text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 8. března 2013 — ASL n. 5 „Spezzino“ a další v. San Lorenzo Società Cooperativa Sociale, Croce Verde Cogema Cooperativa Sociale Onlus
 (Věc C-113/13)
 2013/C 156/31
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: ASL n. 5 „Spezzino“, A.N.P.A.S. Associazione Nazionale Pubblica Assistenza — Comitato Regionale Liguria, Regione Liguria
 Žalovaní: San Lorenzo Società Cooperativa Sociale, Croce Verde Cogema Cooperativa Sociale Onlus
 Předběžné otázky
 1)
 Brání články 49, 56, 105 a 106 SFEU vnitrostátnímu ustanovení, které stanoví, že zdravotní přeprava je přednostně zadávána dobrovolným společnostem, italskému červenému kříži a jiným institucím a oprávněným veřejným orgánům, ovšem na základě dohod, které stanoví pouze poskytnutí náhrady skutečně vynaložených nákladů.
 2)
 Brání unijní právo v oblasti veřejných zakázek — v projednávaném případě, protože jde o vyloučené smlouvy, obecné zásady volné hospodářské soutěže, zákazu diskriminace, transparentnosti a proporcionality — vnitrostátním právním předpisům, které umožňují přímé zadání služby zdravotní přepravy, přičemž rámcová smlouva, jako je smlouva v projednávané věci, která stanoví i náhradu fixních nákladů a nákladů trvajících v čase, musí být kvalifikována jako úplatná.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/30
 Žaloba podaná dne 17. dubna 2017 – Balti Gaas v. Komise a INEA
 (Věc T-236/17)
 (2017/C 221/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Balti Gaas OÜ (Tallinn, Estonsko) (zástupkyně: E. Tamm a L. Naaber-Kivisoo, advokátky)
 Žalované: Evropská komise a Výkonná agentura pro inovace a sítě (INEA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalovaných ze dne 17. února 2017, Ref Ares(2017)890302 (1);
 —
 rozhodl, že žalované ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že žalované nezajistily, aby bylo řízení o udělování grantů v souladu se zásadami legality, transparentnosti a řádné správy, a uvádí čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatné formální náležitosti plynoucího z neuvedení odůvodnění.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z věcné nesprávnosti odůvodnění.
 (1) Rozhodnutí přijaté v souvislosti s prováděcím rozhodnutím Komise C(2016)1587 final ze dne 17. března 2016 o změně prováděcího rozhodnutí Komise C(2014)2080, kterým se stanoví víceletý pracovní program pro granty v oblasti transevropské energetické sítě podle nástroje pro propojení Evropy na období 2014-2020.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/35
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 19. září 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-31/13)
 (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu - Žaloba podaná faxem ve lhůtě pro podání žaloby prodloužené o desetidenní lhůtu z důvodu vzdálenosti - Žaloba podaná dopisem v deseti následujících dnech - Neexistence totožnosti mezi žalobami - Opožděné podání žaloby)
 2013/C 313/66
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropské unie
 Předmět věci
 Návrh na zrušení zamítnutí žádosti žalobce o vyplacení náhrady za škodu, která mu byla způsobena při přeřazení z delegace Komise v Luandě do sídla Komise v Bruselu a v návaznosti na toto přeřazení.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/37
 Žaloba podaná dne 9. března 2005 Andreasem Rodenbrökerem a dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-117/05)
 (2005/C 143/71)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 9. března 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Andreasem Rodenbrokerem a dalšími, s bydlištěm ve Hövelhof (Německo), zastoupenými H. Glatzelem, advokátem.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2004, kterým se v souladu se směrnicí Rady 92/43/EHS (1) přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v atlantské biogeografické oblasti ohledně přijetí lokalit:
 —
 DE 4117-301 „Sennebäche“
 —
 DE 4118-301 „Senne mit Stapellager Senne“
 —
 DE 4118-401 „Vogelschutzgebiet Senne mit Teutoburger Wald“ a
 —
 DE 4118-302 „Holter Wald“
 v rozsahu, v němž se týkají pozemků, které jsou ve vlastnictví či v nájmu žalobců nebo ke kterým mají žalobci právo vykonávat územní úpravy;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci jsou vlastníci lokalit, které byly na základě napadeného rozhodnutí zahrnuty do seznamu Společenství lokalit významných pro Společenství, což bylo odůvodněno přítomností chráněných přírodních stanovišť a druhů podle směrnice 92/43/EHS.
 Žalobci tvrdí, že:
 —
 vlastnická práva žalobců byla napadeným rozhodnutím zásadním způsobem omezena, pokud jde o svobodné užívaní jejich pozemků, a
 —
 tento zásah do vlastnických práv je protiprávní, jelikož byl proveden porušením procesních předpisů a zneužitím pravomoci, protože údajná chráněná přírodní stanoviště a druhy vůbec neexistují, nebo alespoň nemají stupeň zastoupení popř. početnost populace vyžadovaný kritérii přílohy III směrnice 92/43/EHS.
 (1) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7).


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2011 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 29. září 2011 ve věci T-442/07, Ryanair Ltd v. Evropská komise, kterou podporuje Air One SpA
 (Věc C-615/11 P)
 2012/C 65/08
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, D. Grespan, S. Noë, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Ryanair Ltd, Air One SpA
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu (pátého senátu) ze dne 29. září 2011, oznámený Komisi dne 30. září 2011, ve věci T-442/07, Ryanair Ltd v. Evropská komise, v rozsahu, v němž prohlašuje, že Komise Evropských společenství nesplnila své povinnosti, které má na základě Smlouvy o ES, tím, že nepřijala rozhodnutí, pokud jde o převod 100 zaměstnanců společnosti Alitalia, který jí v dopise ze dne 16. června 2006 oznámila Ryanair Ltd,
 —
 zamítnout návrh na určení nečinnosti Komise Evropských společenství spočívající v tom, že nepřijala rozhodnutí v souvislosti s převodem 100 zaměstnanců společnosti Alitalia, který jí v dopise ze dne 16. června 2006 oznámila Ryanair Ltd,
 —
 uložit společnosti Ryanair Ltd náhradu nákladů řízení,
 —
 podpůrně,
 —
 vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí,
 —
 rozhodnout, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek musí být zrušen z těchto důvodů:
 —
 Nesprávný výklad čl. 10 odst. 1 a čl. 20 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999 (1). Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při stanovení kritérií, na základě kterých se určuje, zda Komise měla k dispozici informace nebo stížnost týkající se údajné protiprávní podpory.
 —
 Nesprávné právní posouzení dopisu společnosti Ryanair ze dne 16. června 2006. Tribunál dospěl k závěru, že Komisi byla doručena stížnost nebo informace týkající se údajné protiprávní podpory, formou dopisu ze dne 16. června 2006. Komise uvádí, že tímto závěrem se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož tento dopis nesprávně posoudil.
 —
 Nesprávné právní posouzení Tribunálu při určení, zda byla Komise na základě článku 232 ES povinna jednat s odkazem k požadavkům čl. 20 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/45
 Žaloba podaná dne 29. července 2016 – sheepworld v. EUIPO (Beste Oma)
 (Věc T-421/16)
 (2016/C 343/60)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: sheepworld AG (Ursensollen, Německo) (zástupce: S. von Rüden, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Beste Oma“ – Přihláška č. 14 169 478
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. května 2016, ve věci R 91/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, a to včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/9
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München — Německo) — Sandler AG v. Hauptzollamt Regensburg
 (Věc C-175/12) (1)
 (Celní unie a společný celní sazebník - Preferenční zacházení ve vztahu k dovozu zboží pocházejícího z afrických, karibských a tichomořských států (AKT) - Články 16 a 32 protokolu č. 1 přílohy V dohody z Cotonou - Dovoz syntetických vláken z Nigérie do Evropské unie - Nesrovnalosti v průvodním osvědčení EUR.1 vystaveném příslušnými orgány státu vývozu - Otisk razítka neodpovídající vzoru oznámenému Komisi - Dodatečně vystavená a náhradní osvědčení - Celní kodex Společenství - Články 220 a 236 - Možnost uplatnit a posteriori preferenční celní sazbu, která k okamžiku žádosti o vrácení již nebyla v platnosti - Podmínky)
 2013/C 367/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Sandler AG
 Žalovaný: Hauptzollamt Regensburg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht München — Výklad čl. 236 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), čl. 889 odst. 1 třetího pododstavce nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), ve znění nařízení Komise (ES) č. 214/2007 ze dne 28. února 2007 (Úř. věst. L 62, s. 6), jakož i článků 16 a 32 prvního protokolu přílohy V dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsaná v Cotonou dne 23. června 2000 (Úř. věst. L 317, s. 3; Zvl. vyd. 11/35, s. 3) — Dovoz syntetických vláken z Nigérie do Evropské unie — Možnost uplatnit a posteriori preferenční celní sazbu, která k okamžiku žádosti o vrácení již nebyla v platnosti — Situace, kdy bylo zboží dovezeno k datu, kdy byla zmíněná preferenční sazba dosud v platnosti, ale její uplatnění bylo odmítnuto z důvodu razítka, jež nebylo v souladu se vzorem oznámeným Komisi, v průvodním osvědčení EUR.1
 Výrok
 1)
 Článek 889 odst. 1 první pododstavec druhou odrážku nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 214/2007 ze dne 28. února 2007, je nutno vykládat v tom smyslu, že nebrání žádosti o vrácení cla, jestliže byl preferenční sazební režim požadován a přiznán při propuštění zboží do volného oběhu, a jestliže orgány státu dovozu přikročily k výběru rozdílu mezi preferenčním sazebním režimem a sazebním režimem, který se uplatní na zboží pocházející z třetích zemí, teprve později, v rámci dodatečného ověření provedeného po uplynutí platnosti preferenčního sazebního režimu a obnovení běžné celní sazby.
