtkách teorii, z nichž vychází celá věc, jak byla poprvé uvedena v napadeném rozhodnutí, a zabránila tím žalobkyni, aby se hájila, což jsou dostatečné důvody pro zrušení nařízení v celém rozsahu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu, neuvedení důvodů a porušení podstatných formálních náležitostí.
 Podle žalobkyně Evropská komise porušila její právo na obhajobu tím, že i) neuvedla žádné nebo odpovídající odůvodnění na podporu závěru o existenci jediného a trvajícího protiprávního jednání na všech trasách; ii) nedefinovala povahu a rozsah údajného protiprávního či údajných protiprávních jednání s podrobností, jako vyžaduje zákon, a iii) neopravila vnitřní rozpor mezi jediným a trvajícím protiprávním jednáním a čtyřmi samostatnými protiprávními jednáními, která vedla ke zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010, což jsou dostatečné důvody pro zrušení nařízení v celém rozsahu.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a zjevně nesprávného právního posouzení v souvislosti s nemožností dopravců mimo EU/EHP působit na trasách v rámci Evropy.
 Žalobkyně poukazuje na to, že Evropská komise i) v čl. 1 odst. 1 a 4 napadeného rozhodnutí nesprávně konstatovala, že žalobkyně se podílela na protiprávním jednání či protiprávních jednáních na trasách v rámci EHP a mezi letišti v Evropské unii a letišti ve Švýcarsku, na kterých nebyla oprávněna poskytovat služby letecké nákladní dopravy; ii) opominula nebo nepochopila mezinárodní a unijní právní režim, kterým se řídí práva letecké dopravy; iii) nesprávně použila příslušnou judikaturu, když konstatovala, že neexistují žádné „nepřekonatelné překážky“ bránící žalobkyni poskytovat služby na trasách v rámci Evropy, a označila tak nesprávně žalobkyni za potenciálního soutěžitele na těchto trasách. Podle žalobkyně všechny tyto skutečnosti obsahují zjevně nesprávná posouzení skutkového stavu a zjevně nesprávná posouzení a jednotlivě nebo společně představují dostatečné důvody pro zrušení nařízení v celém rozsahu, nebo podpůrně jeho čl. 1 odst. 1 a 4.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu v souvislosti se soudní příslušností.
 Žalobkyně poukazuje na to, že napadené rozhodnutí je stiženou vadami spočívajícími v nesprávných právních posouzeních a nesprávných posouzeních skutkového stavu v souvislosti s i) tím, že rozhodnutí nesprávně vychází z jednání, které je plně v souladu s právem na trasách do třetích zemí, při prokázání nebo odůvodnění protiprávního jednání na trasách v rámci Evropy (což je důvodem pro zrušení nařízení v celém rozsahu), a ii) nesprávným určením příslušnosti v souvislosti s údajnou koluzní dohodou o „příchozí“ dopravě na trasách do třetích zemí (což je důvodem pro zrušení nařízení v celém rozsahu nebo podpůrně jeho čl. 1 odst. 2 a 3).
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení důkazů uplatňovaných proti žalobkyni.
 Podle žalobkyně Evropská komise i) neuplatnila správně právní úpravu týkající se prokázání jediného a trvajícího protiprávního jednání; ii) neshromáždila soubor věrohodných důkazů a neprokázala právně dostačujícím způsobem skutečnosti, které jsou žalobkyni vytýkány, a iii) neprávem odmítla akceptovat zpětvzetí špatně formulované žádosti žalobkyně o shovívavost a nezohlednila účinek tohoto zpětvzetí na důkazy uplatňované proti žalobkyni, což jsou dostatečné důvody pro zrušení nařízení v celém rozsahu.
 6.
 Šestý žalobní důvod: v souladu s prvním, druhým, třetím, čtvrtým a pátým žalobním důvodem žalobkyně žádá Soudní dvůr, aby zrušil pokutu uloženou článkem 3 nebo, podpůrně, ji výrazně snížil na základě své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci podle článku 261 SFEU, článku 31 nařízení č. 1/2003 a ustálené judikatury.


