text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 20. dubna 2015 – Taser International Inc. v. SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
 (Věc C-175/15)
 (2015/C 236/33)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Taser International Inc.
 Žalovaní: SC Gate 4 Business SRL, Cristian Mircea Anastasiu
 Předběžné otázky
 Musí být článek 24 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládán v tom smyslu, že výrazem „není-li soud příslušný již podle jiných ustanovení tohoto nařízení“ se rozumí i situace, kdy si strany smlouvy o převodu práv k ochranné známce zapsané v členském státě Evropské unie jednoznačným a nezpochybněným způsobem ujednaly, že k projednání sporů týkajících se plnění smluvních závazků jsou příslušné soudy státu, který není členským státem Evropské unie a ve kterém má žalobce bydliště (sídlo), přičemž se žalobce obrátil na soud členského státu Evropské unie, na jehož území má své bydliště (sídlo) žalovaný?
 V případě kladné odpovědi:
 Musí být čl. 23 odst. 5 téhož nařízení vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na doložku o příslušnosti soudu státu, který není členským státem Evropské unie, s tím důsledkem, že soud projednávající věc na základě článku 2 nařízení určí příslušnost podle právních předpisů mezinárodního práva soukromého svého vnitrostátního práva?
 Lze spor, jehož předmětem je soudní výkon povinnosti převést práva k ochranné známce zapsané v členském státě Evropské unie, jež vznikla v rámci smlouvy uzavřené mezi účastníky tohoto sporu, považovat za spor týkající se práva, „které vyžaduje udělení nebo zápis“ ve smyslu čl. 22 odst. 4 nařízení, s ohledem na to, že podle práva státu, ve kterém je ochranná známka zapsána, převod práv k ochranné známce podléhá zápisu do rejstříku ochranných známek a zveřejnění v úředním věstníku průmyslového vlastnictví?
 V případě záporné odpovědi, brání článek 24 nařízení tomu, aby soud projednávající věc na základě článku 2 nařízení v situaci, jako je ta popsaná ve výše uvedené předběžné otázce, určil, že není příslušný k rozhodnutí ve věci, i když se žalovaný k tomuto soudu dostavil, včetně posledního stupně řízení, aniž by namítal jeho nepříslušnost?
 (1) Úř. vest. L 12, s. 1.


text:
 28.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 160/12
 Žaloba podaná dne 8. března 2011 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-122/11)
 2011/C 160/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Kreuschitz a G. Rozet, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že Belgické království tím, že až ode dne 1. srpna 2004 zrušilo podmínku bydliště, která bránila valorizaci důchodů evropských občanů a občanů EHP, kteří měli bydliště mimo území státu, který uzavřel s Belgií dohodu o reciprocitě, a tím, že neodstranilo diskriminaci, které byly tyto osoby vystaveny až do 1. srpna 2004, čímž byly připraveny o část svých důchodů, porušilo povinnosti, které mu vyplývají z článků 4 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (1), jakož i z článků 18 a 45 SFEU, které zakotvují zásadu zákazu diskriminace založené na státní příslušnosti;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že vnitrostátní právní úprava vytváří diskriminaci vůči státním příslušníkům jiných členských států, jelikož pouze těmto posledně uvedeným osobám ukládá povinnost bydliště na území jednoho z členských států nebo na území státu, který uzavřel s Belgií dohodu o reciprocitě, aby jim mohly být valorizovány jejich důchody v období do 1. srpna 2004.
 Komise kromě toho tvrdí, že výše uvedené nařízení (ES) č. 883/2004 již nestanoví podmínku bydliště na území jednoho z členských států, aby bylo možné se dovolávat zásady rovného zacházení. Osoby, na které se uvedené nařízení vztahuje, tak mohou požadovat uplatnění této zásady, i když mají bydliště ve třetí zemi. Jednotlivý stát tak již nemůže vyhradit valorizace důchodů pouze svým státním příslušníkům, ale musí je rovněž přiznat důchodcům s bydlištěm ve třetí zemi.
 Konečně má Komise za to, že legitimní očekávání, praktické obtíže a finanční dopad, tedy důvody, kterých se belgické orgány dovolávají za účelem odůvodnění nemožnosti zpětně uplatnit pozměněnou právní úpravu, nemohou být přijaty.
 (1) Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 3.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 254/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 7. dubna 2015 – Franz Lesar
 (Věc C-159/15)
 (2015/C 254/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Franz Lesar
 Žalovaný orgán: Personální úřad zřízený u představenstva společnosti Telekom Austria AG
 Předběžné otázky
 Musí být čl. 2 odst.1 a 2 písm. a) a čl. 6 odst.1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1) vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je ta, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, – podle níž se doba učebního poměru a doba odpracovaná jako smluvní zaměstnanec Spolku, za kterou bylo nutno platit příspěvky na povinné důchodové pojištění,
 a)
 započte pro účely dosažení úřednického důchodu jako náhradní doba za doby předcházející nástupu do služby, kterou je třeba zohlednit pro účely důchodových práv, pokud následovala po dovršení osmnáctého roku života, přičemž Spolek v tomto případě obdrží podle práva sociálního zabezpečení za započtení těchto dob od instituce sociálního pojištění příspěvek za převod; naproti tomu,
 b)
 se tato doba pro účely dosažení úřednického důchodu jako náhradní doba za doby předcházející nástupu do služby, kterou je třeba zohlednit pro účely důchodových práv, nezapočte, pokud předcházela dovršení osmnáctého roku života, přičemž v případě, že započtení není provedeno, se za takováto období Spolku neposkytuje příspěvek za převod a příspěvky na důchodové pojištění se vrací pojištěnci, – zejména pokud se zohlední, že v případě dodatečného započtení těchto období vynuceného unijním právem by instituce sociálního pojištění měla možnost od úředníka požadovat zpětné vrácení vrácené částky, a že instituci sociálního pojištění by dodatečně vznikla povinnost poskytnout Spolku příspěvek za převod?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 16.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. června 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia – Itálie) – WWF Italia, Gruppo Ornitologico Lombardo (GOL), Lega abolizione della caccia (LAC), Lega antivivisezionista (LAV) v. Regione Lombardia
 (Věc C-60/05) (1)
 (Ochrana volně žijících ptáků - Směrnice 79/409/EHS - Výjimky z právní úpravy ochrany)
 (2006/C 178/08)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: WWF Italia, Gruppo Ornitologico Lombardo (GOL), Lega abolizione della caccia (LAC), Lega antivivisezionista (LAV)
 Žalovaný: Regione Lombardia
 Za přítomnosti: Associazione migratoristi italiani
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia – Výklad článku 9 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1) – Podmínky výkonu pravomoci členských států při stanovení výjimek ze zákazu usmrcování nebo odchytu chráněných druhů – Pěnkava obecná a pěnkava jíkavec
 Výrok
 1)
 Článek 9 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků ukládá členským státům povinnost, aby bez ohledu na vnitrostátní rozdělení pravomocí stanovené vnitrostátním právním řádem při přijímání prováděcích opatření k tomuto ustanovení zajistily, že ve všech případech použití odchylky v něm stanovené a pro všechny chráněné druhy nepřekročí povolené úbytky způsobené lovením strop, který je v souladu s omezením uvedených úbytků způsobených lovením na malá množství uloženým tímto ustanovením, přičemž tento strop musí být určen na základě přesných vědeckých údajů.