 2)
 Článek 16 odst. 1 písm. b) a článek 32 protokolu č. 1 Dohody o partnerství mezi členy skupiny afrických, karibských a tichomořských států na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 a schválené jménem Společenství rozhodnutím Rady 2003/159/ES ze dne 19. prosince 2002, musí být vykládány v tom smyslu, že pokud se při dodatečném ověření zjistí, že na osvědčení EUR.1 bylo otištěno razítko neodpovídající vzoru oznámenému orgány státu vývozu, mohou celní orgány státu dovozu toto osvědčení odmítnout a vrátit dovozci, aby si mohl nechat dodatečně vystavit osvědčení podle čl. 16 odst. 1 písm. b) protokolu č. 1, namísto toho, aby zahájily postup stanovený článkem 32 tohoto protokolu.
 3)
 Článek 16 odst. 4 a 5 a článek 32 protokolu č. 1 musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby orgány státu dovozu odmítly přijmout, jakožto dodatečně vystavené osvědčení EUR.1 ve smyslu čl. 16 odst. 1 tohoto protokolu, osvědčení EUR.1, které, třebaže splňuje všechny ostatní podmínky tohoto protokolu, neobsahuje v kolonce „Poznámky“ poznámku uvedenou v odstavci 4 tohoto ustanovení, ale údaj, který musí být v konečném důsledku vykládán tak, že toto osvědčení EUR.1 bylo vydáno podle čl. 16 odst. 1 tohoto protokolu. V případě pochybnosti o pravosti tohoto dokumentu nebo původu výrobků v něm uvedených jsou tyto orgány povinny zahájit ověřovací postup stanovený v článku 32 zmíněného protokolu.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 9. května 2011 — Jyske Bank Gibraltar Limited v. Administración del Estado
 (Věc C-212/11)
 2011/C 226/21
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Jyske Bank Gibraltar Limited
 Žalovaná: Administración del Estado
 Předběžná otázka
 Může členský stát v souladu s čl. 22 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (1) ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu vyžadovat, aby informace, které musí poskytovat úvěrové instituce působící na jeho území bez stálé provozovny, byly předávány bezpodmínečně a přímo jeho vlastním orgánům, jejichž úkolem je předcházení praní peněz, nebo musí být žádost o informace naopak zaslána finanční zpravodajské jednotce členského státu, na jehož území má dožádaná instituce sídlo?
 (1) Úř. věst. L 309, s. 15.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/39
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 30. dubna 2014 – Kolarova v. REA
 (Věc F-88/13)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci Výkonné agentury pro výzkum - Námitky a překážky v průběhu řízení - Námitka nepřípustnosti - Pravomoci svěřené orgánu oprávněnému uzavírat pracovní smlouvy - Pověření ‚Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků‘ (PMO) - Žaloba namířená proti rozhodnutím PMO - Žaloba směřující proti delegujícímu orgánu - Zjevná nepřípustnost“)
 2014/C 184/64
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Desislava Kolarova (Brusel, Belgie) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum (zástupci: S. Payan-Lagrou, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobkyně, aby bylo na její matku pohlíženo podle čl. 2 odst. 4 přílohy VII služebního řádu jako na vyživované dítě
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Desislava Kolarova ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Výkonnou agenturou pro výzkum.


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/14
 Žaloba podaná dne 20. srpna 2012 — REWE-Zentral v. OHIM (PRO PLANET)
 (Věc T-373/12)
 2012/C 319/27
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: REWE-Zentral AG (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: M. Kinkeldey a A Bognár, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Planet GDZ AG (Tagelswangen, Švýcarsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. června 2012 ve věci R 1350/2011-1
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka, která obsahuje slovní prvek „PRO PLANET“, pro výrobky zařazené do tříd 6, 17 a 19
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Planet GDZ AG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní zápis slovní ochranné známky pro výrobky zařazené do tříd 6 a 19
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 3. září 2009 — William Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-534/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s galanterií (jehlami) - Dohody o rozdělení trhu - Porušení práva na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Pokuta - Pokyny - Závažnost protiprávního jednání - Skutečný dopad na trh - Provádění kartelové dohody“)
 2009/C 256/08
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: William Prym GmbH & Co. KG, Prym Consumer GmbH & Co. KG (zástupci: H.-J. Niemeyer, Ch. Herrmann a M. Röhrig, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a K. Mojzesowicz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 12. září 2007, Prym a Prym Consumer v. Komise (T-30/05), kterým Soud stanovil částku pokuty uložené navrhovatelkám v článku 2 rozhodnutí Komise K(2004) 4221 v konečném znění ze dne 26. října 2004 o řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/F-1/38.338 — PO/Jehly) na 27 milionů eur — Kartelová dohoda na trhu galanterního zboží (jehly)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem William Prym GmbH & Co. KG a Prym Consumer GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/49
 Žaloba podaná dne 10. prosince 2007 – Van Arum v. Parlament
 (Věc F-139/07)
 (2008/C 92/99)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Rinse an Arum (Winksele, Belgie) (zástupce: W. van den Muijsenbergh, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Jednak žalobce navrhuje změnu hodnotící zprávy a, podpůrně, její zrušení. Dále podpůrně navrhuje nařídit, aby byl seznámen se všemi důkazy, na kterých se zakládají některé sporné poznámky uvedené v jeho hodnotící zprávě, a aby bylo přijato rozhodnutí týkající se sporných skutečností a hodnocení. A jednak žalobce navrhuje uložit orgánu oprávněnému ke jmenování zaplatit symbolickou náhradu škody ve výši 1 euro.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 změnit hodnotící zprávu;
 —
 podpůrně, zprávu zcela zrušit;
 —
 dále podpůrně, nařídit, aby byl žalobce seznámen se všemi důkazy, na kterých se zakládají některé sporné poznámky uvedené v hodnotící zprávě, a přijmout rozhodnutí týkající se určitých sporných skutečností a hodnocení;
 —
 uložit orgánu oprávněnému ke jmenování zaplatit symbolickou náhradu škody ve výši 1 euro;
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. listopadu 2013 Total SA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-548/08, Total SA v. Evropská komise
 (Věc C-597/13 P)
 2014/C 45/33
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Total SA (zástupci: E. Morgan de Rivery, E. Lagathu, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 na základě článku 256 SFEU a článku 56 Protokolu č. 3 ke statutu Soudního dvora Evropské unie zrušit v plném rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2013, Total v. Evropská komise, ve věci T-548/08;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním, která navrhovatelka předložila Tribunálu v řízení v prvním stupni;
 —
 v důsledku toho zrušit rozhodnutí Komise C(2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.181 — Svíčkové vosky) v rozsahu, v němž se týká společnosti Total;
 —
 podpůrně uplatnit pravomoc změnit rozhodnutí založenou na článku 261 SFEU za účelem snížení pokuty uložené společnosti Total;
 —
 v každém případě uložit Evropské komisi náhradu veškerých nákladů řízení, včetně těch, které společnost Total vynaložila před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatelka tři hlavní a tři podpůrné důvody kasačního opravného prostředku.
 Zaprvé navrhovatelka Tribunálu vytýká, že porušil zásadu kontradiktornosti, neboť ve stejný den vydal dva rozsudky, které změnily povahu odpovědnosti přičítané navrhovatelce, a v důsledku toho ji zpřísnily.
 Zadruhé navrhovatelka uplatňuje nesprávná právní posouzení týkající se odůvodnění rozsudku Tribunálu. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při přezkumu legality, když nezrušil rozhodnutí z důvodu, že Komise porušila svoji povinnost uvést odůvodnění. Tribunál dále nesplnil svoji povinnost uvést odůvodnění v rámci své pravomoci změnit rozhodnutí, která je založena na článku 261 SFEU.
 Zatřetí navrhovatelka vytýká Tribunálu, že se dopustil nesprávných právních posouzení při výkonu své pravomoci změnit rozhodnutí založené na článku 261 SFEU, když pokutu uloženou navrhovatelce odmítl snížit ve stejném rozsahu jako pokutu uloženou dceřiné společnosti Total Raffinage Marketing. Tribunál nesprávně posoudil rozsah své pravomoci změnit rozhodnutí, když změnil společnou a nerozdílnou povahu odpovědnosti navrhovatelky a dceřiné společnosti, i když byl oprávněn změnit pouze samotnou výši pokuty. Navrhovatelka má dále za to, že Tribunál nerespektoval judikaturu Soudního dvora týkající se solidární odpovědnosti mateřské společnosti za protiprávní jednání dceřiné společnosti a porušil zásady rovnosti, zákazu diskriminace a proporcionality.
 Začtvrté navrhovatelka Soudní dvůr podpůrně žádá, aby uplatnil vlastní pravomoc změnit rozhodnutí k tomu, aby zrušil pokutu nebo změnil její výši.