text:
 8.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — řízení zahájené Nordea Pankki Suomi Oyj
 (Věc C-350/10) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Článek 13 část B písm. d) body 3 a 5 - Osvobození od daně - Převody a platby - Operace týkající se cenných papírů - Služby elektronického přenosu zpráv pro finanční ústavy)
 2011/C 298/16
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastnice původního řízení
 Nordea Pankki Suomi Oyj
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein hallinto-oikeus — Výklad čl. 13 části B písm. d) bodů 3 a 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Osvobození pro bankovní operace — Služby SWIFT pro banky
 Výrok
 Článek 13 část B písm. d) body 3 a 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od daně z přidané hodnoty upravené v tomto ustanovení nezahrnuje služby elektronického přenosu zpráv pro finanční ústavy, které jsou předmětem věci v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/19
 Žaloba podaná dne 23. listopadu 2015 – Novartis v. OHIM (Černobílé vyobrazení půlměsíce)
 (Věc T-678/15)
 (2016/C 090/26)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Novartis AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: M. Zintler, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Společenství (Černobílé vyobrazení půlměsíce) – Přihláška č. 13 191 036
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2015 ve věci R 89/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil,
 —
 prohlásil, že čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 nebrání spornému označení (ochranná známka Společenství č. 13 191 036) pro výrobky třídy 5 popsané v přihlášce,
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/15
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Josef Probst v. mr.nexnet GmbH
 (Věc C-119/12) (1)
 (Elektronická komunikace - Směrnice 2002/58/ES - Článek 6 odst. 2 a 5 - Zpracování osobních údajů - Provozní údaje nezbytné pro účely účtování a inkasa plateb - Vymáhání pohledávek třetí společností - Osoby, které jednají z pověření poskytovatelů veřejných komunikačních sítí a služeb elektronických komunikací)
 2013/C 26/26
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Josef Probst
 Žalovaná: mr.nexnet GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 6 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514) — Předávání provozních údajů vztahujících se k účastníkům a uživatelům zpracovávaných a uchovávaných provozovatelem veřejné komunikační sítě — Vnitrostátní právní úprava umožňující takové předání postupníkovi, jemuž byly postoupeny pohledávky vyplývající z plateb za telekomunikační služby, existují-li smluvní ustanovení zajišťující důvěrné zacházení s předávanými údaji a možnost druhé smluvní strany ověřit dodržování ochrany těchto údajů
 Výrok
 Článek 6 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) musí být vykládán v tom smyslu, že poskytovateli veřejných komunikačních sítí a veřejně dostupných služeb elektronických komunikací umožňuje předat provozní údaje postupníkovi, jemuž postoupil své pohledávky vyplývající z poskytování telekomunikačních služeb za účelem jejich vymáhání, a tomuto postupníkovi umožňuje zpracovávat uvedené údaje pod podmínkou, že postupník zaprvé jedná z pověření poskytovatele služeb, pokud jde o zpracování týchž údajů, a zadruhé se omezí na zpracování provozních údajů nezbytných pro účely vymáhání postoupených pohledávek.
 Bez ohledu na kvalifikaci smlouvy o postoupení se má za to, že postupník jedná „z pověření“ poskytovatele služeb ve smyslu čl. 6 odst. 5 směrnice 2002/58 tehdy, když při zpracování provozních údajů jedná pouze podle pokynů a pod dohledem uvedeného poskytovatele. Smlouva uzavřená mezi nimi musí obsahovat zejména ustanovení zaručující oprávněné zpracování provozních údajů postupníkem a poskytovateli služeb musí umožňovat, aby se kdykoli ujistil, že uvedený postupník tato ustanovení dodržuje.
 (1) Úř. věst. C 174, 16.6.2012.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/57
 Žaloba podaná dne 11. září 2006 – ISD Polska a Industrial Union of Donbass v. Komise
 (Věc T-273/06)
 (2006/C 294/117)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ISD Polska sp. z.o.o. (Czestochowa, Polsko) a Industrial Union of Donbass Corp. (Donetsk, Ukrajina) (zástupci: C. Rapin a E. Van den Haute, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyní
 —
 prohlásit projednávanou žalobu za přípustnou;
 —
 zrušit článek 3 rozhodnutí Komise ze dne 5. července 2005 o podpoře poskytnuté Polsku ve prospěch Huta Częstochowa S.A. [oznámené pod číslem K (2005) 1962];
 —
 podpůrně, prohlásit, že ke dni projednávané žaloby neexistuje povinnost Polska vrátit podpory a úroky zmíněné v článku 3 rozhodnutí, a že tedy neexistuje dluh ve výši částek podpor a úroků;
 —
 podpůrně, zrušit čl. 3 odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí a vrátit věc Komisi k novému rozhodnutí o úrocích ve smyslu přílohy A projednávané žaloby nebo jakékoliv jiné úvahy Soudu v odůvodnění rozsudku;
 —
 v každém případě uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení;
 —
 v případě, že Soud rozhodne, že není namístě rozhodnout ve věci, uložit Komisi náhradu nákladů řízení podle ustanovení čl. 87 odst. 6 ve spojení s čl. 90 písm. a) jednacího řádu Soudu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise prohlásila svým rozhodnutím K (2005)1962 konečné ze dne 5. července 2005 (Státní podpora č. C 20/04, ex NN 25/04) některé podpory na restrukturalizaci poskytnuté Polskem výrobci oceli Huta Częstochowa S.A. za neslučitelné se společným trhem a nařídila jejich navrácení. Žalobkyně ISD Polska je nástupce příjemce podpory a dceřiná společnost druhé žalobkyně, Industrial Union of Donbass, která je majitelkou veškerých akcií. Obě žalobkyně jsou zmíněny v napadeném rozhodnutí mezi podniky, které jsou povinny společně a solidárně vrátit podpory, které byly prohlášeny za neslučitelné se společným trhem.
 Žalobkyně se dovolávají na podporu své žaloby částečné neplatnosti rozhodnutí šesti žalobních důvodů.