 2)
 Vnitrostátní prováděcí ustanovení týkající se pojmu „malá množství“ stanoveného v čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice 79/409 musejí umožňovat orgánům odpovědným za povolování lovení ptáků určitého druhu na základě odchylky vycházet z ukazatelů, které jsou dostatečně přesné co se týče množstevních stropů, které musejí být dodržovány.
 3)
 Při provádění čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice 79/409 jsou členské státy povinny zabezpečit, aby bez ohledu na počet a identitu orgánů odpovědných v rámci svých území za provádění tohoto ustanovení výše úbytku způsobená lovením povolená po každý chráněný druh každým z uvedených orgánů nepřekročila strop, který je v souladu s omezením uvedených úbytků způsobených lovením na „malá množství“ stanovený pro týž druh pro celé vnitrostátní území.
 4)
 Povinnost příslušející členským státům zabezpečit, aby k úbytkům způsobeným lovením ptáků docházelo pouze v „malých množstvích“ v souladu s čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice 79/409 vyžaduje, aby stanovené správní postupy byly organizovány tak, aby jak rozhodnutí orgánů příslušných k povolování lovení na základě odchylky, tak způsob, jakým jsou uvedená rozhodnutí používána, byly podřízeny efektivní kontrole vykonávané včas.
 (1) Úř. věst. C 93, 16.4.2005.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Lucembursko) dne 3. března 2010 — Lucemburské velkovévodství, Administration de l’enregistrement et des domaines v. Pierre Feltgen (správce konkurzní podstaty Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
 (Věc C-116/10)
 2010/C 113/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Lucemburské velkovévodství, Administration de l'enregistrement et des domaines
 Žalovaný: Pierre Feltgen (správce konkurzní podstaty Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
 Předběžná otázka
 Mohou být služby poskytované vlastníkem lodi, který ji za úplatu poskytuje i s posádkou fyzickým osobám pro zábavní výlety těchto zákazníků na volném moři, osvobozeny podle čl. 15 odst. 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (1), považují-li se tyto služby zároveň za nájem lodi a přepravu?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. září 2008 Audi AG proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 9. července 2008 ve věci T-70/06, Audi AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-398/08 P)
 (2008/C 301/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Audi AG (zástupci: S. O. Gillert a F. Schiwek, advokáti)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. prosince 2005 ve věci R 237/2005-2 v rozsahu v němž bylo částečně zamítnuto odvolání proti rozhodnutí průzkumového referenta;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem, před Soudem prvního stupně, jakož i před odvolacím senátem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. B nařízení Rady (ES) č. 40/94: Soud – jako předtím odvolací senát – neobdržel žádné dostačující určení všech oslovených obchodních kruhů. Vzhledem k velkému počtu zboží a služeb, které byly požadovány pod přihlášenou ochrannou známkou Společenství, nebyl paušální způsob zacházení přípustný.
 Soud mimoto při přezkumu rozlišovací způsobilosti nastavil příliš přísné měřítko. Soud neuznal, že se také u tzv. reklamních sloganů jedná o slovní ochranné známky. Soud však pouze na základě skutečnosti, že se podle jeho názoru u přihlášené ochranné známky „Vorsprung durch Technik“ jedná o reklamní slogan, stanovil znatelně přísnější požadavky na určení rozlišovací způsobilosti.
 Porušení článku 63 nařízení Rady č. 40/94: Soud se omezil na přezkoumání rozhodnutí odvolacího senátu. Nové skutečnosti předložené stranami, které nebyly již předmětem rozhodnutí odvolacího senátu, nesmějí být Soudem připuštěny ani zohledněny při přijímání rozhodnutí. Soud se však při přezkumu rozlišovací způsobilosti odvolal na dokument předložený žalovanou stranou teprve s žalobní odpovědí. Určení, že přihlášená ochranná známka Společenství „Vorsprung durch Technik“ nevykazuje rozlišovací způsobilost, bylo určujícím způsobem odůvodněno obsahem dokumentu a zhodnocením tohoto obsahu Soudem.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. dubna 2014 – Evropská komise v. Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA
 (Spojené věci C-231/11 P až C-233/11 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Trh projektů týkajících se plynem izolovaných spínacích přístrojů - Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení pokuty - Pojem podniku - Zásada osobní odpovědnosti a personality trestu a sankcí - Pravomoc Tribunálu k přezkumu v plné jurisdikci - Zásada ne ultra petita - Zásady proporcionality a rovného zacházení“)
 2014/C 175/02
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. Antoniadis, R. Sauer a N. von Lingen, zmocněnci) (C-231/11 P), Siemens Transmission & Distribution Ltd (C-232/11 P), Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (C-233/11 P) (zástupci: H. Wollmann a F. Urlesberger, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA, Nuova Magrini Galileo SpA (zástupci: H. Wollmann a F. Urlesberger, Rechtsanwälte), Evropská komise (zástupci: A. Antoniadis, R. Sauer a N. von Lingen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravné prostředky podané proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 3. března 2011, Siemens Österreich a další v. Komise (spojené věci T-122/07 až T-124/07) – jejichž předmětem je návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 6762 final ze dne 24. ledna 2007 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F/38.899 – Plynem izolované spínací přístroje) a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním
 Výrok
 1)
 Bod 2 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 3. března 2011, Siemens Österreich a další v. Komise (T-122/07 až T-124/07), se zrušuje v rozsahu, v němž zrušuje čl. 2 písm. j) a k) rozhodnutí Komise C(2006) 6762 final ze dne 24. ledna 2007 v řízení podle článku [81 ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.899 – Plynem izolované spínací přístroje).
