text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2007 – Komise sEvropských společenství v. Irsko
 (Věc C-418/04) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 79/409/EHS - Ochrana volně žijících ptáků - Články 4 a 10 - Provedení a uplatnění - IBA 2000 - Hodnota - Kvalita údajů - Kritéria - Prostor pro uvážení - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Článek 6 - Provedení a uplatnění)
 (2008/C 51/06)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Doherty a M. van Beek, zmocněnci)
 Žalované: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, E. Cogan, Barrister, G. Hogan SC)
 Účastnice řízení podporující žalované: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnec), Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 4 a 10 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98) – Porušení čl. 6 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102)
 Výrok
 1)
 Irsko tím, že:
 —
 neoznačilo od 6. dubna 1981 v rozporu s čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, ve znění směrnice Komise 97/49/ES ze dne 29. července 1997, všechna území nejvhodnější, co do počtu a rozlohy, pro druhy uvedené v příloze I s výjimkou těch území, která jsou určena k zajištění ochrany husy běločelé, jakož i pro pravidelně se vyskytující stěhovavé druhy, které nejsou uvedeny v příloze I, s výjimkou těch území, která jsou určena k zajištění ochrany čejky chocholaté, vodouše rudonohého, bekasiny otavní a kolihy velké;
 —
 nezajistilo od 6. dubna 1981 použití ustanovení čl. 4 odst. 4 první věty směrnice 79/409, ve znění směrnice 97/49, na oblasti vyžadující označení za zvláště chráněné oblasti podle uvedené směrnice;
 —
 úplně a řádně neprovedlo a neuplatnilo podmínky druhé věty čl. 4 odst. 4 směrnice 79/409, ve znění směrnice 97/49;
 —
 nepřijalo, pokud jde o všechny zvláště chráněné oblasti označené podle čl. 4 odst. 1 směrnice 79/409, ve znění směrnice 97/49, nebo uznané podle čl. 4 odst. 2 téže směrnice, veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin;
 —
 nepřijalo veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 2 směrnice 92/43, pokud jde o rekreační využití veškerých lokalit, na něž by se měl vztahovat uvedený článek;
 —
 nepřijalo veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice 92/43, pokud jde o plány;
 —
 nepřijalo veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43, pokud jde o povolování akvakulturních projektů;
 —
 nepřijalo veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními čl. 6 odst. 2, 3 a 4 směrnice 92/43, pokud jde o udržovací práce na drenážních kanálech ve zvláště chráněné oblasti Glen Lough;
 —
 nepřijalo veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s ustanoveními článku 10 směrnice 79/409, ve znění směrnice 97/49,
 nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 4 odst. 1, 2 a 4 a článku 10 směrnice 79/409, ve znění směrnice 97/49, jakož i z čl. 6 odst. 2 až 4 směrnice 92/43.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 4)
 Řecká republika a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/47
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. září 2015 – Bopp v. OHIM (zeleně orámovaný osmiúhelník)
 (Věc T-209/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství ztvárňující zeleně orámovaný osmiúhelník - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 389/51)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carsten Bopp (Glashütten, Německo) (zástupce: C. Russ, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté S. Hanne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. ledna 2014 (věc R 1276/2013-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího zeleně orámovaný osmiúhelník.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Carsten Bopp ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 151, 19.5.2014.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/16
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-383/08)
 (2008/C 301/30)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: L. Pignataro, zmocněnec)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že přijala ustanovení ministerského nařízení ze dne 26. srpna 2005, naposledy změněného nařízením ze dne 17. prosince 2005, které zavádí povinnost uvedení země původu drůbežího masa uvedeného v čl. 3 odst. 1 téhož nařízení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 odst. 1 bod 8 a čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES (1) o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, ve spojení s čl. 5 odst. 3 písm. e) a čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1906/90 (2), o některých obchodních normách pro drůbeží maso, až do 30. června 2008 a od 1. července 2008 s čl. 5 odst. 4 písm. e) a čl. 5 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 543/2008 (3);
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise se domnívá, že povinnost uvést původ drůbežího masa pocházejícího z jiných členských států upravená nařízením ze dne 26. srpna 2005, naposledy změněným nařízením ze dne 17. prosince 2007, je v rozporu s čl. 3 odst. 1 bod 8 a čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES ve spojení s čl. 5 odst. 3 písm. e) a čl. 5 odst. 4 nařízení č. 1906/90, až do 30. června 2008 a od 1. července 2008 s čl. 5 odst. 4 písm. e) a čl. 5 odst. 5 nařízení Komise č. 543/2008. Italská vláda uplatňuje, že tato povinnost byla vytvořena poté, co se v třetích zemích objevila ohniska ptačí chřipky, s cílem zabezpečení zpětného vysledování masa.
 Komise se domnívá, že tato povinnost je v rozporu s čl. 3 odst. 1 bod 8 směrnice 2000/13/ES. Toto ustanovení velmi jasně stanoví, pokud jde o potraviny obecně, že místo původu nebo provenience musí být uvedeno na označení potraviny jen v tom případě, že by neuvedení tohoto údaje mohlo spotřebitele uvést v omyl, pokud jde o skutečný původ nebo skutečnou provenienci potraviny. Zákonodárce Společenství tak nepovažuje označení původu za informaci nezbytnou pro spotřebitele obecně a absolutně, ale pouze v případě, že by její neuvedení jej mohlo vést k omylu.
 Italská vláda musí prokázat, že povinnost uvést původ drůbežího masa z jiných členských států stanovená dotčeným nařízením má skutečný význam, pokud jde o drůbeží maso a že neuvedení původu vystavuje spotřebitele riziku omylu. Komise uvádí, že italská vláda ve skutečnosti nepředložila žádný důkaz, že by při neuvedení původu potraviny italskému spotřebiteli hrozil omyl ohledně původu nebo provenience drůbežího masa.
 Situace spojená s krizí ptačí chřipky nevysvětluje, v čem může neuvedení původu uvést spotřebitele v omyl a vyvolat v něm představu, že drůbeží maso má určitý původ. Pouhá skutečnost, že průměrný spotřebitel přisuzuje původu výrobku význam, neznamená, že v případě jeho neuvedení bude uveden v omyl o skutečném původu výrobku. To by totiž předpokládalo, že spotřebitel automaticky připisuje drůbežímu masu určitý původ, což italská vláda vůbec neprokázala. Komise se krom toho domnívá, že otázky v oblasti zdraví zvířat nemohou být hodnoceny spotřebitelem, který nemá nezbytné znalosti k posouzení rizika v závislosti na označení původu.
 Krom toho výše uvedená ustanovení nařízení nejsou odůvodněná důvody ochrany veřejného zdraví ve smyslu čl. 18 odst. 2 směrnice 2000/13/ES, které však uplatňuje italská vláda k odůvodnění dodatečné povinnosti v oblasti označování. Společenství totiž v rámci boje proti ptačí chřipce přijalo široké spektrum veterinárních opatření, která mají zabezpečit, že se pouze zdravé drůbeží maso může dostat do Společenství a prodávat se v něm.
 Argument uplatněný italskou vládou, podle kterého výše uvedená opatření Společenství nezajišťují zpětné vysledování, je podle Komise nerelevantní, protože tato opatření jsou právě určena k tomu, aby se zabránilo vstupu masa ze třetích zemí, kde se vyskytla ohniska ptačí chřipky, na území Společenství. Tato opatření tedy mají účinky ve fázi před uvedením na trh, fázi, ve které se použije italské opatření, právě s cílem zamezit, aby se maso z třetích zemí, kde se vyskytla ohniska ptačí chřipky, mohlo dovážet do Společenství. Navíc Společenství rovněž přijalo opatření zaručující izolaci ohnisek ptačí chřipky, která by se mohla objevit na jeho území, aby zabránilo jakémukoliv nebezpečí nákazy. Rovněž se v rámci Společenství přijala řada veterinárních opatření s cílem zabránit přenosu viru z volně žijících ptáků na drůbež v oblastech, kde byly identifikováni nemocní ptáci a zachytit případné epidemie týkající se drůbeže.
 Italská vláda se dále k odůvodnění povinnosti vytvořené sporným nařízením dovolává nařízení č. 1760/2000 (4), kterým se zřizuje systém zpětného vysledování hovězího masa a zavádí povinnost označování týkající se původu masa.
 Komise nicméně uvádí, že toto nařízení, na rozdíl od sporného nařízení, bylo přijato na úrovni Společenství a nejedná se o vnitrostátní a tedy jednostranný akt, který může vytvořit překážky obchodu. Navíc účinnost systému zavedeného nařízením č. 1760/2000 není výlučně založená na systému jednoduchého uvedení původu výrobku, jak je tomu v případě italského nařízení o drůbežím mase, ale na kombinaci řady skutečností zahrnujících systém identifikace a registrace zvířat.