 Svým prvním žalobním důvodem uplatňují, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností rozhodujících pro výsledek vyšetřování. Tvrdí, že jakmile došlo k prodeji obchodního majetku původního příjemce neslučitelné podpory a jelikož tento obchodní majetek koupila ISD Polska (a Donbass), prodávajícímu původního příjemce podpory zůstal prospěch z uvedené podpory, a právě on by měl zajistit její navrácení. Žalobkyně tvrdí, že v projednávaném případě přesné stanovení relevantních skutkových okolností prodeje obchodního majetku Huta Częstochowa společnosti ISD Polska (a Donbass) přivedlo Komisi k úsudku, že z důvodu převzetí výrobních prostředků Huta Częstochowa za cenu odpovídající světové ceně, byla podpora tímto způsobem již vrácena prodávajícímu. Žalobkyně mají za to, že Komise z tohoto důvodu porušila povinnost přezkoumat s péčí a nestranností veškeré relevantní skutečnosti projednávaného případu.
 Druhý žalobní důvod, jehož se žalobkyně dovolávají, vychází z údajného porušení práva předložit vyjádření, tak jak je přiznáno článkem 88 ES a článkem 6 nařízení 659/1999 (1). Tvrdí, že zveřejnění v Úředním věstníku rozhodnutí o zahájení formálního řízení o přezkumu neuvádí dostatečně přesně dotčené podpory ani jejich výši, přestože podle žalobkyň byly tyto informace Komisi známy, což zabránilo žalobkyním zjistit, kterých podpor se týkalo vyšetřování, a posoudit, zda je vhodné předložit jejich vyjádření.
 Tatáž údajná vada je základem třetího žalobního důvodu, jehož se žalobkyně dovolávají, a sice porušení zásady legitimního očekávání. Žalobkyně tvrdí, že kdyby rozhodnutí o zahájení vyšetřování umožnilo Donbass zjistit, kterých podpor se řízení týká, mohla tato společnost předložit Komisi skutečnosti prokazující, že tyto podpory jsou slučitelné s právem Společenství, jak to činí v projednávané věci ISD Polska a Donbass.
 Žalobkyně v rámci svého čtvrtého žalobního důvodu tvrdí, že Komise porušila Protokol č. 8 smlouvy o přistoupení týkající se restrukturalizace polského ocelářského průmyslu (2) doslovným výkladem některých ustanovení, která měla podle žalobkyň vykládat ve světle cílů, jež tento protokol sleduje, a s ohledem na kontext, ve kterém byl přijat. Tento údajně chybný výklad přivedl Komisi k tomu, že požadovala svým rozhodnutím vrácení státních podpor, které byly poskytnuty před přijetím Protokolu č. 8 společnostem, jež nejsou uvedeny v jeho příloze 1, která uvádí osm podniků – příjemců, kterým mohou být poskytnuty podpory Polska jako výjimka z článků 87 ES a 88 ES. Žalobkyně uplatňují, že vzhledem k tomu, že Komise jednala takto bez právního základu, nemá pravomoc k přijetí rozhodnutí týkajícího se některých podpor, na něž se vztahuje napadené rozhodnutí, a že z tohoto důvodu zasáhla do pravomoci rationae temporis jiných orgánů Společenství.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení čl. 14 odst. 1 nařízení 659/1999, neboť rozhodnutí o vrácení podpor odporuje zásadám legitimního očekávání, právní jistoty a rovného zacházení.
 Žalobkyně v rámci svého šestého žalobního důvodu podpůrně uplatňují, že Komise porušila nařízení 794/2004 (3) při výpočtu úrokové sazby, která se v projednávaném případě použije na vrácení podpor.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
 (2) Úř. věst. 2003, L 236, s. 948
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, s. 1; Zvl. vyd. 08/04, s. 3).


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2008 – Wineke Neirinck v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-17/07 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Smluvní zaměstnanec - Úřad pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu (OIB) - Přijímací řízení - Zamítnutí žádosti o pracovní místo - Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody)
 (2008/C 107/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Wineke Neirinck (zástupci: G. Vandersanden a L. Levi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 14. listopadu 2006, Neirinck v. Komise (T-494/04), kterým Soud zamítl návrh žalobkyně směřující jednak ke zrušení rozhodnutí Komise týkajících se zamítnutí její žádosti o pracovní místo právníka v oblasti politiky nemovitostí u Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu (OIB) a jmenování jiného uchazeče na uvedené místo, jakož i k získání náhrady škody a úroků – Pojem „zájem na podání žaloby“ – Povinnost uvést odůvodnění – Zkreslení důkazů – Zneužití pravomoci – Zájem služby a zásady péče a řádné správy
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 14. listopadu 2006, Neirinck v. Komise (T-494/04), se ruší, neboť Soud zamítl žalobní důvod vyplývající z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterým je stiženo rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 27. dubna 2004 informující W. Neirinck o jejím neúspěchu u ústní zkoušky přijímacího řízení na místo právníka v oblasti politiky nemovitostí u Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu jakožto smluvního zaměstnance.
 2)
 Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.
 3)
 Rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 27. dubna 2004 informující W. Neirinck o jejím neúspěchu u ústní zkoušky přijímacího řízení na místo právníka v oblasti politiky nemovitostí u Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu jakožto smluvního zaměstnance se ruší.