 2)
 Bod 3 první odrážka výroku rozsudku Tribunálu ze dne 3. března 2011, Siemens Österreich a další v. Komise (T-122/07 až T-124/07), se zrušuje.
 3)
 Bod 3 druhá a čtvrtá odrážka výroku rozsudku Tribunálu ze dne 3. března 2011, Siemens Österreich a další v. Komise (T-122/07 až T-124/07), se zrušuje v rozsahu, v němž znamená stanovení podílů žalobkyň v prvním stupni, pokud jde o částky pokuty, které jim byly uloženy na základě jejich společné a nerozdílné odpovědnosti.
 4)
 Ve zbývající části se kasační opravné prostředky zamítají.
 5)
 Společnostem Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission & Distribution SA a Nuova Magrini Galileo SpA se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s kasačním opravným prostředkem ve věci C-231/11 P.
 6)
 Společnosti Siemens Transmission & Distribution Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s kasačním opravným prostředkem ve věci C-232/11 P.
 7)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s kasačním opravným prostředkem ve věci C-233/11 P.
 8)
 Náklady řízení týkající se řízení v prvním stupni zůstávají rozděleny v souladu s body 5 až 7 výroku rozsudku Tribunálu ze dne 3. března 2011, Siemens Österreich a další v. Komise (T-122/07 až T-124/07).
 (1) Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/13
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. července 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-512/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/66/ES - Baterie a akumulátory a odpadní baterie a akumulátory - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 2010/C 246/21
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: I. Dimitriou a A. Margeli, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: N. Dafniou, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/66/ES ze dne 6. září 2006 o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech a o zrušení směrnice 91/157/EHS (Úř. věst. L 266, s. 1) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Tím, že Řecká republika ve stanovené lhůtě nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/66/ES ze dne 6. září 2006 o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech a o zrušení směrnice 91/157/EHS, nesplnila povinnosti, které jí z této směrnice vyplývají.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


text:
 18.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 15/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hovrätten för västra Sverige (Švédsko) dne 4. listopadu 2013 — Kammaråklagaren v. Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri AB Ganthi and Fiskeri AB Nordic
 (Věc C-565/13)
 2014/C 15/13
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Hovrätten för västra Sverige
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Kammaråklagaren
 Žalovaní: Ove Ahlström, Lennart Kjellberg, Fiskeri AB Ganthi and Fiskeri AB Nordic
 Předběžné otázky
 1)
 Je článek 6 odst. 1 Dohody mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu výlučným ustanovením, jelikož brání tomu, aby plavidlům Společenství bylo povoleno provozovat rybolovné činnosti v marockých rybolovných oblastech na základě licence vydávané výlučně příslušnými marockými orgány marockým vlastníkům rybolovných kvót?
 2)
 Je článek 6 odst. 1 Dohody mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu výlučným ustanovením, jelikož brání tomu, aby plavidla Společenství byla pronajímána bez posádky marockým společnostem k rybolovu v marockých rybolovných oblastech provozovanému na základě licence vydávané výlučně příslušnými marockými orgány marockým vlastníkům kvót (na základě standardního formuláře „Barecon 2001“ BIMCO Standard Bareboat Charter)?
 3)
 Má na odpověď na druhou otázku vliv skutečnost, že pronajímatel plavidla marocké společnosti poskytuje též odborné služby ve formě správy a zajištění posádky rybářského plavidla a poskytování technické podpory?
 4)
 Má být Dohoda mezi Evropským společenstvím a Marockým královstvím o partnerství v odvětví rybolovu vykládána v tom smyslu, že Marocké království je oprávněno rozvíjet a provozovat svůj vlastní domácí průmyslový pelagický rybolov jižně od 29° (severní šířky)? Pokud ano, opravňuje tato dohoda Marocké království k tomu, aby pronajímalo nebo udělovalo licence k domácímu rybolovu přímo rybářským plavidlům Společenství, aniž by bylo potřeba povolení Evropského společenství?


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/31
 Žaloba podaná dne 22. září 2008 – MIP Metro v. OHIM – CBT Comunicación Multimedia (Metromeet)
 (Věc T-407/08)
 (2008/C 327/57)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: J.-C. Plate a R. Kaase, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: CBT Comunicación Multimedia, SL (Getxo, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. 6. 2008 ve věci R 387/2007-1 zrušit z důvodu neslučitelnosti s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství č. 40/94 a zamítnout přihlášku ochranné známky Společenství 37 405 29 „metromeet“;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů námitkového a odvolacího řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: CBT Comunicación Multimedia, SL
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Metromeet“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35 a 41 – přihláška č. 3 740 529
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazová ochranná známka „METRO“ a slovní ochranná známka „meeting metro“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35 a 41
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, protože mezi srovnávanými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. října 2011 ThyssenKrupp Liften BV proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise
 (Věc C-519/11 P)
 2011/C 355/20
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): ThyssenKrupp Liften BV (zástupci: O. W. Brouwer, N. Lorjé, N. Al-Ani, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání navrhovatelky
 Navrhovatelka požaduje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 v rozsahu, v němž zamítl její žalobní důvody;
 —
 rozhodl sám v této věci a zrušil rozhodnutí Komise K(2007) 512 (1) v konečném znění ze dne 21. února 2007 ve věci COMP/E-1/38.823 — Výtahy a eskalátory na základě důvodů předložených v prvním stupni a/nebo snížil pokutu, která jí byla uložena;
 —
 podpůrně, snížil pokutu, která jí byla uložena;
 —
 dále podpůrně, vrátil věc Tribunálu;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka předkládá pět důvodů kasačního opravného prostředku:
 1)
 porušení čl. 81 odst. 1 ES (nyní čl. 101 odst. 1 SFEU), jelikož protiprávní jednání nemohla mít citelný vliv na obchod mezi členskými státy a Komise neprávem zahájila řízení;
 2)
 porušení zásady Ne bis in idem;
 3)
 porušení zásady proporcionality stanovením nepřiměřené výchozí částky pro pokutu;
 4)
 porušení nejvyšší částky stanovené pro pokuty podle článku 23 nařízení č. 1/2003 (2), zásady presumpce neviny zakotvené v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 2 EÚLP, zásady Nulla poena sine lege zakotvené v čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, zásady proporcionality podle čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie a zásady individuality sankcí a osobní odpovědnosti z důvodu skutečnosti, že byla potvrzena solidární odpovědnost za celou pokutu vypočítanou z obratu celého koncernu;
 5)
 nesprávné posouzení a protiprávní nečinnost, jelikož Tribunál nevyužil svou pravomoc neomezeného přezkumu pokut, pokud jde především o výchozí částku pokuty, odrazující účinek a spolupráci nad rámec sdělení o spolupráci z roku 2002.