 Zapáté Soudní dvůr žádá, aby v omezené míře změnil výši pokuty tak, aby odpovídala výši pokuty uložené dceřiné společnosti Total Raffinage Marketing ve věci T-566/08.
 Zašesté Soudní dvůr žádá, aby změnil základní výši pokuty tak, aby odpovídala základní výši pokuty uložené dceřiné společnosti Total Raffinage Marketing ve věci T-566/08, nebo v případě kasačního opravného prostředku v rozsudku Soudního dvora vydaného na základě kasačního opravného prostředku, bude-li mít Soudní dvůr za to, že to dovoluje soudní řízení, nebo v rozsudku vydaném Tribunálem poté, co mu Soudní dvůr vrátí věc zpět.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/1
 Volba předsedů senátů
 (2005/C 31/01)
 Na schůzi dne 6. října 2004 soudci Soudního dvora na základě čl. 10 odst. 1 druhého pododstavce jednacího řádu zvolili p. Lenaertse předsedou čtvrtého senátu, pí Silva de Lapuerta předsedou pátého senátu a p. Borg Bartheta předsedou šestého senátu na dobu jednoho roku do 6. října 2005.
 Složení čtvrtého, pátého a šestého senátu je následující:
 Čtvrtý senát
 p. Lenaerts, předseda,
 pí Colneric, p. Cunha Rodrigues, p. Schiemann, p. Juhász, p. Ilešič a p. Levits, soudci.
 Pátý senát
 pí Silva de Lapuerta, předseda,
 p. Gulmann, p. Schintgen, p. Makarczyk, p. Kūris, p. Arestis a p. Klučka, soudci.
 Šestý senát
 p. Borg Barthet, předseda,
 p. La Pergola, p. Puissochet, pí Macken, p. von Bahr, p. Malenovský a p. Lõhmus, soudci.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/15
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Španělsko) — International Bingo Technology, S.A. v. Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)
 (Věc C-377/11) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Článek 11 část A odst. 1 písm. a), čl. 17 odst. 5 a čl. 19 odst. 1 - Provozování hry bingo - Zákonná povinnost vyplatit hráčům formou výhry část prodejní ceny karet - Výpočet základu daně)
 2012/C 295/25
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Cataluña
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: International Bingo Technology, S.A.
 Žalovaný: Tribunal Económico Administrativo Regional de Cataluña (TEARC)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Výklad čl. 11 části A odst. 1 písm. a), čl. 17 odst. 5 a čl. 19 odst. 1 šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Základ daně — Organizování hry bingo — Prodej účastnických karet hráčům — Použití části takto vybrané částky k vyplácení výher výhercům
 Výrok
 1)
 Článek 11 část A odst. 1 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 98/80/ES ze dne 12. října 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že při prodeji takových karet binga, jako jsou karty dotčené ve věci v původním řízení, nezahrnuje základ daně z přidané hodnoty část ceny těchto karet, předem stanovenou zákonem, jež je určena na výplatu výher hráčům.
 2)
 Článek 17 odst. 5 a čl. 19 odst. 1 šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 98/80, musí být vykládány v tom smyslu, že členské státy nemohou stanovit, že pro účely výpočtu poměrné části odpočtu daně z přidané hodnoty je část prodejní ceny karet bingo, předem stanovená zákonem, která musí být vyplacena hráčům jakožto výhra, zahrnuta do obratu uvedeného ve jmenovateli zlomku podle citovaného čl. 19 odst. 1.
 (1) Úř. věst. C 290, 1.10.2011.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/2
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 17. února 2005
 ve věci C-134/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Giudice di pace di Genova-Voltri): Viacom Outdoor Srl proti Giotto Immobilier SARL (1)
 (Volný pohyb služeb - Hospodářská soutěž - Služby vyvěšování reklamních zpráv - Vnitrostátní právní úprava zavádějící obecní daň z reklamy - Poskytování veřejné plakátovací služby obcemi - Pravomoc obcí upravovat poskytování služeb vyvěšování reklamních zpráv - Nediskriminační vnitrostátní zdanění)
 (2005/C 93/03)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-134/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Giudice di pace di Genova-Voltri (Itálie) ze dne 10. března 2003, došlým Soudním dvoru dne 25. března 2003, v řízení Viacom Outdoor Srl proti Giotto Immobilier SARL, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas (zpravodaj), předseda senátu, A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, J. Malenovský a U. Lõhmus, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 17. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Předběžné otázky týkající se výkladu článků 82 ES, 86 ES, 87 ES a 88 ES jsou nepřípustné.
 2)
 Článek 49 ES nebrání vybírání takové daně, jako je obecní daň z reklamy zavedená prostřednictvím decreto legislativo no 507 – Revisione ed armonizzazione dell'imposta comunale sulla pubblicità e del diritto sulle pubbliche affissioni (legislativní nařízení č. 507 – Revize a harmonizace obecní daně z reklamy a poplatků za vyvěšování plakátů) ze dne 15. listopadu 1993.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce předložená Consiglio di Stato (Itálie) dne 26. července 2013 — Ministero dell’Economia e delle Finanze a AAMS v. Yesmoke Tobacco
 (Věc C-428/13)
 2013/C 313/16
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Ministero dell’Economia e delle Finanze a AAMS
 Odpůrkyně: Yesmoke Tobacco SpA
 Předběžná otázka
 Brání čl. 8 odst. 2 směrnice 95/59/ES (1) ze dne 27. prosince 1995 a čl. 7 odst. 2 směrnice 2011/64/EU (2) ze dne 21. června 2011 tím, že stanoví, že proporcionální sazba a sazba valorické spotřební daně a pevná částka specifické spotřební daně,musí být stejná pro všechny cigarety‘, takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 39g odst. 4 legislativního nařízení č. 504 ze dne 26. října 1995 (ve znění čl. 55 odst. 2a písm. c) vládního nařízení s mocí zákona č. 78 ze dne 31. května 2010, které bylo s úpravami změněno na zákon č. 122 ze dne 30. července 2010), které stanoví, že spotřební daň z cigaret, jejichž prodejní cena pro veřejnost je nižší než cena cigaret nejžádanější cenové kategorie, se rovná 115 % základní sazby, čímž stanoví spotřební daň s pevnou minimální specifickou sazbou z cigaret s nižší prodejní cenou, a nikoli minimální sazbu spotřební daně vztahující se na všechny cenové kategorie cigaret tak, jak to umožňuje čl. 16 odst. 7 směrnice 95/59/ES a čl. 14 odst. 2 směrnice 2011/64/EU?
 (1) Směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků (Úř. věst. L 291, s. 40).
 (2) Směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků (Úř. věst. L 176, s. 24).


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/56
 Žaloba podaná dne 16. dubna 2009 — Martinet v. Komise
 (Věc T-163/09)
 2009/C 141/113
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Yvon Martinet (Paříž, Francie) (zástupce: J.-L. Fourgoux, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí o zamítnutí kandidatury Y. Martineta na funkci náhradníka člena odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky;
 —
 uložit Evropské komisi, Generálnímu ředitelství pro podniky a průmysl a Výboru pro předvýběr odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky, aby provedly skutečný a meritorní přezkum spisu týkajícího se kandidatury Y. Martineta jako naturální náhradu za újmu způsobenou ztrátou příležitosti;
 —
 v každém případě Evropské komisi, Generálnímu ředitelství pro podniky a průmysl a Výboru pro předvýběr odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky uložit náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se domáhá zrušení rozhodnutí Komise o zamítnutí své kandidatury na funkci náhradníka člena odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky (ECHA) proto, že jeho kandidatura nebyla vzata v úvahu z důvodu, že nebyla doručena útvaru zodpovědnému za výběrové řízení, protože byla zaslána místopředsedovi Komise, G. Verheugenovi, na adresu odlišnou od přesné adresy uvedené ve výzvě k vyjádření zájmu, zveřejněné v
 Úředním věstníku Evropské unie, C 2008, 41 A, s. 8.