 4)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 5)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené W. Neirinck před Soudním dvorem Evropských společenství a před Soudem prvního stupně Evropských společenství.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Itálie) dne 19. října 2010 — Trestní řízení proti Raffaelu Russovi
 (Věc C-501/10)
 ()
 2010/C 346/60
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Santa Maria Capua Vetere
 Účastník původního řízení
 Raffaele Russo
 Předběžná otázka
 Mohou být svoboda usazování a volný pohyb služeb omezeny vnitrostátním systémem založeným na vydání omezeného počtu koncesí a souvisejících licencí veřejné bezpečnosti, který mimo jiné stanoví:
 a)
 existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných před a po skončení nabídkového řízení, ve kterém byla neoprávněně vyloučena část subjektů;
 b)
 existenci předpisů fakticky zaručujících zachování získaných obchodních postavení (zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité kratší vzdálenosti od již existujících okének);
 c)
 případy zániku koncesí, zejména tehdy, pokud koncesionář provozuje, byť i nepřímo, přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese, s následným propadnutím vysokých jistot?


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/38
 Žaloba podaná dne 25. listopadu 2013 — The Tea Board v. OHIM — Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie)
 (Věc T-626/13)
 2014/C 45/66
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Tea Board (Kalkata, Indie) (zástupce: A. Nordemann, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Delta Lingerie (Cachan, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. září 2013 vydané ve věci R 1501/2012-2,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Darjeeling collection de lingerie“ zapsaná pro třídy 25, 35 a 38 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 468 463
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Přihláška slovního označení „DARJEELING“ jako kolektivní ochranné známky Společenství č. 4 325 718 pro výrobky ve třídě 30, přihláška obrazového označení obsahujícího slovní prvek „DARJEELING“ jako kolektivní ochranné známky Společenství č. 8 674 327
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/46
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2008 – Pannon Hőerőmű Zrt. v. Komise
 (Věc T-352/08)
 (2008/C 285/85)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Pannon Hőerőmű Energiatermelő, Kereskedelmi és Szolgáltató Zrt. (Pécs, Maďarsko) (zástupci: M. Kohlrusz, P. Simon a G. Ormai, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 4. června 2008 o podpoře poskytnuté Maďarskem v rámci dlouhodobých smluv o nákupu elektřiny [(C-41/2005 (ex NN 49/2005) (dále jen „napadené rozhodnutí“)];
 —
 podpůrně osvobodit žalobkyni od povinnosti uložené v napadeném rozhodnutí ve vztahu k Maďarsku, spočívající ve vrácení podpory;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně je uzavřenou akciovou společností, která se zabývá především výrobou elektrické energie. Před vstupem Maďarska do Evropské unie uzavírali někteří výrobci elektřiny, jakožto prodejci, a MVM Trade Villamosenergia-kereskedelmi Zrt. (dále jen „MVM“), jakožto nákupce, dlouhodobé smlouvy o nákupu elektřiny (dále jen „HTM“). Na základě uvedených smluv má MVM povinnost koupit stanovené množství elektřiny od výrobců, kteří působí v rámci HTM. Podle napadeného rozhodnutí představuje tato povinnost státní podporu neslučitelnou se společným trhem, kterou musí vrátit její příjemci.
 Na podporu svého hlavního návrhového žádání směřujícího ke zrušení napadeného rozhodnutí žalobkyně především tvrdí, že byly porušeny podstatné formální náležitosti, že právní normy byly použity nesprávně a že existuje povinnost zajistit zásobování v obecném hospodářském zájmu.
 Pokud jde o porušení podstatných formálních náležitostí, žalobkyně kritizuje zaprvé to, že Komise nepřezkoumala každou smlouvu, ale došla k obecnému závěru vztahujícímu se ke všem smlouvám. Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise nevzala v úvahu dlouhodobou platnost smluv HTM, ale pouze jejich platnost od 1. května 2004, což znamená, že přezkoumala období od vstupu Maďarska do Evropské unie do přijetí napadeného rozhodnutí. Zatřetí žalobkyně tvrdí, že Komise přezkoumala pouze to, jak by jednal hospodářský subjekt na místě MVM, a neanalyzovala to, jak by tento subjekt jednal na místě výrobce elektřiny. Začtvrté tvrdí, že Komise nesprávně kvalifikovala jako „záruku“ systém stanovení cen přijatý v rámci HTM. Konečně zapáté dodává, že ve vztahu k účinkům spočívajícím v narušení hospodářské soutěže Komise učinila pouze obecná prohlášení a nepřezkoumala skutečné okolnosti.
 Žalobkyně uplatňuje žalobní důvod týkající se nesprávného použití předpisu v projednávané věci, jelikož právní důvod založený na porušení podstatných formálních náležitostí je neopodstatněný. Podle žalobkyně v případě HTM, které uzavřela, nejsou splněna kritéria k tomu, aby mohly být kvalifikovány jako státní podpora. Zaprvé se Komise dopustila nesprávného posouzení, když tvrdila, že je splněno kritérium soukromého investora, vzhledem k tomu, že situaci MVM nelze srovnat se situací běžného soukromého investora. Zadruhé nemohla namítat ani selektivní charakter opatření, jelikož podepsání HTM podléhá výslovné legální povinnosti. Zatřetí nebylo zvýhodnění poskytnuto na úkor veřejných financí vzhledem k tomu, že MVM je obchodní společnost, která působí v podmínkách tržního hospodářství. Začtvrté nedošlo k narušení hospodářské soutěže, jelikož nelze prokázat, že HTM mají dopad na hospodářskou soutěž.