 Pokud jde o argument italské vlády, který odůvodňuje opatření zásadou obezřetnosti, a to z důvodu, že Komise neprokázala, že ohledně způsobů přenosu viru na člověka neexistuje vědecká nejistota, Komise uplatňuje, v souladu s judikaturou soudů Společenství, že vědecké údaje, na které se odvolává italská vláda ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko, neprokazují skutečnou vědeckou nejistotu v oblasti. Podle judikatury soudů Společenství je věcí italských orgánů, aby prokázaly vědeckou nejistotu odůvodňující přijetí vnitrostátních opatření podle zásady obezřetnosti a nikoliv Komise, aby prokázala neexistenci vědecké nejistoty, jak to zřejmě navrhuje italská vláda v odpovědi na odůvodněné stanovisko.
 I kdyby se připustilo, pokud jde o omezený předpoklad přenosu viru z nakažené drůbeže na domácí zvířata obecně a na kočky zvláště, že italská vláda prokázala existenci skutečné vědecké nejistoty na základě dokumentů WHO a Evropského úřadu pro bezpečnost potravin, uplatněných v odpovědi na odůvodněné stanovisko, Komise se nicméně domnívá, že zásada obezřetnosti odůvodňující nařízení byla použita nadměrně a tedy nepřiměřeně s ohledem na cíl ochrany zdraví zvířat, protože řada opatření sledující stejný cíl byla přijata na úrovni Společenství.
 Konečně čl. 5 odst. 3 písm. e) a čl. 5 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1906/90 o některých obchodních normách pro drůbeží maso, až do 30. června 2008 a od 1. července 2008 čl. 5 odst. 4 písm. e) a čl. 5 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 543/2008 stanoví povinnost uvádět původ drůbežího masa pouze pro drůbeží maso ze třetích zemí. Italská vláda tento bod nezpochybnila.
 (1) Úř. věst. L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75.
 (2) Úř. věst. L 173, s. 1; Zvl. vyd. 03/10, s. 92.
 (3) Úř. věst. L 157, s. 46.
 (4) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 ze dne 17. července 2000 o systému identifikace a evidence skotu, o označování hovězího masa a výrobků z hovězího masa a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 820/97 (Úř. věst. L 204, s. 1; Zvl. vyd. 3/30, s. 248).


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/54
 Žaloba podaná dne 26. března 2010 — Cuallado Martorell v. Komise
 (Věc F-96/09)
 2010/C 148/95
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Eva Cuallado Martorell (Augsburg, Německo) (zástupce: M. Díez Lorenzo, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušit rozhodnutí nepřizvat žalobce k ústní zkoušce ve výběrovém řízení EPSO/AD/130/08 a rozhodnutí zamítnout přístup k opraveným písemným zkouškám; a zrušit se zpětnou účinností zveřejněný seznam úspěšných uchazečů na pozici právníka lingvisty se španělským jazykem jako hlavním jazykem.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 14. září 2009, kterým EPSO odmítlo poslat žalobkyni opis jejích písemných zkoušek a hodnotící list jednotlivce, v němž byly uvedeny důvody, proč jí výběrová komise v poslední písemné zkoušce c) udělila vylučující známku 18/40, a zamítlo její žádost o přizvání k ústní zkoušce ve výběrovém řízení AD/130/08;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 23. července 2009, kterým EPSO konstatovalo, že potvrzuje vylučující známku 18/40 v poslední písemné zkoušce c) a odmítlo žalobkyni přizvat k ústní zkoušce ve výběrovém řízení EPSO/AD/130/08 pro účely sestavení seznamu úspěšných uchazečů na pozici právníka lingvisty se španělským jazykem jako hlavním jazykem;
 —
 zrušit se zpětným účinkem ke dni zveřejnění seznam úspěšných uchazečů zveřejněný na základě výběrového řízení;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/3
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. září 2011 — Evropská komise v. Irsko
 (Věc C-82/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 73/239/EHS - Články 6, 8, 9, 13 a 15 až 17 - Směrnice 92/49/EHS - Články 22 a 23 - Přímé pojištění jiné než životní - Změna stanov pojišťovací instituce, pokud jde o rozsah její působnosti - Nepoužití unijní právní úpravy v oblasti jiného než životního pojištění)
 2011/C 340/04
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: N. Yerrell, zmocněnec)
 Žalované: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, E. Regan, SC)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 6, 8, 9, 13, 15, 16 a 17 první směrnice Rady ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu (Úř. věst. L 228, s. 3; Zvl. vyd. 06/01, s. 14) — Porušení článků 22 a 23 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) (Úř. věst. L 228, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 346)
 Výrok
 1)
 Irsko tím, že na všechny pojišťovny nepoužívá nediskriminačním způsobem unijní právní úpravu v oblasti pojištění v plném rozsahu, zejména články 6, 8, 9, 13 a 15 až 17 první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005, a články 22 a 23 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239 a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění), ve znění směrnice 2005/86, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto směrnic.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/43
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2017 – X-cen-tek v. EUIPO (vyobrazení trojúhelníku)
 (Věc T-470/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie zobrazující trojúhelník - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 277/64)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: X-cen-tek GmbH & Co. KG (Wardenburg, Německo) (zástupce: H. Hillers, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. června 2016 (věc R 2565/2015-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení zobrazujícího trojúhelník jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti X-cen-tek GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 383, 17. 10. 2016.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/7
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Apelacyjny w Warszawie – Polsko) – Biuro podróży „Partner“ sp. z o.o. sp. k. w Dąbrowie Górniczej v. Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów
 (Věc C-119/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Směrnice 2009/22/ES - Ochrana spotřebitele - Účinek erga omnes zneužívajících ujednání, která jsou uvedena ve veřejném rejstříku - Peněžitá sankce uložená prodávajícímu nebo poskytovateli, který použil ujednání, které je považováno za rovnocenné tomu, jež je uvedeno v tomto rejstříku - Prodávající nebo poskytovatel, který nebyl účastníkem řízení, jež vedlo ke konstatování zneužívající povahy ujednání - Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie - Pojem ‚soud členského státu, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva‘“)
 (2017/C 053/08)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Apelacyjny w Warszawie
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Biuro podróży „Partner“ sp. z o.o. sp. k. w Dąbrowie Górniczej
 Žalovaný: Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów
 Výrok
 1)
 Článek 6 odst. 1 a článek 7 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách ve spojení s články 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/22/ES ze dne 23. dubna 2009 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů a s ohledem na článek 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby použití takových ujednání v rámci všeobecných obchodních podmínek, jejichž obsah je rovnocenný s obsahem ujednání, která byla pravomocným soudním rozhodnutím prohlášena za nepřípustná a zapsána do vnitrostátního rejstříku ujednání, jejichž použití je v rámci všeobecných obchodních podmínek považováno za nepřípustné, bylo ve vztahu k prodávajícímu nebo poskytovateli, který nebyl účastníkem řízení, jež vedlo k zápisu těchto ujednání do uvedeného rejstříku, považováno za protiprávní jednání, za podmínky, že tento prodávající nebo poskytovatel má právo na účinnou právní ochranu, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, a to jak proti rozhodnutí, kterým byla určena rovnocennost porovnávaných ujednání, pokud jde o otázku, zda vzhledem ke všem relevantním okolnostem každého případu jsou tato ujednání věcně shodná, zejména pokud jde o účinky, které vyvolávají v neprospěch spotřebitelů, tak proti rozhodnutí, kterým byla případně stanovena výše uložené pokuty.
 2)
 Článek 267 třetí pododstavec SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že takový soud, jakým je předkládající soud, proti jehož rozhodnutím vydaným v rámci takového sporu, jako je spor v původním řízení, lze podat kasační opravný prostředek, nemůže být považován za „soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva“.
 (1) Úř. věst. C 198, 15. 6. 2015.


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/36
 Žaloba podaná dne 12. dubna 2005 Pablem Muñizem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-144/05)
 (2005/C 132/65)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 12. dubna 2005 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná Pablem Muñizem, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupeným B. Dehandschutterem, advokátem.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 1)
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 3. února 2005 v rozsahu, v němž zamítá úplný přístup k dokumentům požadovaným žalobcem;
 2)
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 3. února 2005 v rozsahu, v němž zamítá částečný přístup k požadovaným dokumentům;
 3)
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce je právník, který se specializuje na poradenství klientům ve věcech týkajících se celních záležitostí. Aby mohl co nejlépe poradit svým klientům, podal žalobce dne 13. října 2004 žádost Komisi o přístup k zápisu ze zářijového jednání Výboru pro celní kodex – odboru pro celní a statistickou nomenklaturu a také o přístup k určitým TAXUD dokumentům. Tato žádost byla dne 1. prosince 2004 zamítnuta na základě čl. 4 odst. 3 nařízení 1049/2001. Žalobce požadoval přezkoumání původního rozhodnutí dne 15. prosince 2004. Napadené rozhodnutí bylo vydáno jako důsledek této žádosti a potvrdilo předchozí rozhodnutí o zamítnutí přístupu.
 Žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 4 odst. 3 nařízení 1049/2001. Podle žalobce důvody uvedené pro zamítnutí přístupu, zejména že zpřístupnění požadovaných dokumentů by vážně ohrozilo rozhodovací proces Komise, nejsou opodstatněnými důvody podle tohoto ustanovení. Žalobce také tvrdí, ve stejné souvislosti, že v napadeném rozhodnutí došlo k nesprávnému posouzení odkazem na kategorii dokumentů, spíše než k posouzení obsahu každého z požadovaných dokumentů.
 Žalobce má dále za to, že čl. 4 odst. 6 téhož nařízení byl porušen, tím, že Komise zamítla dokonce i částečný přístup k požadovaným dokumentům. Dále také tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení tím, že systematicky zamítá zpřístupnění interních dokumentů z jediného důvodu, že příslušný spis ještě není uzavřen.
 Konečně žalobce má za to, že převažující veřejný zájem spočívající v potřebě zúčastněných stran lépe pochopit rozhodnutí přijatá v záležitostech týkajících se celních zařazení, odůvodňuje zpřístupnění požadovaných dokumentů.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/43
 Žaloba podaná dne 18. června 2009 — Fedecom v. Komise
 (Věc T-243/09)
 2009/C 205/78
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fédération de l’Organisation Economique Fruits et Légumes (Fedecom) (Paříž, Francie) (zástupkyně: C. Galvez, advokátka)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce Smlouvy o ES;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 203 v konečném znění (1), ze dne 28. ledna 2009, kterým Komise prohlásila státní podpory poskytnuté Francouzskou republikou producentům ovoce a zeleniny v rámci „ročních hospodářských plánů“, jejichž cílem je usnadnění uvádění zemědělských výrobků sklizených ve Francii na trh a uložila Francouzské republice získat dotčené podpory zpět, za neslučitelné se společným trhem.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje tři důvody vycházející z:
 —
 porušení pojmu státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES v rozsahu, v němž měla Komise za to, že tyto dobrovolné příspěvky vyplacené producenty v rámci ročních hospodářských plánů (odborové příspěvky) jsou státními příjmy;
 —
 porušení ustanovení čl. 87 odst. 3 ES v rozsahu, v němž měla Komise za to, že opatření zavedená v rámci ročních hospodářských plánů nebyla slučitelná se společným trhem, aniž by provedla důkladnou analýzu každého ročního hospodářského plánu;
 —
 porušení zásady legitimního očekávání v rozsahu, v němž desetiletá nečinnost Komise, ačkoli Komise musela být o existenci ročního hospodářských plánů nezbytně informována, mohla vést k důvěře producentů ve správnost ročních hospodářských plánů.
 (1) Úř. věst. L 127, s. 11.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/68
 Žaloba podaná dne 9. října 2006 – Kerstens v. Komise
 (Věc F-119/06)
 (2006/C 294/134)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Petrus J. F. Kerstens (Overijse, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí řídícího výboru Úřadu pro správu a vypořádávání individuálních nároků ze dne 8. prosince 2005 o změně organizačního schématu Úřadu;
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 6. července 2006, kterým výslovně zamítá stížnost žalobce č. R/167/06;
 —
 uložit Komisi uhradit žalobci ex aequo et bono částku 5 000eur jako náhradu škody;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, bývalý vedoucí odboru „Zdroje“ Úřadu pro správu a vypořádávání individuálních nároků, zpochybňuje sporné rozhodnutí ze dne 8. prosince 2005, jehož účinkem je jeho nové přidělení na funkci týkající se výzkumu a prognostiky. Uplatňuje porušení článku 7 služebního řádu, jelikož opatření směřující k dotčenému novému přidělení je v rozporu se zájmem služby a nerespektuje zásadu rovnocennosti pracovních míst. Zadruhé žalobce uplatňuje porušení ustanovení služebního řádu týkajících se disciplinárních sankcí. Zatřetí uplatňuje existenci zneužití pravomoci.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/34
 Žaloba podaná dne 19. února 2009 – Nizozemsko v. Komise
 (Věc T-70/09)
 2009/C 90/52
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nizozemské království (zástupci: C. Wissels a M. Noort, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 částečně zrušit článek 2 rozhodnutí Komise K (2008) 8355 ze dne 11. prosince 2008 o snížení pomoci poskytované z Evropského fondu pro regionální rozvoj, která byla schválena v rámci jednotného programového dokumentu pro region Groningen-Drenthe, spadající pod cíl č. 2 – č. 97.07.13.003 – v souladu s rozhodnutím Komise K(1997) 1362 ze dne 26. května 1997 v rozsahu, v němž se rozhodnutí K(2008) 8355 vztahuje na provedenou paušální opravu ve výši 1 139 346,24 eur, a v němž jsou nezpůsobilé výdaje vyčísleny v celkové částce 8 441 804 NLG;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby Nizozemsko nejprve namítá porušení zásady právní jistoty, neboť členskému státu byly s odvolání na judikaturu Soudního dvora uloženy povinnosti, ačkoliv tato judikatura pochází z doby následující uložení těchto povinností a dotčené povinnosti nebyly k tomuto okamžiku pro členský stát jasné, určité a předvídatelné.
 Podpůrně Nizozemsko namítá porušení povinnosti odůvodnění, protože nebylo blíže zdůvodněno, v čem spočívá přeshraniční zájem, pokud jde o dotčenou zakázku, která byla udělena přímou dohodou a její hodnota se nacházela pod úrovní prahových hodnot stanovených ve směrnicích o zadávání veřejných zakázek.
 Nakonec Nizozemsko namítá porušení článku 211 ES, protože Komise z důvodu údajného porušení vnitrostátních pravidel projektu provedla paušální snížení ve výši 2 %, ačkoliv je k tomu oprávněna pouze v souvislosti s dodržováním právních předpisů Společenství.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/13
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 4. prosince 2014 – Španělské království v. Evropská komise
 (Věc C-513/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Fond soudržnosti - Projekt týkající se kanalizace a čištění komunálních vod města Zaragoza (Španělsko) - Snížení finanční podpory - Existence lhůty - Nedodržení závazné lhůty - Důsledky“)
 (2015/C 046/17)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Valero Jordana a A. Steiblytė, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie Španělsko v. Komise (T-358/08) se zrušuje.
 2)
 Rozhodnutí Komise C (2008) 3249 ze dne 25. června 2008, o snížení podpory poskytnuté z Fondu soudržnosti Španělskému království na projekt č. 96/11/61/018 – „Saneamiento de Zaragoza“ se zrušuje.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Španělského království jak v řízení v prvním stupni, tak v rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 336, 16.11.2013.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. února 2006 Britannia Alloys & Chemicals Ltd. proti rozsudku vydanému dne 29. listopadu 2005 ve věci T-33/02, Britannia Alloys & Chemicals Ltd. v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-76/06 P)
 (2006/C 108/03)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Britannia Alloys & Chemicals Ltd. (zástupci: S. Mobley, H. Bardell a M. Commons, solicitors)
 Další účastník řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek v rozsahu, ve kterém zamítá žalobu podanou Britannia proti rozhodnutí;
 —
 zrušit článek 3 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týká Britannia;
 —
 podpůrně k bodu (ii), změnit článek 3 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týká Britannia, tak, že bude zrušena nebo podstatně snížena pokuta uložená Britannia;
 —
 podpůrně k bodu (ii) a (iii), vrátit věc zpět Soudu prvního stupně k vydání rozsudku, který by byl v souladu s rozsudkem Soudního dvora týkajícím se právních otázek;
 —
 v každém případě uložit Komisi nést vlastní náklady a nahradit náklady Britannia v řízení před Soudem prvního stupně a Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel tvrdí, že
 1)
 Soud prvního stupně porušil čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/62/EHS („nařízení 17“) (1) tím, že rozhodl, že Komise právem uplatnila maximální výši 10 % obratu podle čl. 15 odst. 2 na obrat Britannia v hospodářském roce, který skončil dne 30. června 1996, místo na obrat v hospodářském roce, který předcházel přijetí rozhodnutí;
 2)
 Soud prvního stupně porušil zásadu rovného zacházení:
 a)
 jelikož potvrdil diskriminaci Komise mezi podniky, které byly v zásadě ve stejném postavení tím, že uplatnil maximální výši 10 % obratu v případě Britannia na poslední rok „běžné hospodářské činnosti“ podle názoru Komise a v případě všech ostatních podniků, kterým bylo rozhodnutí určeno, na hospodářský rok předcházející rozhodnutí; a
 b)
 jelikož potvrdil rozhodnutí Komise, které diskriminuje Britannia, pokud jde o rok, na který se uplatní maximální výše 10 % obratu ve srovnání se svou praxí v jiných přímo srovnatelných případech;
 3)
 Soud prvního stupně porušil zásadu právní jistoty:
 a)
 jelikož shledal, že Komise správně použila jiný rok než předcházející hospodářský rok při použití maximální výše obratu v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17. Je požadována jistota, pokud jde o maximální úroveň pokuty, která může být uložena; a
 b)
 jelikož vyložil čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 způsobem, který vede k uložení pokuty, která neodpovídá pokutě stanovené, když k porušení došlo, a tím porušil základní práva podniků.