 Na podporu své žaloby žalobce, pokud jde o návrh na zrušení, uvádí, že:
 —
 v napadeném rozhodnutí nebyla splněna povinnost uvést odůvodnění, která je zásadním formálním požadavkem, jenž je nutné dodržovat;
 —
 napadené rozhodnutí spočívá na věcně nesprávném skutkovém základě vzhledem k tomu, že kandidatura byla zaslána na adresu uvedenou ve výzvě ke kandidatuře;
 —
 byl porušena zásada řádné správy a zásada rovnosti příležitostí kandidátů, jelikož nebyla přezkoumána kandidatura žalobce.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2014 – Evropaïki Dynamiki v. Komise
 (Věc T-297/12) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Veřejné zakázky na služby - Sdělení informací údajně poškozujících pověst žalobkyně třetím osobám Komisí - Morální újma - Dostatečně závažné porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům“)
 2014/C 421/42
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: V. Christianos a S. Paliou, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: S. Lejeune a S. Delaude, zmocněnkyně, ve spolupráci s E. Petritsi, advokátkou)
 Předmět věci
 Žádost o náhradu újmy údajně vzniklé v důsledku toho, že Komise v dopise ze dne 3. července 2007 sdělila třetím osobám určité informace, které souvisely jednak se správním vyšetřováním Komise týkajícím se žalobkyně, a jednak s politikou žalobkyně v oblasti náboru zaměstnanců.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 273, 8.9.2012.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2012 — Interkobo v. OHIM — XXXLutz Marken (my baby)
 (Věc T-523/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství my baby - Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky MYBABY a starší národní obrazová ochranná známka mybaby - Relativní důvody pro zamítnutí - Nepředložení důkazů v jazyce námitkového řízení - Legitimní očekávání - Pravidlo 19, odst. 3, pravidlo 20 odst. 1 a pravidlo 98 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95)
 2012/C 243/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Interkobo sp. z o.o. (Łódź, Polsko) (zástupci: R. Skubisz a K. Ziemski, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: XXXLutz Marken GmbH (Wels, Rakousko) (zástupce: H. Pannen, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2010 (věc R 88/2009-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Interkobo sp. z o.o. a XXXLutz Marken GmbH.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Interkobo sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/33
 Žaloba podaná dne 31. ledna 2008 – Itálie v. Komise
 (Věc T-53/08)
 (2008/C 79/64)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: S. Fiorentino, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 5400 konečné ze dne 20. listopadu 2007, oznámené dne 21. listopadu 2007, které se týká státní podpory č. C 36/A/2006 (ex NN 38/2006), kterou Itálie poskytla ve prospěch ThyssenKrupp, Cementir a Nuova Terni Industrie Chimiche.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím byly státní podpora poskytnutá ve prospěch ThyssenKrupp, Cementir and Nuova Terni Industrie Chimiche a podpora, jež byla přiznána, avšak ještě nevyplacena týmž příjemcům, ve formě výhodných sazebních podmínek pro dodávku elektrické energie, prohlášeny za neslučitelné se společným trhem.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje následující důvody:
 1.
 Porušení čl. 87 odst. 1 a čl. 88 odst. 3 ES a chybná rekonstrukce skutečností. Komise ve svém rozhodnutí nevzala v úvahu, že napadené opatření přijaté Itálií nepředstavuje státní podporu, jelikož neposkytuje ekonomické zvýhodnění. Opatření spočívající v prodloužení preferenčních sazeb elektřiny, které se uplatní na společnosti dotčené v řízení, které jsou právními nástupkyněmi Terni SpA, totiž představovalo doplněk ke kompenzaci za vyvlastnění, která byla dříve přiznána Terni SpA z důvodu skutečnosti, že právní ustanovení, která byla přijata následně, obsahovala delší období s ohledem na koncesi pro výrobu vyvlastněné energie.
 2.
 Porušení článku 87 a čl. 88 odst. 3 ES a chybná rekonstrukce skutečností. Ve svém rozhodnutí Komise nevzala v úvahu, že napadené opatření přijaté Itálií nepředstavuje státní podporu, jelikož podpora nebyla poskytnuta ze státních prostředků. Náklady na opatření jdou totiž k tíži ostatních uživatelů služby dodávky energie.
 3.
 Porušení podstatných procesních náležitostí, co se týče neexistence šetření a porušení práva na obhajobu. Komise ve svém rozhodnutí konstatovala, že výsledky hospodářské studie směřující k posouzení všech ztrát společnosti Terni v důsledku vyvlastnění a prospěch získaný touto společností prostřednictvím kompenzace jsou irelevantní, neboť vhodnost mechanismu kompenzace může být posouzena pouze ex ante, a sice v okamžiku vyvlastnění. Studie byla provedena v souladu s dřívějšími pokyny Komise. Komise, která byla toho názoru, že studie, kterou předtím čistě teoreticky požadovala, je irelevantní, měla provést další šetření tak, že měla znovu otevřít diskusi o metodách provedení studie.


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/25
 Žaloba podaná dne 25. dubna 2012 — Tomana a další v. Rada a Komise
 (Věc T-190/12)
 2012/C 194/42
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Johannes Tomana (Harare, Zimbabwe); Titus Mehliswa Johna Abu Basutu (Harare); Happyton Mabhuya Bonyongwe (Harare); Flora Buka (Harare); Wayne Bvudzijena (Harare); David Chapfika (Harare); George Charamba (Harare); Faber Edmund Chidarikire (Harare); Tinaye Chigudu (Harare); Aeneas Soko Chigwedere (Harare); Phineas Chihota (Harare); Augustine Chihuri (Harare); Patrick Anthony Chinamasa (Harare); Edward Takaruza Chindori-Chininga (Harare); Joseph Chinotimba (Harare); Tongesai Shadreck Chipanga (Harare); Augustine Chipwere (Harare); Constantine Chiwenga (Harare); Ignatius Morgan Chiminya Chombo (Harare); Martin Dinha (Harare); Nicholas Tasunungurwa Goche (Harare); Gideon Gono (Harare); Cephas T. Gurira (Harare); Stephen Gwekwerere (Harare); Newton Kachepa (Harare); Mike Tichafa Karakadzai (Harare); Saviour Kasukuwere (Harare); Jawet Kazangarare (Harare); Sibangumuzi Khumalo (Harare); Nolbert Kunonga (Harare); Martin Kwainona (Harare); R. Kwenda (Harare); Andrew Langa (Harare); Musarashana Mabunda (Harare); Jason Max Kokerai Machaya (Harare); Joseph Mtakwese Made (Harare); Edna Madzongwe (Harare); Shuvai Ben Mahofa (Harare); Titus Maluleke (Harare); Paul Munyaradzi Mangwana (Harare); Reuben Marumahoko (Harare); G. Mashava (Harare); Angeline Masuku (Harare); Cain Ginyilitshe Ndabazekhaya Mathema (Harare); Thokozile Mathuthu (Harare); Innocent Tonderai Matibiri (Harare); Joel Biggie Matiza (Harare); Brighton Matonga (Harare); Cairo Mhandu (Harare); Fidellis Mhonda (Harare); Amos Bernard Midzi (Harare); Emmerson Dambudzo Mnangagwa (Harare); Kembo Campbell Dugishi Mohadi (Harare); Gilbert Moyo (Harare); Jonathan Nathaniel Moyo (Harare); Sibusio Bussie Moyo (Harare); Simon Khaya Moyo (Harare); S. Mpabanga (Harare); Obert Moses Mpofu (Harare); Cephas George Msipa (Harare); Henry Muchena (Harare); Olivia Nyembesi Muchena (Harare); Oppah Chamu Zvipange Muchinguri (Harare); C. Muchono (Harare); Tobaiwa Mudede (Harare); Isack Stanislaus Gorerazvo Mudenge (Harare); Columbus Mudonhi (Harare); Bothwell Mugariri (Harare); Joyce Teurai Ropa Mujuru (Harare); Isaac Mumba (Harare); Simbarashe Simbanenduku Mumbengegwi (Harare); Herbert Muchemwa Murerwa (Harare); Munyaradzi Musariri (Harare); Christopher Chindoti Mushohwe (Harare); Didymus Noel Edwin Mutasa (Harare); Munacho Thomas Alvar Mutezo (Harare); Ambros Mutinhiri (Harare); S. Mutsvunguma (Harare); Walter Mzembi (Harare); Morgan S. Mzilikazi (Harare); Sylvester Nguni (Harare); Francis Chenayimoyo Dunstan Nhema (Harare); John Landa Nkomo (Harare); Michael Reuben Nyambuya (Harare); Magadzire Hubert Nyanhongo (Harare); Douglas Nyikayaramba (Harare); Sithembiso Gile Glad Nyoni (Harare); David Pagwese Parirenyatwa (Harare); Dani Rangwani (Harare); Engelbert Abel Rugeje (Harare); Victor Tapiwe Chashe Rungani (Harare); Richard Ruwodo (Harare); Stanley Urayayi Sakupwanya (Harare); Tendai Savanhu (Harare); Sydney Tigere Sekeramayi (Harare); Lovemore Sekeremayi (Harare); Webster Kotiwani Shamu (Harare); Nathan Marwirakuwa Shamuyarira (Harare); Perence Samson Chikerema Shiri (Harare); Etherton Shungu (Harare); Chris Sibanda (Harare); Jabulani Sibanda (Harare); Misheck Julius Mpande Sibanda (Harare); Phillip Valerio Sibanda (Harare); David Sigauke (Harare); Absolom Sikosana (Harare); Nathaniel Charles Tarumbwa (Harare); Edmore Veterai (Harare); Patrick Zhuwao (Harare); Paradzai Willings Zimondi (Harare); Cold Comfort Farm Cooperative Trust (Harare); Comoil (Private) Ltd (Harare); Divine Homes (Private) Ltd (Harare); Famba Safaris (Private) Ltd (Harare); Jongwe Printing and Publishing Company (Private) Ltd (Harare); M & S Syndicate (Private) Ltd (Harare); Osleg (Private) Ltd (Harare); Swift Investments (Private) Ltd (Harare); Zidco Holdings (Private) Ltd (Harare); Zimbabwe Defence Industries (Private) Ltd (Harare); Zimbabwe Mining Development Corp. (Harare) (zástupci: D. Vaughan, QC (Queen’s Counsel), M. Lester a R. Lööf, barristers, a M. O’Kane, solicitor)
 Žalované: Evropská komise a Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2012/97/SZBP ze dne 17. února 2012, kterým se mění rozhodnutí 2011/101/SZBP o omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 47, s. 50) v rozsahu, v němž se týká žalobců;
 —
 zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 151/2012 ze dne 21. února 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 314/2004 o některých omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 49, s. 2) v rozsahu, v němž se týká žalobců;
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2012/124/SZBP ze dne 27. února 2012, kterým se provádí rozhodnutí 2011/101/SZBP o omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 54, s. 20) v rozsahu, v němž se týká žalobců; a
 —
 uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalované přijaly opatření proti fyzickým a právnickým osobám bez právního základu. Rada ani Komise nejsou oprávněny přijmout restriktivní opatření proti nestátním subjektům v Zimbabwe pouze na základě neodůvodněných tvrzeních o trestné činnosti v Zimbabwe. Neodůvodněná tvrzení se v mnoha případech týkají skutečností, které nastaly již před vytvořením vlády národní jednoty. Orgány překročily svou omezenou pravomoc v trestních věcech a dotčená opatření jsou nevhodná a nepřiměřená s ohledem na jakýkoli cíl společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že se žalované dopustily zjevného omylu, když měly za to, že kritéria stanovená v napadených opatřeních jsou splněna, jelikož:
 —
 žalované nebyly z právního hlediska oprávněny uvést žalobce na seznamu pouze na základě tvrzení, že jsou členy ZANU-PF vlády Zimbabwe nebo jsou spojeni s touto osobou.