 (1) Shrnutí v Úř. věst. 2008, C 75, s. 19.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).


text:
 6.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 70/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Lille (Francie) dne 15. prosince 2016 – Adil Hassan v. Préfet du Pas-de-Calais
 (Věc C-647/16)
 (2017/C 070/17)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif de Lille
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Adil Hassan
 Žalovaný: Préfet du Pas-de-Calais
 Předběžná otázka
 Brání článek 26 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 (1) tomu, aby příslušné orgány členského státu, který k jinému členskému státu, jenž považuje na základě kritérií stanovených nařízením za příslušný stát, podal žádost o převzetí nebo přijetí zpět státního příslušníka třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří podali žádost o mezinárodní ochranu, o níž nebylo dosud s konečnou platností rozhodnuto, nebo jiné osoby uvedené v čl. 18 odst. 1 písm. c) nebo d) nařízení, přijaly a dotyčné osobě oznámily rozhodnutí o přemístění předtím, než dožádaný stát této žádosti o převzetí nebo přijetí zpět vyhoví?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, s. 31).


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/50
 Žaloba podaná dne 31. července 2006 – Select Appointments v. OHIM – Manpower (TELESELECT)
 (Věc T-202/06)
 (2006/C 224/105)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Select Appointments (Holdings) Ltd. (St Albans, Spojené království) (zástupci: G.R. Fernando, C.J. Leech, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníce řízení před odvolacím senátem: Manpower Inc. (Milwaukee, Spojené státy americké)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí odvolacího senátu OHIM ze dne 18. května 2006 povolující zápis přihlášky č. 1 030 980 a zamítající námitky č. B 303 158;
 —
 zamítnout přihlášku; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Manpower Inc.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „TELESELECT“ pro služby ve třídách 35 a 41 (služby v hodnocení a cvičení v oblasti obsluhy telefonních hovorů)
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Select Appointments (Holdings)
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství „SELECT“ pro služby ve třídách 35 a 41 – přihláška č. 2 111 367 (zprostředkovatelny práce, poradenství, informace o pracovních příležitostech,, reklama a služby v oblasti personalistiky)
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 vzhledem k tomu, že podle žalobkyně nebezpečí záměny byť jen na části území Evropského společenství odůvodnilo zamítnutí zápisu napadené ochranné známky. S ohledem na to, že průměrní spotřebitelé nemusí nutně hovořit anglicky, pojem „SELECT“ obsažený ve slovní ochranné známce by pro ně neměl žádný zvláštní význam.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že hodnotící služby poskytované napadenou ochrannou známkou jsou obsaženy v širších službách zprostředkování práce, pokrytých vlastní ochrannou známkou Společenství.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Viamex Agrar Handels GmbH (C-37/06), Zuchtvieh-Kontor GmbH (ZVK) (C-58/06) v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-37/06 a C-58/06) (1)
 (Nařízení (ES) č. 615/98 - Směrnice 91/628/EHS - Vývozní náhrady - Ochrana skotu během přepravy - Podmínění výplaty vývozních náhrad za skot dodržováním ustanovení směrnice 91/628/EHS - Zásada proporcionality - Ztráta nároku na vývozní náhradu)
 (2008/C 64/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Viamex Agrar Handels GmbH (C-37/06), Zuchtvieh-Kontor GmbH (ZVK) (C-58/06)
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Hamburg – Platnost článku 1 a čl. 5 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 615/98 ze dne 18. března 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim vývozních náhrad, pokud jde o ochranu živého skotu během přepravy (Úř. věst. L 82, s. 19) – Závislost platby vývozních náhrad pro skot na dodržování směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (Úř. věst. L 340, s. 17) – Ztráta nároku na náhradu kvůli nedodržení doby odpočinku při přepravě skotu
 Výrok
 1)
 Přezkum první otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 1 nařízení Komise (ES) č. 615/98 ze dne 18. března 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim vývozních náhrad, pokud jde o ochranu živého skotu během přepravy.
 2)
 Přezkum druhé otázky neodhalil žádné skutečnosti, kterými by mohla být dotčena platnost čl. 5 odst. 3 nařízení č. 615/98 s ohledem na zásadu proporcionality. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda příslušné orgány uplatnily relevantní ustanovení nařízení č. 615/98 v souladu s uvedenou zásadou.