 (1) Rada EHS: Nařízení č. 17: První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy, Úř. věst. 13, 21.2.1962, s. 204-211; Zvl. vyd. 08/01, s. 3.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/45
 Žaloba podaná dne 9. dubna 2010 — Air France v. OHIM (Vyobrazení kosodélníka)
 (Věc T-159/10)
 (2010/C 161/71)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Air France (Roissy Charles de Gaulle, Francie) (zástupce: A. Grolée, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. ledna 2010 ve věci 1018/2009-2 v rozsahu, v němž zamítl přihlášku č. 007576218 s ohledem na výrobky a služby, které jsou předmětem této žaloby;
 —
 schválit zápis přihlášky obrazové ochranné známky Společenství č. 007576218 pro všechny výrobky a služby, které označuje;
 —
 uložit OHIM na základě článku 87 jednacího řádu náhradu nákladů řízení žalobkyně vynaložených v řízení před OHIM a v rámci této žaloby.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka vyobrazující tvar kosodélníka, pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 14, 16, 18, 21, 24, 25, 28, 35, 36, 37, 38, 39, 41, 42, 43, 44 a 45 (přihláška č. 7 576 218)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství z důvodu, že přihlašovaná ochranná známka dosahuje minimálního stupně rozlišovací způsobilosti vyžadovaného pro zápis.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/38
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. března 2007 – Sequeira Wandschneider v. Komise
 (Věc T-110/04) (1)
 („Úředníci - Posudek o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001/2002 - Žaloba na neplatnost - Odůvodnění - Posouzení zásluh - Důkazní prostředky - Žaloba na náhradu škody“)
 (2007/C 95/75)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Paulo Sequeira Wandschneider (Brusel, Belgie) (zástupci: původně G. Vandersanden a A. Finchelstein, poté G. Vandersanden a C. Ronzi, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak žádost o zrušení rozhodnutí ze dne 23. dubna 2003, kterým se přijímá posudek o vývoji služebního postupu žalobce pro období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002, a jednak žádost o náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 23. dubna 2003, kterým se přijímá posudek o vývoji služebního postupu žalobce pro období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002, se zrušuje.
 2)
 Žaloba na náhradu škody se zamítá.
 3)
 Komisi se ukládá náhrada všech nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/29
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Goldbet Sportwetten GmbH v. Massimo Sperindeo
 (Věc C-144/12) (1)
 (Nařízení (ES) č. 1896/2006 - Řízení o evropském platebním rozkazu - Články 6 a 17 - Odpor proti evropskému platebnímu rozkazu bez namítnutí nepříslušnosti soudu členského státu původu - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Článek 24 - Účast žalovaného v řízení před soudem, jemuž byla věc předložena - Použitelnost v rámci řízení o evropském platebním rozkazu)
 2013/C 225/48
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Goldbet Sportwetten GmbH
 Žalovaný: Massimo Sperindeo
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof — Výklad článku 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (Úř. věst. L 399, s. 1), a článku 17 téhož nařízení, ve spojení s článkem 24 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1) — Příslušnost soudu, jemuž byla věc přeložena, na základě účasti žalovaného v řízení, avšak bez namítnutí nepříslušnosti a bez obrany ve věci samé — Použitelnost v případě řízení o evropském platebním rozkazu — Je-li tomu tak, možnost žalovaného namítnout nepříslušnost soudu členského státu poté, co se zúčastnil řízení ve stejné věci před soudem tohoto státu, před nímž podal odpor proti platebnímu rozkazu a uvedl argumenty týkající se věci samé
 Výrok
 Článek 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu, vykládaný ve spojení s článkem 17 tohoto nařízení, musí být vykládán v tom smyslu, že odpor proti evropskému platebnímu rozkazu neobsahující namítnutí nepříslušnosti soudu členského státu původu nelze považovat za účast v řízení ve smyslu článku 24 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech a že v tomto ohledu postrádá relevanci okolnost, že žalovaný v rámci odporu, který podal, uvedl důvody týkající se věci samé.
 (1) Úř. věst. C 184, 23.6.2012.


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/1
 2010/C 195/01
 Poslední publikace Soudního dvora Evropské unie v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 179, 3.7.2010
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 161, 19.6.2010
 Úř. věst. C 148, 5.6.2010
 Úř. věst. C 134, 22.5.2010
 Úř. věst. C 113, 1.5.2010
 Úř. věst. C 100, 17.4.2010
 Úř. věst. C 80, 27.3.2010
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/10
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Hauck GmbH & Co. KG v. Stokke A/S a další
 (Věc C-205/13) (1)
 („Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Článek 3 odst. 1 písm. e) - Zamítnutí zápisu nebo prohlášení neplatnosti - Trojrozměrná ochranná známka - Nastavitelná dětská židle ‚Tripp Trapp‘ - Označení skládající se výlučně z tvaru určeného povahou výrobku - Označení tvořené tvarem, který dává výrobku podstatnou hodnotu“)
 2014/C 421/13
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka v řízení o kasační stížnosti: Hauck GmbH & Co. KG
 Odpůrci: Stokke A/S, Stokke Nederland BV, Peter Opsvik, Peter Opsvik A/S
 Výrok
 1)
 Článek 3 odst. 1 písm. e) první odrážku první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států v oblasti ochranných známek je nutno vykládat v tom smyslu, že důvod zamítnutí zápisu stanovený v tomto ustanovení lze uplatnit na označení, které se skládá výlučně z tvaru výrobku, který představuje jednu či více podstatných užitných vlastností, jež jsou typické pro druhovou funkci nebo funkce tohoto výrobku, které může spotřebitel případně vyhledávat i ve výrobcích konkurentů.
 2)
 Článek 3 odst. 1 písm. e) třetí odrážku směrnice o ochranných známkách je nutno vykládat v tom smyslu, že důvod zamítnutí zápisu stanovený v tomto ustanovení lze uplatnit na označení, které se skládá výlučně z tvaru výrobku, jenž vykazuje několik vlastností, které mu mohou dávat různé podstatné hodnoty. Vnímání tvaru výrobku cílovou veřejností představuje pouze jeden z prvků posouzení pro účely určení použitelnosti dotčeného důvodu zamítnutí.
 3)
 Článek 3 odst. 1 písm. e) směrnice o ochranných známkách musí být vykládán v tom smyslu, že důvody zamítnutí zápisu uvedené v první a třetí odrážce tohoto ustanovení nelze uplatnit kombinovaným způsobem.
 (1) Úř. věst. C 189, 29.6.2013.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Session (Scotland), Edinburgh (Spojené království) dne 21. července 2009 — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs v. RBS Deutschland Holdings GmbH
 (Věc C-277/09)
 2009/C 267/53
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Session (Scotland), Edinburgh
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs
 Odpůrkyně: RBS Deutschland Holdings GmbH
 Předběžné otázky
 Za takových okolností, jaké jsou dotčeny v projednávané věci, kdy:
 a)
 německá dceřiná společnost banky se sídlem ve Spojeném království pořídila ve Spojeném království vozidla za účelem jejich pronájmu (leasingu) nepropojené společnosti ve Spojeném království a zaplatila z tohoto pořízení daň z přidané hodnoty;
 b)
 podle relevantních právních předpisů Spojeného království byla dodání spočívající v pronájmu (leasingu) vozidel považována za poskytování služeb v Německu a nepodléhala tedy ve Spojeném království dani z přidané hodnoty. Podle německých právních předpisů byla tato dodání považována za dodání zboží ve Spojeném království a nepodléhala tedy v Německu dani z přidané hodnoty. V důsledku těchto skutečností nebyla z těchto dodání v žádném z uvedených členských států odvedena daň na výstupu;
 c)
 banka se sídlem ve Spojeném království zvolila svou německou dceřinou společnost jako poskytovatele leasingu a určila dobu trvání leasingových smluv tak, aby získala daňové zvýhodnění spočívající ve skutečnosti, že leasingové splátky nepodléhaly DPH:
 1)
 Je čl. 17 odst. 3 písm. a) šesté směrnice (1) [nyní čl. 169 písm. a) základní směrnice o DPH] třeba vykládat v tom smyslu, že opravňuje daňové orgány Spojeného království zamítnout žádost německé dceřiné společnosti o odpočet DPH zaplacené ve Spojeném království při koupi vozidel?
 2)
 Je pro vyslovení odpovědi na první otázku nutné, aby vnitrostátní soud rozšířil svůj rozbor o možné uplatnění zásady zákazu zneužívání?
 3)
 Je-li odpověď na druhou otázku kladná, byl by odpočet daně na vstupu z koupě vozidel v rozporu s účelem relevantních ustanovení šesté směrnice a splňoval by tedy první podmínku existence zneužívání popsanou v bodu 74 rozsudku Halifax plc a další (rozsudek ze dne 21. února 2006, C-255/02, Sb. rozh. s. I-1609), s ohledem, mimo jiné, na zásadu neutrality zdanění?