 —
 žalované nebyly z právního hlediska oprávněny uvést žalobce na seznamu na základě neurčitých a nepodložených tvrzení o protiprávní činnosti, ke které došlo v minulosti v mnoha případech před vytvořením vlády národní jednoty.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalované neodůvodnily přiměřeně a dostatečně, z jakého důvodu zahrnuly fyzické a právnické osoby do napadených opatření.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalované neposkytly žalobcům dostatečnou ochranu práv na obhajobu a účinnou soudní ochranu tím, že:
 —
 žalované nepředložily žádné konkrétní skutečnosti nebo důkazy na podporu svých neurčitých a nepodložených tvrzení o závažné protiprávní činnosti a
 —
 žalované neumožnily žalobcům předložit své připomínky a vyjádřit se k důkazům předloženým proti nim.
 5)
 Pátý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalované porušily neodůvodněně a nepřiměřeně základní práva žalobců včetně jejich práva na ochranu jejich majetku, svobody podnikání, dobré pověsti, jakož i práva na soukromý a rodinný život.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Baden-Baden – Německo) – Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft mbH v. Land Baden-Württemberg
 (Věc C-466/03) (1)
 (Směrnice 69/335/EHS - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Vnitrostátní právní úprava ukládající notářské poplatky za vyhotovení notářského zápisu o převodu obchodních podílů ve společnostech s ručením omezeným - Rozhodnutí o uložení poplatku - Kvalifikace jako „daň nebo poplatek podobný dani z kapitálu“ - Předchozí formalita - Daně z převodů cenných papírů - Poplatky uhrazovacího charakteru)
 (2007/C 199/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Baden-Baden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft mbH
 Žalovaná: Land Baden-Württemberg
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Landgericht Baden-Baden – Výklad čl. 10 písm. c) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11), ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985 (Úř. věst. L 156, s. 23; Zvl. vyd. 09/01, s. 122) – Zvýšení základního kapitálu společnosti s ručením omezeným prostřednictvím vkladu obchodního podílu drženého v jiné společnosti – Poplatky požadované za vyhotovení notářského zápisu o převodu obchodního podílu
 Výrok
 Článek 10 písm. c) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění směrnice Rady 85/303/EHS ze dne 10. června 1985, brání vybírání notářských poplatků za vyhotovení notářského zápisu o převodu obchodních podílů ve společnosti, který se uskutečňuje formou vkladu v rámci zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti, a to v systému, jenž se vyznačuje skutečností, že notáři jsou úředníky a poplatky jsou přinejmenším zčásti odváděny státu k financování veřejných výdajů.
 (1) Úř. věst. C 21, 24.1.2004.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 17. února 2010 — Finanzamt Essen-NordOst v. GFKL Financial Services AG
 (Věc C-93/10)
 2010/C 134/27
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalovaný a navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt Essen-NordOst
 Žalobkyně a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: GFKL Financial Services AG
 Předběžné otázky
 1)
 K výkladu čl. 2 bodu 1 a článku 4 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (1):
 Jedná se při prodeji (odkoupení) rizikových pohledávek na základě převzetí jejich vymáhání a rizika jejich nesplacení o plnění za úplatu a hospodářskou činnost odkupitele pohledávek, pokud se kupní cena
 —
 neurčí podle jmenovité hodnoty pohledávek na základě dohody o paušální srážce za převzetí úkolu jejich vymáhání a rizika jejich nesplacení, nýbrž se
 —
 řídí hodnocením rizika nesplacení u každé jednotlivé pohledávky, přičemž vymáhání pohledávky ve vztahu ke srážce náležející za riziko nesplacení je přiznán pouze druhořadý význam?
 2)
 V případě, že je na první otázku třeba odpovědět kladně, k výkladu čl. 13 části B písm. d) bodů 2 a 3 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu:
 a)
 Je převzetí rizika nesplacení ze strany odkupitele pohledávek při nabytí rizikových pohledávek za kupní cenu, která je výrazně nižší, než kolik činí jmenovitá hodnota pohledávek, osvobozeno od daně jakožto poskytnutí jiné jistoty nebo záruky?
 b)
 Jedná-li se o převzetí rizika osvobozené od daně:
 Je vymáhání pohledávek jakožto část jediného plnění nebo jakožto vedlejší plnění osvobozeno od daně, nebo jakožto samostatné plnění dani podléhá?
 3)
 V případě, že je na první otázku potřeba odpovědět kladně a nejedná se o plnění osvobozené od daně, k výkladu čl. 11 části A písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu:
 Určí se úplata za zdanitelné plnění podle nákladů na vymáhání předpokládaných smluvními stranami, nebo podle skutečných nákladů na vymáhání?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


text:
 7.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 3/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 19. června 2015
 ve věci E-19/14
 Kontrolní úřad ESVO v. Norské království
 (Nesplnění rozsudku Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti – článek 33 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru – opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora)
 (2016/C 3/05)
 Ve věci E-19/14, Kontrolní úřad ESVO v. Norské království – ŽALOBA na prohlášení, že Norské království nesplnilo své povinnosti podle článku 33 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem ze dne 16. července 2012 ve věci Kontrolní úřad ESVO v. Norsko, E-9/11, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce zpravodaj, Per Christiansen a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 19. června 2015 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1.
 prohlašuje, že Norské království nesplnilo své povinnosti podle článku 33 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora tím, že do dne uplynutí lhůty uložené v odůvodněném stanovisku, které Norskému království zaslal podle čl. 31 odst. 2 uvedené dohody Kontrolní úřad ESVO, nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora ESVO ze dne 16. července 2012 ve věci Kontrolní úřad ESVO v. Norské království, E-9/11;
 2.
 ukládá Norskému království uhradit náklady řízení.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. ledna 2012 — Storck v. OHIM– RAI (Ragolizia)
 (Věc T-462/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Ragolizia - Starší slovní ochranná známka Společenství FAVOLIZIA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 49/40
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: August Storck KG (Berlín, Německo) (zástupci: I. Rohr, P. Goldenbaum a T. Melchert, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Radiotelevisione italiana SpA (RAI) (Řím, Itálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2009 (věc R 1779/2008-4), které se týká námitkového řízení mezi společnostmi Radiotelevisione italiana SpA (RAI) a August Storck KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti August Storck KG se ukládá nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2005 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 12. července 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (samosoudcem) ve věci T-157/04, Joël De Bry v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-344/05 P)
 (2005/C 281/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 21. září 2005 kasační opravný prostředek podaný Komisí Evropských společenství, zastoupenou Lidií Lozano Palacios a Hannesem Kraemerem, zmocněnci, proti rozsudku vydanému dne 12. července 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (samosoudcem) ve věci T-157/04, Joël De Bry v. Komise Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek;
 —
 sám rozhodl ve sporu a vyhověl návrhovým žádáním žalované v prvním stupni, a tedy zamítl žalobu ve věci T-157/04;
 —
 podpůrně vrátil věc Soudu;
 —
 uložil žalobci v prvním stupni náhradu nákladů řízení včetně vlastních nákladů v řízení před Soudem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise se dovolává jediného důvodu kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku, vycházejícího z porušení práva Společenství v bodech 79 až 91 uvedeného rozsudku. Podle jejího názoru se totiž Soud v podstatě neprávem domníval, že postup vedoucí k vyhotovení hodnotící zprávy obsahující nepříznivé posudky ohledně hodnoceného úředníka je postižen vadou spočívající v porušení práv obhajoby tohoto úředníka, když hodnotitelé nezaznamenali v „písemnosti“ ve smyslu čl. 26 prvního a druhého pododstavce služebního řádu ve formě písemného oznámení skutkové okolnosti, o něž by se takové posudky opíraly, a že rovněž v přiměřené lhůtě od vytýkané skutečnosti neuložili tyto písemnosti do osobního spisu dotyčného úředníka, nebo ho o nich alespoň neuvědomili.


text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/29
 Žaloba podaná dne 23. dubna 2015 – ZZ v. OHIM
 (Věc F-65/15)
 (2015/C 221/40)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalovaného ze dne 4. června 2014 ukončit pracovní smlouvu žalobkyně podle ustanovení této pracovní smlouvy.