 Nicméně v případě, že Soud prvního stupně bude mít za to, že kritéria pro státní podporu jsou splněna, žalobkyně tvrdí, že služba, kterou poskytuje, má charakter služby obecného hospodářského zájmu, a proto HTM uzavřené žalobkyní nepředstavují státní podporu neslučitelnou se společným trhem.
 Na podporu podpůrného návrhového žádání směřujícího k osvobození od povinnosti vrátit podporu se žalobkyně dovolává zásady proporcionality, ochrany legitimního očekávání a právní jistoty, jakož i práva na obhajobu.


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto ze dne 30. června 2004 ve věci Pasqualina Murgolo proti Assitalia Assicurazioni SPA
 (Věc C-298/04)
 (2004/C 251/08)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto (Itálie) ze dne 30. června 2004 ve věci Pasqualina Murgolo proti Assitalia Assicurazioni SPA, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 13. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Ufficio del giudice di pace di Bitonto žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě mezi pojišťovacími společnostmi, které spočívají ve vzájemné výměně informací, které umožňují navýšení pojistného na RC auto pojistku, jež není odůvodněno tržními podmínkami, jsou neplatné od počátku, rovněž s ohledem na skutečnost, že se podniky z různých členských států podílejí na dohodě nebo na jednání ve vzájemné shodě?
 2.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že brání použití vnitrostátního ustanovení podobného ustanovení v článku 33 italského zákona 287/90, podle kterého žaloba na náhradu škody za porušení ustanovení Společenství a ustanovení vnitrostátního práva o dohodách proti hospodářské soutěži musí být třetími stranami podána k jinému soudu, než který má obvykle pravomoc pro žaloby podobné hodnoty, což vyžaduje výrazné zvýšení nákladů a času?
 3.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že opravňuje třetí strany, které mají relevantní právní zájem, spoléhat na neplatnost dohody nebo jednání zakázaného ustanovením Společenství a domáhat se náhrady škody za utrpěnou újmu v případě, že existuje příčinná souvislost mezi dohodou nebo jednáním ve vzájemné shodě a újmou?
 4.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že lhůta pro podání žaloby na náhradu škody, která je na ní založená, počíná běžet dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly přijaty, nebo dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly ukončeny?
 5.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že v případě, že vnitrostátní soud shledá, že náhrada škody, která může být přiznána na základě vnitrostátního práva, je nižší než ekonomická výhoda získaná podnikem – škůdcem, který je stranou zakázané dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, je třeba, aby z vlastního podnětu rovněž přiznal náhradu škody plnící represivní funkci poškozené třetí straně, která je nezbytná k tomu, aby byla přiznaná částka náhrady škody vyšší než výhoda získaná škůdcem za účelem zamezení přijímání dohod nebo jednání ve vzájemné shodě zakázaných článkem 81 Smlouvy?


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/45
 Žaloba podaná dne 18. září 2011 — ZZ v. Výbor regionů
 (Věc F-89/11)
 2011/C 347/85
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaný: Výbor regionů
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Výboru regionů o zamítnutí žádosti žalobce o náhradu škody za nemajetkovou a majetkovou újmu, kterou údajně utrpěl v rámci správního a disciplinárního řízení, předložené na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí Výboru regionů č. 352/2010 ze dne 12. listopadu 2010 o zamítnutí žádosti žalobce o náhradu škody za nemajetkovou a majetkovou újmu, kterou údajně utrpěl v rámci správního a disciplinárního řízení, předložené dne 14. července 2010 na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu;
 —
 v případě potřeby zrušit výslovné rozhodnutí Výboru regionů ze dne 31. května 2011 o zamítnutí stížnosti, kterou žalobce podal dne 10. února 2011 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;
 —
 uložit Výboru regionů zaplatit žalobci částku 15 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy utrpěné v důsledku nadměrné délky trvání správního a disciplinárního řízení vedených proti jeho osobě;
 —
 uložit Výboru regionů zaplatit žalobci částku 15 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy utrpěné v důsledku pochybení a nedbalostí Výboru regionů v průběhu správního a disciplinárního řízení;
 —
 uložit Výboru regionů zaplatit žalobci částku 41 888,68 eur jako náhradu majetkové újmy utrpěné v důsledku jeho nuceného a předčasného odchodu do důchodu;
 —
 uložit Výboru regionů zaplatit úroky z prodlení z výše uvedených částek ve výši sazby Evropské centrální banky, navýšené o dva procentní body;
 —
 uložit Výboru regionů náhradu nákladů řízení.