 (1) Úř. věst. C 96, 22.4.2006.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/43
 Žaloba podaná dne 30. prosince 2014 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-841/14)
 (2015/C 073/55)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupkyně: A. Gavela Llopis, Abogado del státu)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil vyměření úroků provedené službami Komise formou dopisu ze dne 21. října 2014;
 —
 podpůrně určil, že zvýšení podle čl. 11 odst. 1 a 2 se neuplatní;
 —
 podpůrně k prvnímu návrhovému žádání a bez ohledu na to, zda bude výše uvedenému vyhověno, určil, že úroky z prodlení počínají běžet dne 20. ledna 2004, tedy v následující pracovní den druhého měsíce po dni, kdy mohl být dne 27. listopadu 2003 zjištěn dluh odpovídající všem tranzitům, které jsou předmětem tohoto řízení, nebo v případě, že tomu tak nebude, tak učinil alespoň v souvislosti s úroky z celního dluhu odpovídajícího třem posledním tranzitům, a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí obsaženému v dopise Komise Ares (2014) 3486706 (BUDG/B/02/MTC/IB) ze dne 21. října 2014, kterým došlo k uplatnění článku 11 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.
 Východiskem této žaloby je šetření provedené nizozemskými orgány v souvislosti s 26 tranzity expedovanými z jejich celního úřadu mezi dubnem a listopadem 1994 s tím, že byl deklarován vývoz z celního území Společenství přes španělský celní úřad v Algeciras. Uvedené orgány dospěly k závěru, že dotčené zboží uniklo celnímu dohledu, neboť území Unie neopustilo. Posléze vypracovaly nizozemské orgány další zprávu týkající se 8 tranzitních prohlášení, u kterých vyjádřily pochybnosti o pravosti otisků razítka a podpisů na dokumentech předložených jako důkaz o jejich dovršení.
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody:
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 11 nařízení č. 1150/2000 ve spojení s jeho čl. 9 odst. 1, čl. 10 odst. 1 druhým pododstavcem, čl. 6 odst. 3 a s jeho článkem 2, spočívajícího v tom, že Komise je použila na skutkové okolnosti v něm neupravené
 —
 V této souvislosti žalobce tvrdí, že nejde o celní dluh podle čl. 6 odst. 3 písm. a), nýbrž o celní dluh podle jeho písmene b).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality a zásady právní jistoty při uplatňování ustanovení čl. 11 odst. 2 a 3 nařízení č. 1150/2000
 —
 V této souvislosti žalobce tvrdí, že uvedená ustanovení upravují zvýšení úroku z prodlení, jehož předmětem není nahradit škodu způsobenou opožděností platby, nýbrž mají donucovací povahu, která brání jejich uplatnění v případě, kdy členský stát nemá vědomost o samotné existenci opožděně splněné povinnosti.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 2 odst. 3 nařízení č. 1150/2000 v souvislosti s určením data, kdy měl být celní dluh konstatován, potažmo z nesprávného určení data, od kterého počínají běžet úroky z prodlení, neboť dotčené věci byly projednávány před soudy, takže v každém případě nemohlo ke konstatování dojít před vydáním soudního rozhodnutí


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/23
 Žaloba podaná dne 19. října 2005 – I.R.I.P.A. Abruzzo v. Komise
 (Věc T-384/05)
 (2005/C 330/58)
 Jednací jazyk: itlaština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Instituto Regionale per gli Interventi Promozionali in Agricoltura – I.R.I.P.A. Abruzzo (Pescara, Itálie) (zástupci: Gianluca Belotti, Nicola Pisani a Emanuele Dell'Elce, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise uvedené v dopise ze dne 9. srpna 2005 a případně dopis Komise ze dne 12. října 2005 a uložit Komisi, aby přezkoumala všechny ostatní případy a přiznala žalobkyni dotčenou podporu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 9. srpna 2005, doručenému žalobkyni dne 12. srpna 2005, kterým bylo žalobkyni sděleno, že její žádost o finanční příspěvek podle nařízení (ES) č. 814/2000 nebyla v rámci stanovení rozpočtu pro rok 2005 vybrána z důvodu její údajné platební neschopnosti.
 V rozporu s tím, co přijala Komise pro odůvodnění odmítnutí financování, žalobkyně tvrdí, že její platební schopnost a platební schopnost jejích partnerů v této iniciativě byla značně vyšší než platební schopnost stanovená ve vyhlášení veřejné soutěže, a to i při použití striktního výkladu kritéria platební schopnosti, jak je uvedeno Komisí.
 Mimoto žalobkyně tvrdí, že totéž kritérium týkající se platební schopnosti, jak je vykládáno Komisí, je zjevně nelogické a nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům, jelikož tímto způsobem a vykonstruovaně omezuje případné uchazeče. V tomto ohledu uvádí, že požadavek platební schopnosti byl plně splněn, neboť platební schopnost byla značně vyšší než 100 % celkové požadované podpory (263 895,50 eur); a že v každém ze tří hospodářských roků, pro které byly rozpočty a výkaz zisků a ztrát schváleny a uzavřeny, byla platební schopnost uchazeče a jeho partnerů zjevně vyšší než tato částka.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. října 2012 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-301/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Znečištění a škodliviny - Čištění městských odpadních vod - Směrnice 91/271/EHS - Články 3, 4 a 10 - Příloha I písm. A a B)
 2012/C 379/02
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán, A.-A. Gilly a A. Demeneix, zmocněnkyně)
 Žalovaný: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: L. Seeboruth, zmocněnec, ve spolupráci s D. Andersonem QC, S. Fordem a B. McGurkem, barristers)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 3 odst. 1 a 2, čl. 4 odst. 1 a 3 a článku 10, jakož i přílohy I písm. A a B směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40) — Nezajištění vhodného čištění městských odpadních vod z několika londýnských aglomerací (Whitburn, Beckton, Crossness a Mogden)
 Výrok
 1)
 Spojené království tím, že nezajistilo:
 —
 vhodné odvádění městských odpadních vod z aglomerace Sunderland (Whitburn) a londýnské aglomerace (stokové soustavy Beckton a Crossness), které mají populační ekvivalent vyšší než 15 000 PE, v souladu s čl. 3 odst. 1 a 3, jakož i přílohou I A směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, a
 —
 vhodné čištění městských odpadních vod z londýnské aglomerace (čistírny odpadních vod v Beckton, Crossness a Mogden) s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE, v souladu s čl. 4 odst. 1 a 3, článkem 10, jakož i přílohou I B směrnice 91/271,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Spojenému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/55
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 4. září 2008 – Dragoman v. Komise
 (Věc F-147/06) (1)
 („Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení - Nepřipuštění k ústní zkoušce“)
 (2008/C 313/99)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Adriana Dragoman (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Mihailescu, poté G.-F. Dinulescu, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Herrmann a M. Velardo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí výběrové komise pro otevřené výběrové řízení EPSO/AD/44/06-CJ, směřujícího k vypracování seznamu úspěšných uchazečů k přijímání právníků-lingvistů s rumunským jazykem, kterým byla žalobkyni u písemné zkoušky b) udělena známka 18/40 a na jehož základě nebyla tato posledně uvedená připuštěna k ústní zkoušce uvedeného výběrového řízení