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje,
 —
 zrušit rozhodnutí OHIM, které bylo oznámeno dopisem OHIM ze dne 4. června 2014, že smlouva žalobkyně jako dočasné zaměstnankyně u OHIM končí uplynutím výpovědní doby šesti měsíců, která začíná běžet po uplynutí platnosti seznamu úspěšných uchazečů vytvořeného na základě výběrového řízení EPSO OHIM/AST/02/13,
 —
 uložit OHIM, aby žalobkyni nahradil škodu v přiměřené výši určené Soudem pro veřejnou službu za morální a nemajetkové újmy, kterou jí způsobilo rozhodnutí OHIM, které je uvedeno v prvním návrhovém žádání,
 —
 pro případ, že k vydání rozsudku nebo pravomocnému ukončení této věci dojde po ukončení pracovní smlouvy žalobkyně ze strany OHIM: nařídit OHIM, aby v celém rozsahu obnovil kariérní postup žalobkyně, který by dosáhla, kdyby nadále pokračovala v tomto zaměstnání, znovu ji zařadil do služby a nahradil žalobkyni vzniklou majetkovou škodu v plném rozsahu, především zaplacením všech dlužných výplat a jiné materiální újmy, která žalobkyni vznikla jako následek nezákonného jednání OHIM (po odečtení přijatých dávek v nezaměstnanosti),
 —
 podpůrně pro případ, že žalobkyně nebude za dané situace z právních nebo věcných důvodů znovu zařazena do služby nebo její pokračující zaměstnání nebude probíhat za dosavadních podmínek, uložit OHIM, aby žalobkyni nahradil hmotnou újmu způsobenou protiprávním skončením její zaměstnání ve výši odpovídající rozdílu mezi skutečným očekávaným příjmem a příjmem, který by žalobkyně dosáhla, pokud by smlouva pokračovala, s přihlédnutím k důchodovým a jiným nárokům,
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/1
 2009/C 312/01
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 297, 5.12.2009
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 282, 21.11.2009
 Úř. věst. C 267, 7.11.2009
 Úř. věst. C 256, 24.10.2009
 Úř. věst. C 244, 10.10.2009
 Úř. věst. C 233, 26.9.2009
 Úř. věst. C 220, 12.9.2009
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. června 2009 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Spojené království] — The Queen, Generics (UK) Ltd v. Licensing Authority (jednající prostřednictvím Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
 (Věc C-527/07) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Směrnice 2001/83/ES - Humánní léčivé přípravky - Registrace - Důvody pro odmítnutí - Generika - Pojem ‚referenční léčivý přípravek‘“)
 2009/C 180/11
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: The Queen, Generics (UK) Ltd
 Žalovaný: Licensing Authority (jednající prostřednictvím Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)
 Za účasti: Shire Pharmaceuticals Ltd, Janssen-Cilag AB
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) — Výklad čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69) — Registrace — Zkrácený postup — Žádost o registraci generika referenčního léčivého přípravku — Pojem „referenční léčivý přípravek“ při přezkumu žádosti
 Výrok
 Takový léčivý přípravek, jakým je Nivalin ve věci v původním řízení, který nenáleží do působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky, a nebyl registrován v členském státě v souladu s použitelným právem Společenství, nemůže být považován za referenční léčivý přípravek ve smyslu čl. 10 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004.
 (1) Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/18
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 28. října 2004
 ve věci C-4/04: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 98/44/ES - Právní ochrana biotechnologických vynálezů - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2005/C 6/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-4/04, Komise Evropských společenství (zmocněnkyně: K. Banks a C. Schmidt) proti Rakouské republice (zmocněnec: H. Dossi), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, předložená dne 8. ledna 2004, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, vykonávající funkci předsedy čtvrtého senátu, K. Schiemann a M. Ilešič (zpravodaj), soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rakouská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné k zajištění souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 47, 21.2.2004.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/47
 Žaloba podaná dne 15. dubna 2017 – Mémora Servicios Funerarios v. EUIPO – Chatenoud (MEMORAME)
 (Věc T-221/17)
 (2017/C 239/59)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mémora Servicios Funerarios SLU (Zaragoza, Španělsko) (zástupci: C. Marí Aguilar a J. Gallego Jiménez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Georges Chatenoud (Thiviers, Francie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MEMORAME“ – Přihláška č. 12 929 071
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. února 2017, ve věci R 1308/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl o zrušení rozhodnutí EUIPO ze dne 10. února 2017, kterým bylo ve věci R 1308/2016-4 rozhodnuto o částečném vyhovění přihlášce ochranné známky Evropské unie č. 12929071 „MEMORAME“, a v důsledku toho v plném rozsahu zamítl přihlášku ochranné známky Evropské unie č. 12929071 „MEMORAME“;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v souladu s čl. 87 odst. 2 a 3 jednacího řádu.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.
 —
 Žalobkyně zdůrazňuje, že odvolací senát žalovaného řádně nezohlednil, že ochranná známka „MEMORA“ je na území Evropské unie mimořádně známá.


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/5
 Žaloba podaná dne 13. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-172/09)
 2009/C 167/09
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: P. Dejmek a K. Gawlik, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (1), a každopádně tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2005/60/ES uplynula dne 15. prosince 2007. Žalovaná strana přitom k datu předložení této žaloby dosud nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.
 (1) Úř. věst. L 309, s. 15.


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2010 — Komise v. Acentro Turismo
 (Věc T-460/08) (1)
 (Rozhodčí doložka - Smlouva o poskytování služeb týkající se organizace služebních cest - Nesplnění smlouvy - Přípustnost - Zaplacení dlužné jistiny - Úroky z prodlení)
 2011/C 38/17
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Aresu a A. Caeiros, zmocněnci)
 Žalovaná: Acentro Turismo SpA (Milán, Itálie) (zástupci: A. Carta a G. Murdolo, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná Komisí podle článku 153 AE směřující k tomu, aby byla žalované uložena náhrada částek údajně dlužných v rámci plnění smlouvy o poskytování služeb 349-90-04 TL ISP I, týkající se organizace služebních cest vyžádaných Společným výzkumným střediskem, zvýšených o úroky z prodlení
 Výrok rozsudku
 1)
 Společnosti Acentro Turismo SpA se ukládá, aby Evropské komisi uhradila dlužnou jistinu ve výši 13 497,46 eur, úroky z prodlení ve výši 2 278,55 eur splatné ke dni podání žaloby, jakož i úroky z prodlení z těchto částek vypočítané na základě sazeb platných od 10. října 2008 až do dne plného splacení dlužné jistiny.
 2)
 Společnosti Acentro Turismo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 28. září 2015 – Aiudapds -Associazione Italiana delle Unita Dedicate Autonome Private di Day Surgery a dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale v. Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute
 (Věc C-520/15)
 (2015/C 398/26)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Aiudapds – Associazione Italiana delle Unita Dedicate Autonome Private di Day Surgery e dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale
 Odpůrci: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute
 Předběžná otázka
 Brání čl. 47 druhý pododstavec Listiny základních práv Evropské unie (2000/C 364/01), který stanoví, že každý má právo, aby jeho věc byla spravedlivě, veřejně a v přiměřené lhůtě projednána nezávislým a nestranným soudem, předem zřízeným zákonem, a zakotvuje právo na spravedlivý proces, a článek 54 této listiny, který zakazuje zneužití tohoto práva, jakož i čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, který stanoví, že každý má právo na to, aby jeho záležitost byla spravedlivě, veřejně a v přiměřené lhůtě projednána nezávislým a nestranným soudem zřízeným zákonem, vnitrostátní právní úpravě, která ve smyslu článku 10 nařízení prezidenta republiky č. 1199 ze dne 24. listopadu 1971 a článku 48 legislativního nařízení č. 104 ze dne 2. července 2010 umožňuje, aby se pouze jeden z účastníků jediného stupně řízení o mimořádném opravném prostředku před Consiglio di Stato domohl předání věci Tribunale Amministrativo Regionale rozhodujícímu v prvním stupni bez souhlasu nebo účasti navrhovatele nebo jakéhokoli jiného účastníka tohoto řízení?