 4)
 Opět v případě kladné odpovědi na druhou otázku, má soud vzít v úvahu, že základním účelem dotčených plnění je získání daňového zvýhodnění a je tedy splněna druhá podmínka existence zneužívání popsaná v bodu 75 uvedeného rozsudku Soudního dvora, v případě, kdy je v rámci obchodní operace uzavřené mezi smluvními stranami za běžných tržních podmínek zvolena pro účely leasingu vozidel pro zákazníka ve Spojeném království německá dceřiná společnost a podmínky leasingu jsou stanoveny tak, aby bylo získáno daňové zvýhodnění spočívající ve skutečnosti, že z leasingových splátek není odváděna žádná daň na výstupu?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/27
 Žaloba podaná dne 30. července 2009 — EFIM v. Komise
 (Věc T-296/09)
 2009/C 256/50
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: D. Ehle, Rechtsanwalt)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 20. května 2009 ve věci COMP/C-3/39.391 EFIM;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se obrací proti rozhodnutí Komise ze dne 20. května 2009 ve věci COMP/C-3/39.391 EFIM. V tomto rozhodnutí Komise odmítla námitku žalobkyně, prostřednictvím které tvrdila, že na trzích s inkoustovými tonery došlo ze strany řady výrobců inkoustových tiskáren k různým porušením článků 81 ES a 82 ES.
 K odůvodnění své žaloby žalobkyně na první místě uvádí, že Komise nezohlednila velké množství podstatných skutkových okolností a porušila tak zásadu řádné správy, péče, povinnosti odůvodnění, jakož i zásadu být vyslechnut. Dále žalobkyně tvrdí, že posouzení, která provedla žalovaná v napadeném rozhodnutí, zejména s ohledem na kritéria priority provedení řízení o námitkách, je zjevně nesprávné. Nakonec žalobkyně tvrdí, že účinné ochrany veřejné soutěže proti narušení hospodářské soutěže, která tvrdí žalobkyně, může být zajištěna pouze žalovanou, neboť vnitrostátní úřady pro ochranu hospodářské soutěže a soudy mají pouze místně omezenou příslušnost.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/8
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 15. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy – Polsko) – PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna SA v. Prezes Urzędu Regulacji Energetyki
 (Věc C-574/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Dlouhodobé smlouvy o prodeji kapacity a elektrické energie - Náhrady za dobrovolné ukončení - Rozhodnutí Komise, jímž se prohlašuje slučitelnost státní podpory s vnitřním trhem - Ověření legality podpory vnitrostátním soudem - Roční úprava uvízlých nákladů - Okamžik zohlednění příslušnosti výrobce elektrické energie ke skupině podniků“)
 (2016/C 419/09)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Najwyższy
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna SA
 Žalovaný: Prezes Urzędu Regulacji Energetyki
 Výrok
 1)
 Článek 107 SFEU a čl. 4 odst. 3 SEU ve spojení s čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Komise 2009/287/ES ze dne 25. září 2007 o státní podpoře, kterou Polsko poskytlo v rámci dlouhodobých smluv o prodeji kapacity a elektrické energie, a státní podpoře, kterou Polsko hodlá poskytnout v rámci odškodnění za dobrovolné ukončení dlouhodobých smluv o prodeji kapacity a elektrické energie, musejí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby, pokud Evropská komise přezkoumala režim státních podpor ve světle sdělení Komise ze dne 26. července 2001 o metodice analýzy státních podpor souvisejících s uvízlými náklady a považovala ho slučitelný s vnitřním trhem před jeho zavedením, vnitrostátní orgány a soudy při provádění dotčené podpory samy ověřovaly její soulad se zásadami obsaženými v této metodice.
 2)
 Článek 4 odst. 1 a 2 rozhodnutí 2009/287 musí být ve světle sdělení Komise ze dne 26. července 2001 o metodice analýzy státních podpor souvisejících s uvízlými náklady vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, vyžaduje, aby při určení roční úpravy náhrady uvízlých nákladů, která má být zaplacena výrobci patřícímu do skupiny podniků, byla zohledněna tato příslušnost a tudíž finanční výsledek této skupiny ke dni, kdy byla tato úprava provedena.
 (1) Úř. věst. C 89, 16.03.2015


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/16
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2013 — Bundesverband Deutsche Tafel v. OHIM — Tiertafel Deutschland (Tafel)
 (Věc T-710/13)
 2014/C 61/28
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bundesverband Deutsche Tafel eV (Berlín, Německo) (zástupci: T. Koerl, E. Celenk a S. Vollmer, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tiertafel Dutschland eV (Rathenow, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. října 2013 ve věci R 1074/2012-4,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „Tafel“ pro služby ve třídě 39 a 45 — ochranná známka Společenství č. 8 985 541
 Majitel ochranné známky Společenství: Bundesverband Deutsche Tafel eV
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Tiertafel Deutschland e.V.
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: absolutní důvody neplatnosti podle ustanovení čl. 52 odst. 1 písm. a) společně s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 a absence dobré víry v době podání přihlášky podle čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: vyhovění odvolání a prohlášení ochranné známky za neplatnou
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/8
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bergamo – Itálie) – trestní řízení proti Chiara Baldo
 (Věc C-467/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 SFEU a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Vnitrostátní právní úprava - Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti - Nové koncesní řízení - Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese - Bezúplatné postoupení užívacího práva k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita“)
 (2016/C 270/10)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Bergamo
 Účastnice původního trestního řízení
 Chiara Baldo
 Výrok
 1)
 Články 49 SFEU a 56 SFEU, jakož i zásada rovného zacházení a zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě týkající se hazardních her, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která z důvodu změny uspořádání systému sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti koncesí, stanoví, že bude uspořádáno nové koncesní řízení na koncese s kratší dobou platnosti, než je doba platnosti dříve udělených koncesí.
 2)
 Články 49 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které ukládá koncesionáři hazardní hry, aby bezúplatně převedl užívací právo k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 448, 15. 12. 2014.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. února 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication v. Société internationale de diffusion et d'édition
 (Věc C-199/06) (1)
 (Státní podpory - Článek 88 odst. 3 ES - Vnitrostátní soudy - Navrácení protiprávně poskytnutých podpor - Podpory prohlášené za slučitelné se společným trhem)
 (2008/C 79/04)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Centre d'exportation du livre français (CELF), Ministre de la Culture et de la Communication
 Žalovaná: Société internationale de diffusion et d'édition
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Conseil d'Etat (Francie) – Výklad článku 88 Smlouvy o ES – Možnost členského státu nevymáhat protiprávně poskytnutou podporu, kterou Evropská komise, na kterou se obrátila třetí osoba, prohlásila za slučitelnou se společným trhem
 Výrok
 1)
 Článek 88 odst. 3 poslední větu ES je třeba vykládat tak, že vnitrostátní soud není povinen nařídit navrácení podpory poskytnuté v rozporu s tímto ustanovením, pokud Komise Evropských společenství přijala konečné rozhodnutí, kterým prohlásila uvedenou podporu za slučitelnou se společným trhem ve smyslu článku 87 ES. Podle práva Společenství je tento soud povinen nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může případně tento soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout. Taktéž může být nucen k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.
 2)
 V takové procesní situaci, o jakou se jedná ve sporu v původním řízení, se povinnost zhojit následky protiprávní podpory vyplývající z čl. 88 odst. 3 poslední věty ES vztahuje, pro účely výpočtu částek, které je příjemce povinen zaplatit, a s výhradou mimořádných okolností, také na dobu mezi přijetím rozhodnutí Komise Evropských společenství o slučitelnosti této podpory se společným trhem a zrušením uvedeného rozhodnutí soudem Společenství.
 (1) Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/38
 Žaloba podaná dne 30. května 2014 – Pšonka v. Rada
 (Věc T-381/14)
 2014/C 261/63
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Viktor Pavlovič Pšonka (Moskva, Rusko) (zástupci: C. Constantina a J.-M. Reymond, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) částečně zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 a nařízení Rady č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a konkrétněji, nařídil:
 —
 odstranit jméno žalobce z přílohy I nařízení Rady č. 208/2014 ze dne 5. března 2014;
 —
 odstranit jméno žalobce z přílohy I rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014;
 —
 na základě článku 263 SFEU částečně zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 a nařízení Rady č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 v rozsahu, v jakém nejsou v souladu se Společným návrhem;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení vyplývajících z této žaloby a přiznal žalobci náhradu jeho nákladů.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné s důvody či podobné důvodům uplatňovaným ve věci T-380/14, Pšonka v. Rada.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. března 2011 — Freistaat Sachsen a další v. Komise
 (Věci T-443/08 a T-455/08) (1)
 (Státní podpory - Podpora pro letiště Lipsko-Halle - Financování investic souvisejících s výstavbou nové jižní dráhy - Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Nedostatek právního zájmu na podání žaloby - Nepřípustnost - Pojem „podnik“ - Pojem „hospodářská činnost“ - Letištní infrastruktura)
 2011/C 145/38
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Freistaat Sachsen (Německo) a Land Sachsen-Anhalt (Německo) (zástupce: U. Soltész, advokát) (věc T-443/08); Mitteldeutsche Flughafen AG (Lipsko, Německo) a Flughafen Leipzig-Halle GmbH (Lipsko) (zástupce: M. Núñez-Müller, advokát) (věc T-455/08)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Gross, B. Martenczuk a E. Righini, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a B. Klein, zmocněnci); a Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) (zástupce: L. Giesberts, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2008/948/ES ze dne 23. července 2008 o opatřeních Německa ve prospěch společnosti DHL a letiště Lipsko/Halle (Úř. věst. L 346, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Věci T-443/08 a T-455/08 se spojují pro účely rozsudku.