text:
 19.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/33
 Žaloba podaná dne 20. března 2014 – Bristol Global v. OHIM – Bridgestone (AEROSTONE)
 (Věc T-194/14)
 2014/C 151/42
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bristol Global Co. Ltd (Birmingham, Spojené království) (zástupkyně: F. Bozhinova, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bridgestone Corp. (Tokio, Japonsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. prosince 2013 ve věci R 916/2013-2.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „AEROSTONE“ pro výrobky zařazené do třídy 12 – přihláška ochranné známky Společenství č. 10 066 736
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranné známky Společenství „STONE“ pro výrobky zařazené do tříd 12, 28, 35 a 37 a „BRIDGESTONE“ pro výrobky zařazené do třídy 12; všeobecně známá ochranná známka a nezapsané označení obsahující slovní prvek „BRIDGESTONE“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 4 a 5 nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/45
 Žaloba podaná dne 18. prosince 2014 – IREPA v. Komise a Účetní dvůr
 (Věc T-825/14)
 (2015/C 065/62)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Istituto di ricerche economiche per la pesca e l’acquacoltura – IREPA Onlus (Salerno, Itálie) (zástupce: F. Tedeschini, advokát)
 Žalovaní: Evropská komise a Účetní dvůr Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil výzvu Evropské komise k úhradě č. 3241411395 ze dne 30. září 2014, kterou byl IREPA požádán o převedení částky 4 58 347,35 eura na bankovní účet Evropské Komise do 7. listopadu 2014;
 —
 zrušil přípis Evropské komise Ares (2013) 2644562 ze dne 12. července 2013, jakož i v příloze obsaženou zprávu Evropského účetního dvora ze dne 27. února 2013, která obsahuje předběžný informační dopis předcházející příkazu k navrácení v souvislosti s italským programem shromažďování údajů za rok 2010;
 —
 zrušil přípis Evropské komise Ares (2014) 2605588 ze dne 6. srpna 2014, který obsahuje druhý předběžný informační dopis předcházející příkazu k navrácení v souvislosti s italským programem shromažďování údajů za rok 2010.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti výtkám, které učinila Komise především na základě závěrů Účetního dvora ohledně legality nákladů žalobce na zaměstnance a na vnější pomoc v souvislosti s národním programem shromažďování údajů o odlovu (rok 2010), na základě kterých byla podána žádost o navrácení jak podílu Společenství, tak národního podílu.
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod, týkající se výtek ohledně „nákladů na zaměstnance“, vychází z porušení a nesprávního uplatnění přílohy I nařízení Komise (ES) č. 1078/2008 ze dne 3. listopadu 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 861/2006, pokud jde o výdaje vzniklé členským státům při shromažďování a správě základních údajů v odvětví rybolovu, a článku 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2008 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, jakož i z porušení a nesprávného použití zásady legitimního očekávání..
 —
 Žalobce v tomto směru namítá, že žádost o navrácení částek souvisejících s náklady na zaměstnance [„Staff Costs“] je protiprávní, neboť obecný a abstraktní systém přílohy I nařízení (ES) č. 1068/2008 musí být vykládán s ohledem na zvláštní podmínky provádění národního programu.
 —
 Žalobce rovněž tvrdí, že Evropská komise schválila v rámci rozpočtu pro rok 2009 zvláštní podmínky stanovené v národním programu, čímž založila legitimní očekávání ohledně legality těchto podmínek i pro rok 2010.
 —
 Rovněž výtka týkající se nevyhlášení zadávacích řízení na služby shromažďování údajů za pomoci dotazníků je protiprávní, jelikož čl. 16 písm. e) směrnice 2004/18/ES vyjímá služby, „které se týkají pracovních smluv“, z působnosti ustanovení o postupech při zadávání veřejných zakázek.
 2.
 Druhý žalobní důvod, týkající se „nákladů na vnější pomoc“, vychází z porušení a nesprávného uplatnění nařízení (ES) č. 1078/2008, článku 16 směrnice 2004/18/ES a článku 14 nařízení Rady (ES) č. 199/2008 ze dne 25. února 2008 o vytvoření rámce Společenství pro shromažďování, správu a využívání údajů v odvětví rybolovu a pro podporu vědeckého poradenství pro společnou rybářskou politiku; jakož i z porušení a nesprávného uplatnění zásady legitimního očekávání.
 —
 Žalobce v tomto směru tvrdí, že výtka ohledně nevyhlášení zadávacího řízení k zadání služby společnosti Società Studio Nouvelle Srl, je v rozporu s čl. 16 písm. f) směrnice 2004/18/ES, který předmětné služby vyjímá z působnosti právních předpisů o veřejných zakázkách. IREPA každopádně nastolil konkurenční prostředí tím, že vyzval pět hospodářských subjektů v souladu se zásadami, na kterých spočívají veřejné zakázky.
 —
 Žalobce dále tvrdí, že výtka ohledně nedostatku údajů týkajících se kontrol provedených ve vztahu ke službě poskytované společností Studio Nouvelle S.r.l. je protiprávní, a to z důvodu porušení článku 14 nařízení (ES) č. 199/2008, který neupravuje zvláštní podmínky kontrol, přičemž tyto podmínky jsou naopak uvedeny v národním plánu schváleném Evropskou komisí, čímž bylo i v tomto ohledu založeno legitimní očekávání ohledně legality těchto podmínek.