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö v. A Oy
 (Věc C-48/11) (1)
 (Přímé daně - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Dohoda o EHP - Články 31 a 40 - Směrnice 2009/133/ES - Rozsah působnosti - Výměna akcií mezi společností usazenou v členském státě a společností usazenou ve třetí zemi, jež je smluvní stranou Dohody o EHP - Nepřiznání daňového zvýhodnění - Dohoda o vzájemné správní pomoci v oblasti daní)
 2012/C 295/12
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
 Žalovaná: A Oy
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein hallinto-oikeus — Články 31 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. L 1994, L 1, s. 3; Zvl. vyd. 11/52, s. 3) — Výklad směrnice Rady 2009/133/ES ze dne 19. října 2009 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, částečných rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států a při přemístění sídla evropské společnosti nebo evropské družstevní společnosti mezi členskými státy (Úř. věst. L 310, s. 34) — Působnost uvedené směrnice — Výměna akcií mezi společností usazenou v členském státě Evropské unie a společností usazenou ve třetí zemi, jež je smluvní stranou Dohody o EHP (Norsko) — Postavení z daňového hlediska na roveň či nikoliv těchto transakcí s výměnou akcií mezi tuzemskými společnostmi nebo mezi společnostmi usazenými v členských státech
 Výrok
 Článek 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 brání právnímu předpisu členského státu, který pokládá výměnu akcií mezi společností usazenou na území uvedeného členského státu a společností usazenou na území třetí země, jež je smluvní stranou této dohody, za zdanitelný prodej akcií, přestože by taková operace byla z daňového hlediska neutrální, kdyby se týkala výlučně tuzemských společností nebo společností usazených v jiných členských státech, pokud mezi uvedeným členským státem a uvedenou třetí zemí existuje dohoda o vzájemné správní pomoci v oblasti daní, jež stanoví stejně účinnou výměnu informací mezi vnitrostátními orgány, jako je výměna informací stanovená ustanoveními směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní, jakož i směrnice Rady 2011/16/EU ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/8
 Žaloba podaná dne 23. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-284/09)
 2009/C 256/15
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: R. Lyal a B.-R. Killmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo porušila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 56 ES v případě, že není dosaženo minimální účasti mateřské společnosti na kapitálu dceřiné společnosti, která je stanovena ve směrnici 90/435 (1) a — pokud jde o Islandskou republiku a Norské království — z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru tím, že dividendy, které jsou vypláceny společnosti se sídlem v jiném členském státě nebo se sídlem v Evropském hospodářském prostoru hospodářsky zatěžuje vyšším zdaněním než dividendy, které jsou vypláceny společnosti se sídlem ve Spolkové republice Německo;
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem této žaloby je německá právní úprava zdanění vyplácení dividend. Ustanovení německého zákona o dani z příjmů stanoví, že mateřské společnosti, které v Německu podléhají neomezené daňové povinnosti, mohou v rámci vyměřovacího řízení k dani z příjmů právnických osob využít započtení sražené srážkové daně. Tímto by německé mateřské společnosti byly hospodářsky osvobozeny od srážkové daně. Pro mateřské společnosti částečně podléhající daňové povinnosti v Německu naproti tomu existuje možnost úplného osvobození od srážkové daně pouze v případě určité minimální účasti mateřské společnosti na kapitálu dceřiné společnosti, která odpovídá té, která je stanovena ve směrnici 90/435. Pod hranicí této minimální účasti není podle německého práva osvobození mateřských společností částečně podléhajících daňové povinnosti stejným způsobem jako pro mateřské společnosti podléhající neomezené daňové povinnosti možné. Na základě této právní úpravy je tedy s německými výplatami dividend u mateřských společností z jiných členských států zacházeno daňově jinak než u mateřských společností, které v Německu podléhají neomezené daňové povinnosti.
 Komise považuje toto nerovné zacházení za neslučitelné se zásadami volného pohybu kapitálu, protože by tím mohly být osoby povinné k dani, které jsou usazeny v jiných členských státech nebo v EHP, odrazeny od investicí v Německu.
 Ze svobody volného pohybu kapitálu, kterou poskytuje Smlouva o ES a Dohoda o EHP, vyplývá, že pokud členský stát poskytuje výhody při zdanění dividend, nesmí být tyto výhody omezeny na zdanění tuzemských příjemců dividend. Nesmí dojít k daňově nerovnému zacházení mezi tuzemskými příjemci dividend a mezi příjemci, kteří pocházejícími z jiných členských států, nebo ze států EHP; v tuzemsku poskytnuté daňové výhody je nutno rozšířit i na vlastníky obchodních podílů z jiných členských států nebo ze států EHP. I pokud příslušný členský stát, stejně jako v tomto případě, uzavřel s jinými členskými státy dohodu o zamezení dvojího zdanění, může se tento členský stát dovolávat této dohody pouze tehdy, pokud její ustanovení, která upravují započtení, zcela a stejným způsobem vyrovnávají možné hospodářské opakované zatížení vlastníků obchodních podílů z jiných členských států nebo ze států EHP tak, jak je to prostřednictvím vlastního daňového systému zabezpečeno u tuzemských vlastníků obchodních podílů.
 U dohod, které uzavřelo Německo s jinými členskými státy, se o tento případ nejedná; tyto dohody sice za účelem zamezení dvojího zdanění obsahují ustanovení o započtení německého zdanění srážkovou daní s daňovým zatížením v členském státě mateřské společnosti, započitatelná částka nicméně nesmí překročit částku daně, která byla stanovena před započtením, jež připadá na příjmy pobírané z Německa. Započtení je tedy omezeno, vrácení možného přeplatku z rozdílu mezi daňovou zátěží v příslušném členském státě a německou srážkovou daní není v této dohodě stanoveno, a je tedy vyloučeno.
 Pokud jde o případné odůvodnění tohoto porušení, je nutno poznamenat, že Německo v průběhu řízení neuvedlo žádný naléhavý důvod obecného zájmu, který by mohl odůvodnit vytýkaný daňový systém.
 (1) Směrnice Rady ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147).


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/21
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, London – Spojené království) – Asda Stores Ltd v. Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
 (Věc C-372/06) (1)
 (Celní kodex Společenství - Prováděcí opatření - Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Příloha 11 - Nepreferenční původ zboží - Televizní přijímací přístroje - Pojem „podstatné zpracování nebo opracování“ - Kritérium přidané hodnoty - Platnost a výklad - Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/95 - Přímý účinek - Výklad)
 (2008/C 51/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 VAT and Duties Tribunal, London
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Asda Stores Ltd
 Žalovaný: Commissioners of Her Majesty's Revenue and Customs
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – VAT and Duties Tribunal, London –Platnost přílohy 11 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3) – Kritéria určení nepreferenčního původu zboží – Televizní přijímače vyrobené v Turecku se zabudovanými obrazovkami pocházejícími z Číny nebo Koreje
 Výrok
 1)
 Přezkum první položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost ustanovení uvedených ve sloupci 3 u čísla 8528 kombinované nomenklatury uvedeného v příloze 11 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství.
 2)
 Ustanovení uvedená ve sloupci 3 u čísla 8528 kombinované nomenklatury uvedeného v příloze 11 nařízení č. 2454/93 musí být vykládána v tom smyslu, že za účelem provedení výpočtu navýšení hodnoty získané barevnými televizními přijímacími přístroji v důsledku jejich výroby za takových podmínek jako ve věci v původním řízení není třeba zvlášť určovat nepreferenční původ takového samostatného dílu, jako je šasi.
 3)
 Ustanovení článku 44 rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko č. 1/95 ze dne 22. prosince 1995 o provádění závěrečné etapy celní unie ve spojení s ustanoveními čl. 47 odst. 1 až 3 Dodatkového protokolu podepsaného dne 23. listopadu 1970 v Bruselu a uzavřeného, schváleného a potvrzeného jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2760/72 ze dne 19. prosince 1972, připojeného k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, která byla podepsána dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou, jakož i členskými státy Evropského hospodářského společenství a Společenstvím, uzavřené, schválené a potvrzené jménem Společenství rozhodnutím Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963, a ustanoveními článků 45 a 46 rozhodnutí č. 1/95 nemají u vnitrostátních soudů přímý účinek, a tedy neumožňují jednotlivým hospodářským subjektům dovolávat se jejich porušení, aby se mohly bránit proti úhradě jinak splatných antidumpingových cel. Ustanovení článku 47 rozhodnutí č. 1/95 mají přímý účinek a jednotlivci, ve vztahu k nimž se použijí, mají právo se jich dovolávat u soudů členských států.
 4)
 Ustanovení článku 47 rozhodnutí č. 1/95 musí být vykládána v tom smyslu, že nevyžadují, aby byly hospodářské subjekty obeznámeny s informacemi, jež musí smluvní strany, které přijaly antidumpingová opatření, poskytnout Smíšenému výboru pro celní unii podle článku 46 rozhodnutí č. 1/95 nebo Radě přidružení podle čl. 47 odst. 2 Dodatkového protokolu.
 (1) Úř. věst. C 294, 2.12.2006.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/27
 Žaloba podaná dne 10. prosince 2004 Pergan GmbH proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-474/04)
 (2005/C 45/59)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 10. prosince 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Pergan GmbH, se sídlem v Bocholt (Německo), zastoupenou M. Klusmannem a F. Wiemerem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 zrušil rozhodnutí ze dne 1. října 2004 (SG-Greffe (2004) D/204343) v části, v níž zamítá návrh žalobkyně na odstranění všech odkazů na žalobkyni v konečném zveřejněném znění rozhodnutí žalované o uložení pokut ze dne 10. prosince 2003 ve věci COMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy;
 2.
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím žalovaná částečně zamítla návrh žalobkyně ze dne 13. července 2004 na odstranění jakéhokoliv odkazu na údajně protisoutěžní jednání žalobkyně v konečném zveřejněném rozhodnutí žalované o uložení pokut ze dne 10. prosince 2003 ve věci COMP/E-2/37.857 – Organické peroxidy.