 2)
 Žaloba ve věci T-443/08 se odmítá jako nepřípustná.
 3)
 Článek 1 rozhodnutí Komise 2008/948/ES ze dne 23. července 2008 o opatřeních Německa ve prospěch společnosti DHL a letiště Lipsko/Halle se zrušuje v rozsahu, v němž stanoví, že výše státní podpory, kterou Spolková republika Německo hodlá poskytnout na výstavbu nové jižní dráhy a příslušných letištních zařízení na letišti Lipsko-Halle, je 350 milionů eur.
 4)
 Žaloba ve věci T-455/08 se ve zbývajících částech zamítá.
 5)
 Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci T-443/08.
 6)
 Mitteldeutsche Flughafen AG a Flughafen Leipzig-Halle GmbH ponesou vlastní náklady řízení.
 7)
 Komise ponese vlastní náklady řízení vynaložené ve věci T-455/08.
 8)
 Spolková republika Německo a Arbeitsgemeinschaft Deutscher Verkehrsflughäfen eV (ADV) ponesou vlastní náklady řízení ve věcech T-443/08 a T-455/08.
 (1) Úř. věst. C 237, 20.12.2008.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/45
 Žaloba podaná dne 5. října 2007 – Duta v. Soudní dvůr
 (Věc F-103/07)
 (2007/C 315/88)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Radu Duta (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: F. Krieg, advokát)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit napadená rozhodnutí;
 —
 vrátit věc příslušnému orgánu;
 —
 uložit žalovanému nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobce napadá zamítnutí své kandidatury na místo referendáře u soudce Soudu prvního stupně Evropských společenství. K tomuto zamítnutí došlo oběžníkem ze dne 24. ledna 2007, zatímco dotčený soudce předtím jevil o kandidaturu žalobce živý zájem.
 Žalobce uplatňuje, zaprvé, neplatnost rozhodnutí o zamítnutí jeho stížnosti. Tu projednala „Komise Soudu prvního stupně příslušná k rozhodování o stížnostech“, jejíž složení nesplňuje požadavky na spravedlivý proces, tak jak jsou definovány čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech a základních svobodách. Členové Soudu zasedající v této komisi totiž nemohou zcela nestranně rozhodovat o věcech týkajících se jednoho ze svých kolegů.
 Zadruhé, žalobce uplatňuje, že byl obětí diskriminace. Dotčený soudce nevykonal přiměřeně svoji posuzovací pravomoc.
 A konečně, žalobce se domnívá, že napadená rozhodnutí v každém případě porušují obecné zásady transparentnosti, dobré víry a ochrany legitimního očekávání.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/1
 2009/C 113/01
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 102, 1.5.2009
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 90, 18.4.2009
 Úř. věst. C 82, 4.4.2009
 Úř. věst. C 69, 21.3.2009
 Úř. věst. C 55, 7.3.2009
 Úř. věst. C 44, 21.2.2009
 Úř. věst. C 32, 7.2.2009
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/80
 Žaloba podaná dne 23. října 2009 — Z v. Soudní dvůr
 (Věc F-88/09)
 2010/C 24/154
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Z (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Jednak zrušení rozhodnutí o převedení žalobce v zájmu služby na jiné ředitelství a dále uložení žalovanému zaplatit náhradu za nemajetkovou újmu.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 18. prosince 2008 o převedení žalobce na ředitelství knihovny s účinností od 1. ledna 2009;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí ze dne 9. července 2009, doručené dne 13. července 2009, o zamítnutí stížnosti;
 —
 uložit žalovanému zaplatit částku 50 000 eur jako náhradu za nemajetkovou újmu;
 —
 uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/17
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 3. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Staatssecretaris van Financiën v. Customs Support Holland BV
 (Věc C-144/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 2304, 2308 a 2309 - Zařazení sójového proteinového koncentrátu“)
 (2016/C 156/23)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Staatssecretaris van Financiën
 Žalovaná: Customs Support Holland BV
 Výrok
 Kombinovaná nomenklatura, jež je obsahem přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 948/2009 ze dne 30. září 2009, musí být vykládána v tom smyslu, že takový sójový proteinový koncentrát, jako je koncentrát dotčený ve věci v původním řízení, spadá pod číslo 2309 této nomenklatury.
 (1) Úř. věst. C 198, 15. 6. 2015.


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/43
 Žaloba podaná dne 16. června 2014 – TAO/AFI a SFIE v. Parlament a Rada
 (Věc T-456/14)
 2014/C 261/69
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Association des Fonctionnaires Indépendants pour la Défense de la Fonction Publique Européenne (TAO/AFI) (Brusel, Belgie) a Syndicat des Fonctionnaires Internationaux et Européens (SFIE) (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Casado García-Hirschfeld, advokát)
 Žalovaní: Rada Evropské unie a Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil projednávanou žalobu na neplatnost podanou k Tribunálu za přípustnou;
 —
 zrušil napadená nařízení se všemi právními důsledky;
 —
 uložil žalovaným náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňují žalobci jediný žalobní důvod vycházející z porušení výsad, které mají jakožto odborové a profesní organizace, a sice práva na konzultaci a práva na jednání.
 Žalobci totiž nebyli konzultováni ve fázi přípravy návrhů ani během fáze jednání o napadených nařízeních.


text:
 23.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. května 2012 — Yoshida Metal Industry v. OHIM — Pi Design a další (Znázornění plochy s černými puntíky)
 (Věc T-416/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství znázorňující plochu s černými puntíky - Tvar výrobku, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku - Článek 7 odst. 1 písm. e) bod ii) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 184/19
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (Tsubame-shi, Japonsko) (zástupci: S. Verea, K. Muraro, M. Balestriero, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Pi-Design AG (Triengen, Švýcarsko), Bodum France (Neuilly-sur-Seine, Francie) a Bodum Logistics A/S (Billund, Dánsko) (zástupkyně: H. Pernez, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2010 (věc R 1237/2008-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Pi-Design AG, Bodum France a Bodum Lostgistics A/S na jedné straně a Yoshida Metal Industry Co. Ltd. na druhé straně.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. května 2010 (věc R 1237/2008-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Yoshida Metal Industry Co. Ltd.
 3)
 Pi-Design AG, Bodum France a Bodum Logistics A/S ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/28
 (2005/C 45/61)
 Poslední publikace Soudního dvora v
 Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 31, 5.2.2005
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 19, 22.1.2005
 Úř. věst. C 6, 8.1.2005
 Úř. věst. C 314, 18.12.2004
 Úř. věst. C 300, 4.12.2004
 Úř. věst. C 273, 6.11.2004
 Úř. věst. C 262, 23.10.2004
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 6. července 2016 společností Aughinish Alumina Ltd proti rozsudku Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 22. dubna 2016 ve spojených věcech T-50/06 RENV II a T-69/06 RENV II, Irsko a Aughinish Alumina Ltd v. Evropská komise
 (Věc C-373/16 P)
 (2016/C 305/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Aughinish Alumina Ltd („AAL“) (zástupci: C. Little a C. Waterson, solicitors)
 Další účastníci řízení: Irsko, Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 22. dubna 2016 ve věci T-69/06 RENV II,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů vynaložených AAL v tomto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 AAL uvádí dva důvody proti rozsudku Tribunálu.
 První důvod: Nesprávné právní posouzení při hodnocení výjimečných okolností; porušení zásady legitimního očekávání; nedostatečné odůvodnění.
 AAL tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při svém hodnocení legitimních očekávání AAL, zejména při posouzení existence „výjimečných okolností“. Tento důvod se dělí na čtyři části:
 První část: Tribunál pochybil, pokud jde o dosah a účinky rozsudku Soudního dvora ve věci C-272/12 P.
 Druhá část: Tribunál pochybil, když se domníval, že situace AAL by se měla posuzovat odlišně od situace ve věci 223/85, RSV v. Komise.
 Třetí část: Tribunál pochybil, když nesprávně vyložil judikaturu Demesa (věci C-183/02 P a C-187/02 P) jako ukončení legitimních očekávání AAL v souvislosti s nevracením.