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007, s. 48.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/33
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009 — L'Oréal v. OHIM — Spa Monopole (SPALINE)
 (Věc T-21/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SPALINE - Starší národní slovní ochranná známka SPA - Relativní důvod pro zamítnutí - Poškození dobrého jména - Neprávem získaný prospěch z dobrého jména starší ochranné známky - Neexistence oprávněného důvodu k užívání přihlašované ochranné známky - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94“)
 2009/C 113/67
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: L'Oréal SA (Paříž, Francie) (zástupce: E. Baud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgie) (zástupci: E. Cornu, L. De Brouwer, D. Moreau a E. De Gryse, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 18. října 2006 (věc R 415/2005-1) týkající se námitkového řízení mezi Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV a L’Oréal SA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 L’Oréal SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. listopadu 2013 Intra-Presse proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-448/11, Golden Balls Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-581/13 P)
 2014/C 24/15
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Intra-Presse (zástupci: P. Péters, advocaat, T. de Haan, avocat, M. Laborde, avocate)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Golden Balls Ltd
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu Evropské Unie ze dne 16. září 2013 ve věci T-448/11;
 —
 vrátil věc zpět Tribunálu Evropské unie k rozhodnutí o žalobě podané Intra-Presse podle čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 (1);
 —
 o nákladech řízení rozhodl později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek musí být zrušen z následujících důvodů.
 Zaprvé Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce při vymezení relevantní veřejnosti, při posouzení stupně pojmové podobnosti mezi ochrannými známkami přidáním požadavku „intelektuálního procesu překladu“, „započetí překladu“ nebo „předběžného překladu“ a opomněl vzít v úvahu dobré jméno starší ochranné známky pro služby spadající do třídy 41. Zadruhé Tribunál porušil čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce tím, že neprovedl globální posouzení a opomenul přezkoumat význam pověsti navrhovatelčiny starší ochranné známky a existenci případné souvislosti.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/41
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. června 2015 – Dybman v. ESVČ
 (Věc F-129/14) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci ESVČ - Úředníci - Disciplinární řízení - Disciplinární sankce - Trestní řízení probíhající v době přijetí disciplinární sankce - Totožnost skutků předložených orgánu oprávněnému ke jmenování a trestnímu soudu - Porušení článku 25 přílohy IX služebního řádu“)
 (2015/C 262/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Pierre Dybman (Brusel, Belgie) (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke a N. de Montigny, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí ESVČ odvolat žalobce bez snížení jeho důchodových nároků
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 16. ledna 2014, kterým Evropská služba pro vnější činnost zbavila Pierra Dybmana všech funkcí bez snížení jeho důchodových nároků, se zrušuje.
 2)
 Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Pierrem Dybmanem.
 (1) Úř. věst. C 7, 12.1.2015, s. 61.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. dubna 2009 — CAS Succhi di Frutta SpA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-497/06 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost - Postup zadávacího řízení - Platba v naturáliích - Platba úspěšných uchazečů v jiném ovoci nežli ovoci specifikovaném v oznámení o zadávacím řízení - Příčinná souvislost“)
 2009/C 153/07
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: CAS Succhi di Frutta SpA (zástupci: F. Sciaudone, R. Sciaudone a D. Fioretti, avvocati)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Cattabriga, zmocněnec, A. Dal Ferro, avvocato)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 13. září 2006, CAS Succhi di Frutta SpA v. Komise (T-226/01), kterým Soud zamítl žalobu, jejímž předmětem je žádost o náhradu tvrzené škody způsobené rozhodnutími Komise K(96)1916 ze dne 22. července 1996 a K(96)2208 ze dne 6. září 1996 přijatými v rámci nařízení Komise (ES) č. 228/96 ze dne 7. února 1996 o dodávce ovocných džusů a ovocných džemů obyvatelům Arménie a Ázerbajdžánu (Úř. věst. L 30, s. 18)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 CAS Succhi di Frutta SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/16
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 1. února 2013 — Travetanche Injection v. Komise
 (Věc T-368/11 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Zamítnutí hlavní žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2013/C 86/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci/Účastnice řízení
 Žalobkyně: Travetanche Injection SPRL (Brusel, Belgie) (zástupci: K. Van Maldegem a R. Cana, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a E. Manhaeve, zmocněnci, ve spolupráci s K. Sawyer, advokátkou)
 Předmět věci
 Návrh na odklad provádění nařízení Komise (EU) č. 366/2011 ze dne 14. dubna 2011, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), pokud jde o přílohu XVII (akrylamid) (Úř. věst. L 101, s. 12).
 Výrok
 O návrhu na předběžné opatření již není třeba rozhodovat.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/60
 Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Export Development Bank of Iran v. Rada
 (Věc T-553/15)
 (2015/C 398/75)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Export Development Bank of Iran (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál rozhodl:
 —
 že Rada Evropské unie tím, že přijala a ponechala v platnosti omezující opatření, které přijala vůči EDBI a které bylo zrušeno rozsudkem Tribunálu ze dne 6. září 2013 (věci T-4/11 a T-5/11), založila mimosmluvní odpovědnost Evropské unie;
 —
 že Evropská unie je tudíž povinna nahradit újmu, která v důsledku toho vznikla žalobkyni;
 —
 že majetková újma se stanoví na částku 5 6 4 70 860 USD, tj. 5 0 5 08 718 eur podle stávajícího kurzu, k níž je třeba přidat zákonné úroky a jakoukoliv další částku, která by byla odůvodněná;
 —
 že nemajetková újma se stanoví na částku 7 4 1 32 366 USD, tj. 6 6 20 613eur podle stávajícího kurzu, k níž je třeba přidat zákonné úroky a jakoukoliv další částku, která by byla odůvodněná;
 —
 podpůrně, že všechny částky požadované z titulu nemajetkové újmy nebo jejich část mají být považovány za součást majetkové újmy a mají být takto zaznamenávány; a
 —
 že se Radě ukládá náhrada nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně na podporu žaloby uplatňuje šest žalobních důvodů – dva se týkají vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie a čtyři se týkají újmy vyplývající z protiprávnosti, které se dopustila Rada Evropské unie.