 K odůvodnění žaloby žalobkyně nejprve uplatňuje, že podle článku 21 nařízení č. 17/62 smí zveřejnění rozhodnutí o uložení pokut uvádět pouze zúčastněné podniky. Vzhledem k tomu, že žalobkyně nebyla adresátem rozhodnutí o uložení pokuty, nesmí žalovaná zveřejňovat zjištění učiněná vůči žalobkyni. Mimoto nesměla žalovaná přijmout žádné rozhodnutí o zjištěních v neprospěch žalobkyně. Podle názoru žalobkyně není žalovaná podle nařízení č. 17/62 oprávněna k vydání takového rozhodnutí a nemůže prokázat žádný oprávněný zájem. Konečně žalobkyně namítá porušení v čl. 47 odst. 1 Charty základních práv Evropské unie zakotvené zásady efektivní soudní ochrany. Žalobkyně k tomu uplatňuje, že ačkoliv jí žalovaná přičítá rozsáhlá porušení práva hospodářské soutěže, opomenula jí rozhodnutí o uložení pokuty adresovat a omezila tím možnost její právní ochrany.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 3. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – Quenon K. SPRL v. Beobank SA, dříve Citibank Belgium SA, Metlife Insurance SA, dříve Citilife SA
 (Věc C-338/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nezávislí obchodní zástupci - Směrnice 86/653/EHS - Článek 17 odst. 2 - Ukončení smlouvy o obchodním zastoupení ze strany zmocnitele - Odškodnění obchodního zástupce - Zákaz souběhu systému odškodnění za zákazníky a systému náhrady škody - Nárok obchodního zástupce na náhradu škody doplňující odškodnění za zákazníky - Podmínky“)
 (2016/C 038/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Bruxelles
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Quenon K. SPRL
 Žalované: Beobank SA, dříve Citibank Belgium SA, Metlife Insurance SA, dříve Citilife SA
 Výrok
 1)
 Článek 17 odst. 2 směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že obchodní zástupce má po zániku smlouvy o obchodním zastoupení současně nárok na odškodnění za zákazníky, které je omezeno výší jeho roční odměny, a pokud toto odškodnění nepokrývá celou skutečně vzniklou škodu, i na poskytnutí doplňkové náhrady škody, nevede-li taková právní úprava ke dvojímu odškodnění obchodního zástupce z titulu ztráty provizí, k níž došlo v důsledku ukončení uvedené smlouvy.
 2)
 Článek 17 odst. 2 písm. c) směrnice 86/653 musí být vykládán v tom smyslu, že nepodmiňuje poskytnutí náhrady škody prokázáním existence protiprávního jednání přičitatelného zmocniteli, mezi nímž a tvrzenou škodou je dána příčinná souvislost, avšak vyžaduje, aby tvrzená škoda byla odlišná od škody nahrazené odškodněním za zákazníky.
 (1) Úř. věst. C 339, 29. 9. 2014.


text:
 20.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okrajno Sodišče Pliberk (Rakousko) dne 23. ledna 2017 – Čepelnik d.o.o. v. Michael Vavti
 (Věc C-33/17)
 (2017/C 086/24)
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Okrajno Sodišče Pliberk
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Čepelnik d.o.o.
 Žalovaný: Michael Vavti
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu vykládány v tom smyslu, že zakazují členským státům, aby domácímu objednateli ukládaly pozastavení plateb a zaplacení jistoty ve výši neuhrazených odměn za práci, pokud toto pozastavení plateb a tato jistota slouží pouze k pokrytí možné pokuty, která by mohla být následně uložena v samostatném řízení vedeném proti poskytovateli služby usazenému v jiném členském státě?
 2)
 V případě záporné odpovědi na tuto otázku:
 a)
 Mají být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu vykládány v tom smyslu, že zakazují členským státům, aby domácímu objednateli ukládaly pozastavení plateb a zaplacení jistoty ve výši neuhrazených odměn za práci, pokud poskytovatel služby usazený v jiném členském státě, kterému má být uložena pokuta, nemá žádný právní nástroj, jak zabránit uložení povinnosti složit jistotu, pokud odvolání podané domácím objednatelem proti uvedenému rozhodnutí nemá odkladný účinek?
 b)
 Mají být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu vykládány v tom smyslu, že zakazující členským státům, aby domácímu objednateli ukládaly pozastavení plateb a zaplacení jistoty ve výši neuhrazených odměn za práci pouze proto, že poskytovatel služby je usazen v jiném členském státě?
 c)
 Mají být článek 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/67/EU ze dne 15. května 2014 o prosazování směrnice 96/71/ES o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb a o změně nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu vykládány v tom smyslu, že zakazují členským státům, aby domácímu objednateli ukládaly pozastavení plateb a zaplacení jistoty ve výši neuhrazených odměn, i když tyto odměny ještě nejsou splatné a jejich konečná výše nebyla ještě vzhledem k uplatněným vzájemným návrhům a právu na zádržné stanovena?


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/48
 Žaloba podaná dne 23. listopadu 2007 – Bodegas Montebello v. OHIM – Montebello (MONTEBELLO RHUM Agricole)
 (Věc T-430/07)
 (2008/C 22/91)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bodegas Montebello, S.A. (Montilla, Španělsko) (zástupci: T. Andrade Boué, advokát, M. I. Lehmann Novo, advokátka, a A. Hernández Lehmann, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Montebello (Société à responsabilité limitée) (Guadalupe, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí OHIM ze dne 7. září 2007 ve věci č. R 223/2007-2,
 —
 zamítnout přihlášku ochranné známky Společenství č. 2 666 386,
 —
 uložit OHIM a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Montebello (Société à responsabilité limitée)
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „MONTEBELLO Rhum Agricole“ (přihláška č. 2 266 386) pro výrobky třídy 33 [alkoholické nápoje (s výjimkou piva)]
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská slovní ochranná známka „MONTEBELLO“ (č. 1 148 196) pro výrobky třídy 33
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: vyhovění odvolání a zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: nesprávné uplatnění článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství


text:
 12.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. října 2016 – Unicorn v. EUIPO – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)
 (Věc T-201/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie UNICORN - Starší národní slovní a obrazové ochranné známky UNICORN - Článek 53 odst. 1 písm. a) a článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 - Dobré jméno“)
 (2016/C 462/23)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Unicorn a.s. (Praha, Česká republika) (zástupce: L. Lorenc, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: M. Rajh, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Kypr)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. února 2015 (věc R 1699/2014-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Unicorn a Mercilink Equipment Leasing.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Unicorn a. s. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 198, 15. 6. 2015.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. prosince 2010 Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 27. října 2010 ve věci T-24/05, Alliance One International, Inc., Sstandard Commercial Tobacco Co., Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd v. Evropská komise
 (Věc C-628/10 P)
 2011/C 72/29
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. (zástupci: M. Odriozola Alén, abogado, A. João Vide, abogada)
 Další účastníci řízení: Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, Evropská komise
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 27. října 2010 ve věci T-24/05 v rozsahu, v němž zamítá žalobní důvody vycházející ze zjevně nesprávného posouzení při použití čl. 101 odst. 1 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení 1/2003 (1), nedostatečného odůvodnění a porušení zásady rovného zacházení při učinění závěru, že Alliance One International, Inc., dříve Standard Commercial Corp. a Standard Commercial Tobacco Co. jsou společně a nerozdílně odpovědné;
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2004 ve věci COMP/C.38.238/B.2 — Surový tabák — Španělsko, v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek, a v důsledku toho snížit pokutu, která jim byla uložena, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Zaprvé, navrhovatelky tvrdí, že Komise a Tribunál použily nesprávně čl. 101 odst. 1 SFEU a čl. 23 odst. 2 nařízení 1/2003, když dospěly k závěru, že SCC a SCTC jsou odpovědné za protiprávní jednání, kterého se dopustila WWTE. Navrhovatelky zejména tvrdí, že společná kontrola nestačí k prokázání toho, že byly schopny vykonávat během období do května 1998 na jednání společnosti WWTE rozhodující vliv. Každopádně, i kdyby bylo možné přičíst tímto způsobem odpovědnost, pro účely určení jediné hospodářské jednotky měly být zohledněny obě mateřské společnosti vykonávající společnou kontrolu. Podpůrně navrhovatelky tvrdí, že Komise a poté Tribunál tím, že neodůvodnily dostatečně závěr o jejich odpovědnosti, porušily článek 269 SFEU. Krom toho, pokud jde o období po květnu 1998, rozsudek Tribunálu zbavuje navrhovatelky práv vyplývajících z obecných zásad práva EU a práv obsažených v EÚLP a Listině základních práv, která je nyní součástí Lisabonské úmluvy a má tak sílu primárního práva.
 Zadruhé, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil čl. 48 odst. 2 svého jednacího řádu, právo navrhovatelek na obhajobu a článek 296 SFEU, když umožnil Komisi v odpovědi na písemnou otázku předložit nový argument a změnit její tvrzení. Navrhovatelky dále tvrdí, že Tribunál v rozsudku (a tedy ex post facto) nemůže objasňovat odůvodnění uvedené v rozhodnutí Komise.
 Konečně, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál tím, že zacházel s ostatními podniky příznivěji, porušil zásadu rovného zacházení stanovenou v článku 20 Listiny základních práv. Navrhovatelky poukazují na to, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při definování metody pro přičtení odpovědnosti, konkrétně tím, že přijal metodu dvojího základu, která sloužila k rozlišování mezi společnostmi podle věrohodnosti jejich argumentace v rámci odvolání, ale jinak nevedla ke stanovení norem. Navrhovatelky dále tvrdí, že Tribunál použil metodu přičtení odpovědnosti diskriminačním způsobem, ať tím, že neuplatnil kritérium vycházející z dvojího základu na společnosti Universal Corporation a Universal Leaf, nebo tím, že neuplatnil na společnosti SCC a SCTC metodu použitou v případě společností Universal Corporation a Universal Leaf.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).