 Čtvrtá část: Tribunál pochybil, když neprovedl nezbytné vyvážení veřejných a soukromých zájmů. Tribunál tím porušil zásadu ochrany legitimního očekávání a své pochybení zvětšil neuvedením odůvodnění.
 Druhý důvod: Nesprávné právní posouzení při výkladu čl. 1 písm. b) bodu i) nařízení Rady č. 659/1999
 (1).
 AAL tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když uvedl a uplatnil podmínky, za nichž je podpora považována za existující podporu. Konkrétně AAL tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil čl. 1 písm. b) bod i) nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. 1999, L 83, s. 1).


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 3. března 2005
 ve věci C-428/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret): Fonden Marselisborg Lystbådehavn proti Skatteministeriet a Skatteministeriet proti Fonden Marselisborg Lystbådehavn (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Článek 13 B písm. b) - Osvobození od daně - Nájem nemovitého majetku - Nájem prostor a míst k parkování vozidel - Místa pro lodě na vodě - Uskladnění lodí na pevnině)
 (2005/C 115/01)
 Jednací jazyk: dánština
 Ve věci C-428/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Vestre Landsret (Dánsko) ze dne 15. listopadu 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 26. listopadu 2002, v řízení Fonden Marselisborg Lystbådehavn proti Skatteministeriet a Skatteministeriet proti Fonden Marselisborg Lystbådehavn, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, J. Malenovský a U. Lohmus (zpravodaj), soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, zástupce vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 3. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Článek 13 B písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 92/111/EHS ze dne 14. prosince 1992, je třeba vykládat tak, že pojem nájmu nemovitého majetku zahrnuje nájem míst pro kotvení lodí na vodě, jakož i prostor pro uskladnění těchto lodí na pevnině v přístavním prostoru.
 2)
 Článek 13 B písm. b) bod 2 šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 92/111, je třeba vykládat tak, že pojem „vozidla“ zahrnuje lodě.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/27
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2010 — Environmental Manufacturing v. OHIM — Wolf (Forma vlčí hlavy)
 (Věc T-570/10)
 2011/C 63/53
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Environmental Manufacturing LLP (Stowmarket, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, barrister, a M. Atkins, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Société Elmar Wolf, SAS (Wissembourg, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. října 2010 ve věci R 425/2010-2 a
 —
 uložit žalovanému, jakož i další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka ve formě vlčí hlavy pro výroby zařazené do třídy 7 — přihláška ochranné známky Společenství č. 4 971 511
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazové označení „WOLF Jardin“ zapsané jako francouzská ochranná známka pod číslem 99 786 007 pro výrobky zařazené do tříd 1, 5, 7, 8, 12 a 31; obrazové označení „Outils WOLF“ zapsané jako francouzská ochranná známka pod číslem 1 480 873 pro výrobky zařazené do tříd 7 a 8; obrazové označení „Outils WOLF“ zapsané jako mezinárodní ochranná známka pod číslem 154 431 pro výrobky zařazené do tříd 7 a 8; obrazové označení „Outils WOLF“ zapsané jako mezinárodní ochranná známka pod číslem 352 868 pro výrobky zařazené do tříd 7, 8, 12 a 21;
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát v rámci tříd výrobků, pro které byly dané starší ochranné známky zapsány, neidentifikoval soudržnou subkategorii, na kterou by bylo možné nahlížet nezávisle na širší třídě, a proto nedospěl k závěru, že bylo prokázáno skutečné užívání daného označení pouze ve vztahu k části výrobků, pro které je označení zapsáno jako ochranná známka.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně identifikoval relevantního spotřebitele, nesprávně dospěl k závěru o existenci relevantní souvislosti, a neuplatnil kritérium účinku na hospodářské chování relevantního spotřebitele a kritérium, podle něhož aby byla ochranná známka považována za poskytující neoprávněnou výhodu, musí být spojena s převodem určitého image nebo poskytovat výrobkům následného uživatele podporu při uvádění výrobků na trh, přičemž tak tomu v projednávané věci nebylo. Odvolací senát dále opomenul skutečnost, že majitel starší ochranné známky ani správně neuplatnil relevantní škodu podle čl. 8 odst. 5, a o to méně prokázal, že je tato škoda pravděpodobná, a proto neunesl důkazní břemeno, které mu příslušelo.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/38
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. února 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. listopadu 2007 ve věci F-122/06, Roodhuijzen v. Komise
 (Věc T-58/08 P)
 (2008/C 92/77)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Anton Pieter Roodhuijzen (Lucemburk, Lucembursko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. listopadu 2007 ve věci F-122/06, Roodhuijzen v. Komise;
 —
 odmítnout žalobu A. P. Roodhuijzena;
 —
 rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení v tomto stupni a náklady řízení před Soudem pro veřejnou službu
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise se tímto kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 27. listopadu 2007, který byl vydán ve věci Roodhuijzen v. Komise, F-122/06, jímž se zrušuje rozhodnutí Komise, kterým v případě žalobce odmítla uznat pro účely společného systému nemocenského pojištění jiný než manželský svazek.
 Komise na podporu svého kasačního opravného prostředku uvádí tři důvody pro zrušení uvedeného rozsudku.
 Komise ve svém prvním žalobním důvodu uvádí, že SVS při rozhodování překročil svoji pravomoc v rozporu s čl. 1 odst. 2 přílohy VII služebního řádu a v rozporu se zásadou nediskriminace, neboť odmítl argumentaci žalobce, která se jí týkala, a nahradil ji svojí vlastní argumentací, aniž by Komisi umožnil na ni reagovat, čímž byla porušena její práva obhajoby.
 Druhý důvod vychází z údajného právního omylu ve výkladu pojmu „partnerství“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 přílohy VII služebního řádu, který přiznává právo být pojištěn v rámci společného systému nemocenského pojištění.
 Třetí důvod, jehož se navrhovatelka podpůrně dovolává, vychází z chybného výkladu zásady nediskriminace.


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2014 – Construcción, Promociones e Instalaciones v. OHIM – Copisa Proyectos y Mantenimientos Industriales (CPI COPISA INDUSTRIAL)
 (Věc T-345/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství CPI COPISA INDUSTRIAL - Španělská starší obrazová ochranná známka Cpi construcción promociones e instalaciones, s.a. a starší obchodní jméno Construcción, Promociones e Instalaciones, S.A.-C.P.I. - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odstavec 4 nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence důkazu o skutečném užívání starší ochranné známky - Neexistence důkazu o užívání staršího obchodního jména v obchodním styku“)
 2014/C 282/46
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Construcción, Promociones e Instalaciones, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Seijo Veiguela a J. L. Rivas Zurdo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Copisa Proyectos y Mantenimientos Industriales, SA (L’Hospitalet de Llobregat, Španělsko) (zástupce: T. González Martínez, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. dubna 2013 (věc R 1935/2012 2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Construcción, Promociones e Instalaciones, SA, a Copisa Proyectos y Mantenimientos Industriales, SA.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Construcción, Promociones e Instalaciones, SA, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 245, 24.8.2013.


text:
 29.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 21. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van Koophandel te Gent – Belgie) – New Valmar BVBA v. Global Pharmacies Partner Health Srl
 (Věc C-15/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb zboží - Zákaz opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením vývozu - Článek 35 SFEU - Společnost se sídlem v nizozemskojazyčném regionu Belgického království - Právní úprava, která ukládá povinnost vyhotovovat faktury v nizozemském jazyce pod sankcí absolutní neplatnosti - Koncesní smlouva přeshraniční povahy - Omezení - Odůvodnění - Nepřiměřenost“)
 (2016/C 314/05)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van Koophandel te Gent
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: New Valmar BVBA
 Žalovaná: Global Pharmacies Partner Health Srl
 Výrok
 Článek 35 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě člena federace v rámci členského státu, jako je Vlámské společenství Belgického království, která ukládá všem podnikům majícím provozovnu na území tohoto člena federace povinnost vyhotovovat celé znění faktur týkajících se přeshraničních transakcí výlučně v úředním jazyce uvedeného člena federace, a to pod sankcí neplatnosti těchto smluv, o níž musí rozhodnout soud i bez návrhu.