 —
 Ke vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie
 1.
 První žalobní důvod vychází z protiprávnosti jednání vytýkaného Radě (přijala a ponechala v platnosti rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků žalobkyně), která byla náležitě konstatována rozsudkem ze dne 6. září 2013, Export Development Bank of Iran v. Rada, T-4/11 a T-5/11, EU:T:2013:400.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že protiprávnost, které se Rada dopustila, je dostatečně závažným porušením právních pravidel, jejichž předmětem je přiznání práv jednotlivcům.
 —
 K újmě vyplývající z protiprávnosti, které se dopustila Rada Evropské unie
 3.
 Třetí žalobní důchod vychází z ukončení činností žalobkyně v oblasti dokumentárního akreditivu, jakožto přímého důsledku protiprávního opatření.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z ušlého zisku, který je důsledkem toho, že žalobkyni je znemožněn přístup k jejím zmraženým finančním prostředkům v Evropské unii.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z újmy, která vznikla v důsledku přerušení devizových transferů.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z nemajetkové újmy.


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Tivoli — Itálie) — Enrico Petillo, Carlo Petillo v. Unipol
 (Věc C-371/12) (1)
 (Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Směrnice 72/166/EHS, 84/5/EHS, 90/232/EHS a 2009/103/EHS - Dopravní nehoda - Nemajetková újma - Náhrada škody - Vnitrostátní ustanovení, jimiž se pro dopravní nehody stanoví zvláštní pravidla pro výpočet, jež jsou méně příznivá než pravidla stanovená obecným režimem občanskoprávní odpovědnosti - Slučitelnost s těmito směrnicemi)
 2014/C 85/09
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Tivoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Enrico Petillo, Carlo Petillo
 Žalovaná: Unipol
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Tivoli — Výklad směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 10) směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984, L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3), směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 249) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 263, s. 11) — Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Určení škod, na které se vztahuje povinné pojištění — Vnitrostátní právní předpisy, které v případě silniční nehody stanoví nižší výši náhrady nemajetkové újmy než je výše stanovená obecným režimem občanskoprávní odpovědnosti.
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění a čl. 1 odst. 1 a 2 druhé směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, musí být vykládány tak, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která stanoví zvláštní režim náhrad za nehmotné újmy pramenící z lehkých zranění způsobených dopravními nehodami, který omezuje náhrady za tyto újmy ve srovnání s tím, co se připouští v oblasti náhrad za stejné újmy z jiných příčin než těchto nehod.
 (1) Úř. věst. C 295, 29. 9. 2012.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2014 – Holcim (Deutschland) a Holcim v. Komise
 (Věc T-293/11) (1)
 („Hospodářská soutěž - Správní řízení - Rozhodnutí o žádosti o informace - Nezbytnost požadovaných informací - Povinnost uvést odůvodnění - Proporcionalita“)
 2014/C 135/35
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Holcim (Deutschland) AG (Hamburk, Německo) a Holcim Ltd (Curych, Švýcarsko) (zástupci: P. Niggemann a K. Gaßner, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer, R. Sauer a C. Hödlmayr, zmocněnci, ve spolupráci s A. Böhlkem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2011) 2363 final ze dne 30. března 2011 v řízení podle čl. 18 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (věc 39.520 – Cement a výrobky související s cementem).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnostem Holcim (Deutschland) AG a Holcim Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. března 2013 — Andersen v. Komise
 (Věc T-92/11) (1)
 (Státní podpory - Podpory poskytnuté dánskými orgány ve prospěch veřejného podniku DSB - Smlouvy o veřejných službách na poskytování služeb osobní železniční dopravy mezi Kodaní a Ystad - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za podmíněně slučitelnou s vnitřním trhem - Časová působnost hmotněprávních pravidel práva)
 2013/C 129/33
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jørgen Andersen (Ballerup, Dánsko) (zástupci: M. Nissen, G. van de Walle de Ghelcke a J. Rivas Andrés, advokáti
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a L. Armati, zmocněnci)
 Vedlejší účastnící podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: C. Vang, zmocněnec, ve spolupráci s K. Lundgaard Hansenem a R. Holdgaardem, advokáty); a Danske Statsbaner (DSB) (Kodaň, Dánsko) (zástupci: S. Kalsmose-Hjelmborg a M. Honoré, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách v dopravě mezi dánským ministerstvem dopravy a veřejným podnikem Danske Statsbaner (DSB) [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)] (Úř. věst. 1, L 7, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 druhý pododstavec rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách mezi dánským ministerstvem dopravy a Danske Statsbaner [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)] se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Jørgenem Andersenem, s výjimkou nákladů souvisejících s vedlejším účastenstvím.
 3)
 Dánské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Jørgenem Andersenem z důvodu svého vedlejšího účastenství.
 4)
 Společnost Danske Statsbaner (DSB) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Jørgenem Andersenem z důvodu svého vedlejšího účastenství.
 (1) Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


text:
 15.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/14
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2014 — José Manuel Baena Grupo v. OHIM — Neuman a Galdeano del Sel (Vyobrazení sedící postavy)
 (Věc T-28/14)
 2014/C 78/28
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: José Manuel Baena Grupo, SA (Santa Perpètua de Mogoda, Španělsko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Herbert Neuman a Andoni Galdeano del Sel (Tarifa, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí OHIM;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, jenž je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: zapsaný (průmyslový) vzor Společenství č. 426 895-002 pro „zdobení triček, zdobení čepic, zdobení nálepek, zdobení tiskovin, včetně reklamních“.