 —
 Podle žalobce je výtka ohledně zahrnutí výdajů, které ještě stát skutečně nevynaložil, do žádosti o navrácení protiprávní, jelikož vykázané částky byly v souladu s články 7, 10 a 11 nařízení (ES) č. 1078/2008 zahrnuty do národního programu 2009/2010 a sama Komise schválila tento druh výkaznictví v souvislosti s dokumenty vztahujícími se k programu 2008, čímž bylo i v tomto ohledu založeno legitimní očekávání ohledně platby.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/57
 Žaloba podaná dne 10. února 2010 — Jackson International v. OHIM — Royal Shakespeare (ROYAL SHAKESPEARE)
 (Věc T-60/10)
 2010/C 100/85
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Jackson International Trading Company Kurt D. Brühl Gesellschaft m.b.H. & Co. KG (Graz, Rakousko) (zástupci: S. Di Natale a H. G. Zeiner, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Royal Shakespeare Company (Stratford upon Avon, Spojené království)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. listopadu 2009 ve věci R 317/2009-1; a
 —
 uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „ROYAL SHAKESPEARE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 32, 33 a 42
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka Společenství „RSC-ROYAL SHAKESPEARE COMPANY“ zapsaná pro služby zařazené do třídy 41; britská obrazová ochranná známka „RSC-ROYAL SHAKESPEARE COMPANY“, nezapsaná ochranná známka „ROYAL SHAKESPEARE COMPANY“ používaná v obchodním styku ve Spojeném království pro různé služby.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení, a tudíž zrušení zápisu ochranné známky Společenství, která byla předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009 v rozsahu, v němž odvolací senát nesprávně dospěl k závěru, že podmínky uplatnění uvedeného ustanovení nebyly splněny.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2017 – JingAo Solar a další v. Rada
 (Věc T-157/14) (1)
 („Dumping - Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Číny - Konečné antidumpingové clo - Závazky - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na zahájení řízení - Přípustnost - Vyvážející země - Rozsah šetření - Výběr vzorku - Běžná hodnota - Definice dotčeného výrobku - Lhůta pro přijetí rozhodnutí o žádosti o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství - Časová působnost nových ustanovení - Újma - Příčinná souvislost“)
 (2017/C 121/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: JingAo Solar Co. Ltd (Ningjin, Čína) a 5 dalších žalobkyň, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: původně A. Willems, S. De Knop a J. Charles, poté A. Willems a S. De Knop, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, zmocněnec, ve spolupráci s B. O’Connor, solicitor a S. Gubel, advokát)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně J. F. Brakeland, T. Maxian Rusche a A. Stobiecka Kuik, poté J. F. Brakeland, T. Maxian Rusche a A. Demeneix, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh podaný na základě článku 263 SFEU, který míří na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, s. 1), v rozsahu, v němž se týká žalobkyň.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 JingAo Solar Co. Ltd a ostatní žalobykně, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou kromě svých vlastních nákladů řízení, i náklady vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 6. dubna 2016 – Peter Fisher, Stephen Fisher, Anne Fisher v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 (Věc C-192/16)
 (2016/C 200/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Peter Fisher, Stephen Fisher, Anne Fisher
 Odpůrci: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 vedlejší účastnice řízení: Her Majesty’s Government of Gibraltar
 Předběžné otázky
 1.
 Pro účely článku 49 SFEU (svoboda usazování) a ve světle ústavněprávního vztahu mezi Gibraltarem a Spojeným královstvím:
 1.1
 Je třeba na Gibraltar a Spojené království pohlížet, jako kdyby byly součástí jediného členského státu, a) pro účely unijního práva a pokud ano, použije se článek 49 SFEU na vztahy mezi Spojeným královstvím a Gibraltarem, pouze v rozsahu, v němž se může uplatnit na vnitřní opatření, nebo podpůrně b) pro účely článku 49 SFEU samostatně, takže se tento článek použije pouze v rozsahu, v němž se může uplatnit na vnitřní opatření? Podpůrně,
 1.2
 s ohledem na čl. 355 odst. 3 SFEU, má Gibraltar v rámci Unie ústavněprávní postavení území nezávislého na Spojeném království, takže a) je třeba pro účely článku 49 SFEU na svobodu usazování mezi Gibraltarem a Spojeným královstvím pohlížet jako na obchod uvnitř Unie, nebo b) se článek 49 SFEU uplatňuje s cílem zabránit omezením výkonu práva státních příslušníků Spojeného království usadit se na Gibraltaru (jako nezávislém subjektu)? Podpůrně,
 1.3
 je třeba na Gibraltar pohlížet jako na třetí zemi nebo území s tím účinkem, že se unijní právo použije na obchody mezi nimi pouze za okolností, kdy má účinky na vztah mezi členským státem a třetí zemí? Podpůrně,
 1.4
 je třeba pro účely článku 49 SFEU vykládat ústavněprávní vztah mezi Gibraltarem a Spojeným královstvím nějakým jiným způsobem?
 2.
 Jak, pokud vůbec, by se odpověď na výše uvedené otázky lišila, pokud by byly posuzovány s ohledem na článek 63 SFEU, a nikoliv s ohledem na článek 49 SFEU (a tudíž pokud jde o volný pohyb kapitálu)?