 (1) Úř. věst. C 118, 13.4.2015.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/16
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 27. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-465/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/98/ES - Opakované použití informací veřejného sektoru - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 297/25)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Montaguti a R. Vidal Puig, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě ustanovení nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru (Úř. věst. L 345, s. 90; Zvl. vyd. 13/32, s. 701)
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru, a v každém případě tím, že nesdělilo uvedená opatření Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 15. září 2010 — Marcuccio v. Komise
 (Věc T-157/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přiměřená lhůta pro předložení návrhu na náhradu škody - Opožděnost - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
 2010/C 301/52
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 18. února 2009, Marcuccio v. Komise (F-42/08, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto usnesení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. prosince 2008 — Tuzzi fashion GmbH v. OHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
 (Věc T-535/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Emidio Tucci - Národní slovní ochranná známka a dřívější mezinárodní zápis TUZZI - Dřívější obchodní firma Tuzzi fashion GmbH - Relativní důvody zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 73 a čl. 62 odst. 2 nařízení č. 40/94 (nyní článek 75 a čl. 64 odst. 2 nařízení č. 207/2009) - Zkoumání skutečností z moci úřední - Článek 74 nařízení č. 40/94 (nyní článek 76 nařízení č. 207/2009) - Článek 79 nařízení č. 40/94 (nyní článek 83 nařízení č. 207/2009))
 2012/C 355/40
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tuzzi fashion GmbH (Fulda, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně J. L. Rivas Zurdo a E. López Camba, poté J. L Rivas Zurdo, E. López Camba a E. Seijo Veiguela, a nakonec J. L. Rivas Zurdo a E. Seijo Veiguela, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2008 (věc R 1561/2007-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Tuzzi fashion GmbH a El Corte Inglés, SA
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Tuzzi fashion GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Arbeidshof Brusel ze dne 23. prosince 2004 ve věci Rijksdienst voor Sociale Zekerheid proti Herbosch-Kiere NV
 (Věc C-2/05)
 (2005/C 82/14)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Arbeidshof Brusel ze dne 23. prosince 2004 ve věci Rijksdienst voor Sociale Zekerheid proti Herbosch-Kiere NV, který došel kanceláři Soudního dvora dne 5. ledna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Arbeidshof Brusel žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 Je soud státu přijetí oprávněn přezkoumat nebo posoudit existenci pracovněprávního vztahu mezi podnikem, který vysílá zaměstnanou osobu a vyslanou zaměstnanou osobou s ohledem na skutečnost, že pojem „podnikem, pro nějž obvykle pracuje“ uvedený v čl. 14 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1408/71 (1) vyžaduje (podle rozhodnutí č. 128), aby během doby vyslání zůstal zachován pracovněprávní vztah?
 Je soud jiného členského státu než toho, který vydal uvedené osvědčení (formulář E 101), oprávněn nevzít toto osvědčení v úvahu nebo prohlásit jej za neplatné, pokud je podle něj při posouzení předložených skutkových okolností nesporné, že mezi podnikem, který vysílá zaměstnanou osobu a vyslanou zaměstnanou osobou neexistoval během doby vyslání žádný pracovněprávní vztah?
 Je příslušný orgán státu vyslání vázán rozhodnutím soudu státu přijetí, který za výše uvedených okolností nevezme v úvahu nebo prohlásí za neplatné výše uvedené osvědčení (formulář E 101)?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2).


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/18
 Žaloba podaná dne 11. září 2012 — Intrasoft International v. Komise
 (Věc T-403/12)
 2012/C 343/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Intrasoft International SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí Zastoupení Evropské unie při Srbské republice ze dne 10. srpna 2012 (č. RH(2012)3471), jakož i implicitní zamítnutí stížnosti žalobkyně ze dne 10. srpna 2012 podané proti tomuto rozhodnutí s tím, že žalobkyni bude umožněno účastnit se následujících fází zadávacího řízení;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení zadávacích podmínek a zásady řádné správy. Žalobkyně konkrétně tvrdí, že dodatečné informace či vysvětlení, které zadavatel poskytl všem uchazečům v rámci zadávacího řízení, doplnily zadávací podmínky, staly se součástí právního rámce pro předmětnou zakázku a byly tudíž závazné pro všechny strany včetně zadavatele. Žalovaná v této věci tyto podmínky porušila.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 94 finančního nařízení (1), jelikož:
 —
 Žalobkyně byla vyloučena ze zadávacího řízení z důvodu střetu zájmů, aniž by jí bylo umožněno prokázat a předložit důkazy o tom, že tomu tak nebylo;
 —
 správní orgány neposoudily ani nedoložily, zda dřívější zapojení žalobkyně v jiném zadávacím řízení mohlo mít vliv na předmětnou zakázku.
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Ministre du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique v. Accor SA
 (Věc C-310/09) (1)
 (Volný pohyb kapitálu - Daňové zacházení s dividendami - Vnitrostátní právní předpisy, kterými se přiznává sleva na dani ve vztahu k dividendám vyplaceným dceřinými společnostmi, které jsou rezidenty ve státě mateřské společnosti - Odmítnutí slevy na dani ve vztahu k dividendám vyplaceným dceřinými společnostmi nerezidenty - Následné vyplácení dividend mateřskou společností svým akcionářům - Započtení slevy na dani na srážkovou daň z příjmů z kapitálového majetku, kterou musí mateřská společnost odvést při následném vyplácení dividend - Odmítnutí vrátit srážkovou daň odvedenou mateřskou společností - Bezdůvodné obohacení - Požadované důkazy týkající se zdanění dceřiných společností nerezidentů)
 2011/C 319/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ministre du Budget, des Comptes publics et de la Fonction publique
 Žalovaná: Accor SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État (Francie) –Výklad článků 43 a 56 Smlouvy o ES — Vnitrostátní právní úprava, která zdaňuje rozdílným způsobem dividendy pocházející od dceřinných společností usazených ve státě, ve kterém je rezidentem mateřská společnost, a v jiných členských státech — Možnost započíst na srážkovou daň z příjmů z kapitálového majetku, kterou je mateřská společnost povinna uhradit při následném vyplácení těchto dividend akcionářům, slevu na dani spojenou s rozdělením těchto dividend, pocházejí-li od dceřiné společnosti usazené ve Francii, ale nikoli pocházejí-li od dceřinné společnosti usazené v jiném členském státě Společenství — Odmítnutí vrátit srážkovou daň z příjmů z kapitálového majetku zaplacenou mateřskou společností, které je odůvodněno bezdůvodným obohacením nebo tím, že této společnosti nevznikla škoda — Vrácení částek zaplacených mateřskou společností vázané na předložení důkazů týkajících se daně zaplacené jejími dceřinnými společnosti v jiném členském státě než je stát, ve kterém má mateřská společnost sídlo — Dodržování zásady rovnocennosti a zásady efektivity
 Výrok
 1)
 Vzhledem k výše uvedenému je proto na první položenou otázku třeba odpovědět, že články 49 SFEU a 63 SFEU brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, jejímž cílem je zamezení dvojího ekonomického zdanění dividend, která umožňuje mateřské společnosti započíst na srážkovou daň z příjmů z kapitálového majetku, kterou je povinna uhradit při následném vyplacení dividend svým akcionářům, které jí poukázaly její dceřiné společnosti, slevu na dani spojenou s rozdělením těchto dividend, pocházejí-li od dceřiné společnosti usazené v tomto členském státě, přičemž tuto možnost neposkytuje, pocházejí-li tyto dividendy od dceřiné společnosti usazené v jiném členském státě, pokud tato právní úprava v tomto posledně uvedeném případě nezakládá právo na poskytnutí slevy na dani spojené s rozdělením těchto dividend touto dceřinou společností.
 2)
 Pokud takový vnitrostátní daňový režim, jako je režim dotčený v původním řízení, nevede jako takový k přenesení neoprávněně uhrazené daně daňovým poplatníkem na třetí osobu, právo Unie brání tomu, aby členský stát odmítl vrácení částek zaplacených mateřskou společností z toho důvodu, že by toto vrácení pro tuto společnost představovalo bezdůvodné obohacení, nebo z toho důvodu, že částka zaplacená mateřskou společností nepředstavuje pro tuto společnost účetní či daňový náklad, ale započítává se na součet částek, které mohou být následně vyplaceny jejím akcionářům.
 3)
 Vzhledem k výše uvedenému je třeba na třetí položenou otázku odpovědět tak, že zásada rovnocennosti a zásada efektivity nebrání tomu, aby vrácení částek mateřské společnosti — které má zajistit uplatnění téhož daňového režimu na dividendy, které jsou vypláceny jejími dceřinými společnostmi usazenými ve Francii, a dividendy vyplácené jejími dceřinými společnostmi usazenými v jiných členských státech, následně vyplacené mateřskou společností — bylo v zásadě podmíněno tím, že daňový poplatník předloží údaje, které jsou jen v jeho držení a které se v případě každé sporné dividendy týkají zejména skutečně uplatněné sazby daně a skutečně uhrazené částky daně ze zisku dosaženého dceřinými společnostmi usazenými v jiných členských státech, zatímco v případě dceřiných společností usazených ve Francii se tytéž informace, se kterými je správní orgán seznámen, nevyžadují. Předložení těchto informací však lze požadovat pouze za předpokladu, že je v praxi možné a nepříliš obtížné předložit důkaz o uhrazení daně dceřinými společnostmi se sídlem v jiných členských státech, zejména pak s ohledem na právní předpisy uvedených členských států, které se týkají zamezení dvojího zdanění a oznamování výše splatné korporační daně, jakož i archivace správních dokumentů. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda jsou tyto podmínky ve věci v původním řízení splněny.
 (1) Úř. věst. C 233, 26.9.2009.