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/20
 Žaloba podaná dne 1. března 2013 — Direct Way a Direct Way Worldwide v. Parlament
 (Věc T-126/13)
 2013/C 147/37
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Direct Way (Brusel, Belgie); a Direct Way Worldwide (Machelen, Belgie) (zástupce: E. van Nuffel d'Heynsbroeck, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 v důsledku toho zrušil:
 —
 rozhodnutí Parlamentu ukončit nabídkové řízení zahájené z důvodu, že „nabídky obdržené jako odpověď na vyhlášení veřejné zakázky nebyly přijatelné vzhledem ke kritériím pro zadání zakázky, zvláště vzhledem k navrhovaným cenám, které byly velmi vysoké ve vztahu k hodnotě uvedené v oznámení o zakázce“, jehož datum přijetí je neznámé a které bylo oznámeno seskupení Direct Way dopisem ze dne 3. září 2012;
 —
 rozhodnutí Parlamentu použít pro zadání zakázky vyjednávací řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky, jehož datum přijetí je neznámé a s nímž bylo seskupení Direct Way seznámeno na základě výzvy k účasti na řízení, jež mu byla doručena dne 19. září 2012;
 —
 rozhodnutí Parlamentu zadat zakázku konkurenčnímu uchazeči, jehož datum přijetí je neznámé a které bylo oznámeno seskupení Direct Way e-mailem ze dne 21. prosince 2012, jenž byl potvrzen dopisem ze dne 3. ledna 2013;
 —
 v důsledku toho prohlásit za neplatnou smlouvu uzavřenou mezi Parlamentem a společností s.c.s. TMS Limousines;
 —
 uložit Parlamentu, aby nahradil Direct Way škodu v předběžné výši 199 500 eur;
 —
 v souladu s čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu uložil Parlamentu, aby nahradil veškeré náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení článku 101 finančního nařízení (1), čl. 127 odst. 1 písm. a) nařízení prováděcího finanční nařízení (2) a zásady rovnosti, jakož i ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož Parlament ve vyjednávacím řízení zadal zakázku za vyšší cenu, než byla cena, kterou navrhli žalobci v rámci původního vyhlášení veřejné zakázky.
 2)
 Druhý podpůrný žalobní důvod vychází z porušení čl. 127 odst. 1 písm. a) nařízení prováděcího finanční nařízení a zásady rovnosti, jelikož Parlament podstatně změnil původní podmínky zakázky i) tím, že zadal zakázku za cenu vyšší, než byla cena, která byla v rámci původního vyhlášení zakázky považována za nepřijatelnou (první část) a ii) tím, že snížil objem služeb, které mají být poskytnuty, ve vztahu k objemu uvedenému v původních podmínkách zakázky, čímž rovněž ovlivnil posouzení ceny vyjednávaných nabídek (druhá část).
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L. 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04,s. 74).
 (2) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145).


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/14
 Žaloba podaná dne 23. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-360/05)
 (2005/C 281/28)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 23. září 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou K. Grossem a M. Velardem, jako zmocněnci.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že italský stát tím, že nepřijal právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/96/ES (1) ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, a tím, že neuvědomil o těchto předpisech Komisi, nesplnil povinnosti, které pro něho vyplývají z článku 28 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Směrnice Rady 2003/96/ES, jejímž předmětem je změna struktury rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, v čl. 28 odst. 1 stanoví, že:
 „Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi“.
 Italský stát nepřijal prováděcí předpisy stanovené v prvním odstavci uvedeného článku a v každém případě o nich neuvědomil Komisi ani nepředložil jiné poznatky, které by umožňovaly dojít k závěru, že byla nezbytná ustanovení přijata. Na základě těchto skutečností došla Komise k závěru, že italský stát nesplnil povinnosti, které pro něho vyplývají z uvedeného ustanovení.
 (1) Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405.


text:
 12.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Apelacyjny w Warszawie – Polsko) – Edyta Mikołajczyk v. Marie Louise Czarnecka, Stefan Czarnecki
 (Věc C-294/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 1 odst. 1 písm. a) - Věcná působnost - Návrh na prohlášení manželství za neplatné podaný třetí osobou po smrti některého z manželů - Článek 3 odst. 1 - Příslušnost soudů členského státu, na jehož území má bydliště ‚navrhovatel‘ - Rozsah“)
 (2016/C 462/09)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Apelacyjny w Warszawie
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Edyta Mikołajczyk
 Žalovaní: Marie Louise Czarnecka, Stefan Czarnecki
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že návrh na prohlášení manželství za neplatné, který podala třetí osoba po smrti některého z manželů, spadá do působnosti nařízení č. 2201/2003.
 2)
 Článek 3 odst. 1 písm. a) pátá a šestá odrážka nařízení č. 2201/2003 musí být vykládán v tom smyslu, že jiná osoba než některý z manželů, která podala návrh na prohlášení manželství za neplatné, se kritérií pro určování příslušnosti uvedených v těchto ustanoveních nemůže dovolávat.
 (1) Úř. věst. C 311, 21. 9. 2015.