 Majitelka (průmyslového) vzoru Společenství: žalobkyně
 Účastníci řízení navrhující prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství: Herbert Neuman a Andoni Galdeano del Sel
 Ochranná známka nebo (průmyslový) vzor účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka Společenství č. 1 312 651 pro výrobky tříd 25, 28 a 32 podle Niceské dohody
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: vyhovění návrhu a prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: nesprávný výklad nařízení č. 6/2002


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. listopadu 2015 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
 (Věc C-121/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Nařízení (EU) č. 1316/2013, kterým se vytváří Nástroj pro propojení Evropy - Projekty společného zájmu, které se týkají území členského státu - Schválení tímto státem - Prodloužení koridoru pro železniční nákladní dopravu - Právní základ - Článek 171 SFEU a čl. 172 druhý pododstavec SFEU“)
 (2016/C 016/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: M. Holt a L. Christie, zmocněnci, ve spolupráci s D. J. Rhee, barrister)
 Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: A. Troupiotis a M. Sammut, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupkyně: Z. Kupčová a E. Chatziioakeimidou, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice podporující žalované: Evropská komise (zástupkyně: J. Samnadda a J. Hottiaux, zmocněnkyně)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2016 – Benelli Q. J. v. OHIM – Demharter (MOTOBI)
 (Věc T-170/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Společenství MOTOBI - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 098/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Benelli Q. J. Srl (Pesaro, Itálie) (zástupci: P. Lukácsi a B. Bozóki, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně F. Mattina, poté P. Bullock, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Demharter GmbH (Dillingen, Německo) (zástupce: A. Kohn, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. ledna 2013 (věc R 2080/2011-2), týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Demharter GmbH a Benelli Q. J. Srl.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Benelli Q. J. Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 147, 25.5.2013.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/30
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. června 2012 — Giannakouris v. Komise
 (Věc F-83/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Plat - Rodinné přídavky - Příspěvek na vzdělání - Podmínky pro přiznání - Odečtení příspěvku stejné povahy vypláceného z jiných zdrojů)
 2012/C 217/64
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Konstantinos Giannakouris (Roodt-sur-Syre, Lucembursko) (zástupce: V. Christianos, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin, zmocněnec, ve spolupráci s E. Bourtzalasem a E. Antypou, advokáti)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise o snížení příspěvku na vzdělání přiznaného žalobci z důvodu, že jeho dcera pobírá finanční podporu od členského státu ve formě stipendia a půjčky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 K. Giannakourisovi se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011, s. 38.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (Belgie) dne 24. června 2016 – T.KUP SAS v. Belgický stát
 (Věc C-349/16)
 (2016/C 335/47)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: T.KUP SAS
 Žalovaný: Belgický stát
 Předběžné otázky
 1)
 Je nařízení č. 1294/2009 (1) neplatné ve vztahu k takovému dovozci, jako je dovozce dotčený v projednávané věci, na základě porušení čl. 17 odst. 1 základního nařízení (2) z důvodu, že Komise při svém přezkumu použila vzorek pouhých osmi dovozců, navzdory tomu, že by jinak byl posuzován omezený počet 21 dovozců?
 2)
 Je nařízení č. 1294/2009 neplatné ve vztahu k takovému dovozci, jako je dovozce dotčený v projednávané věci, na základě porušení čl. 11 odst. 2 třetího pododstavce základního nařízení z důvodu, že Komise při svém přezkumu nedostatečně zohlednila předložené důkazy, jelikož do vzorku zahrnula pět velkých dovozců (v porovnání se třemi malými), jejichž informace zohlednila především?
 3)
 Je nařízení č. 1294/2009 neplatné ve vztahu k takovému dovozci, jako je dovozce dotčený v projednávané věci, na základě porušení článků 2 a 3 nebo čl. 11 odst. 2, 5 a 9 základního nařízení z důvodu, že Komise při svém přezkumu neměla k dispozici odpovídající informace k tomu, aby určila, že dochází k pokračujícímu dumpingu a újmě?
 4)
 Je nařízení č. 1294/2009 neplatné ve vztahu k takovému dovozci, jako je dovozce dotčený v projednávané věci, na základě porušení článku 21 základního nařízení z důvodu, že Komise při svém přezkumu vyžaduje, aby existovaly konkrétní indicie, že dovozce je prodloužením platnosti nadměrně zatížen?
 (1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1294/2009 ze dne 22. prosince 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a Čínské lidové republiky rozšířeného na dovoz některé obuvi se svrškem z usně zasílané ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao, na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 (Úř. věst. 2009, L 352, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1; zvl. vyd. 11/10, s. 45).


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2012 — Polsko v. Komise
 (Věc T-243/07) (1)
 (Zemědělství - Společná organizace trhu - Opatření, jež mají být přijata z důvodu přistoupení nových členských států - Akt o přistoupení z roku 2003 - Stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a finanční důsledky odstranění těchto zásob - Cíl sledovaný ustanovením primárního práva - Rozhodnutí 2007/361/ES)
 2012/C 138/17
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupci: původně E. Ośniecka-Tamecka, poté T. Nowakowski, poté M. Dowgielewicz, a nakonec M. Szpunar, B. Majczyna a D. Krawczyk, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Tserepa-Lacombe a A. Szmytkowska, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas et R. Krasuckaitė, zmocněnci); Slovenská republika (zástupci: původně J. Čorba, poté B. Ricziová a M. Kianička, zmocněnci)
 Předmět věci
 Částečné zrušení rozhodnutí Komise 2007/361/ES ze dne 4. května 2007 o stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a o finančních důsledcích odstranění těchto zásob v souvislosti s přistoupením České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (Úř. věst. L 138, s. 14) (oznámeno pod číslem K[2007] 1979 konečné) v rozsahu, v němž se týká Polska.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise 2007/361/ES ze dne 4. května 2007 o stanovení přebytečných zásob zemědělských produktů jiných než cukr a o finančních důsledcích odstranění těchto zásob v souvislosti s přistoupením České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Polské republiky.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Polskou republikou.
 3)
 Slovenská republika a Litevská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/23
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 30. dubna 2007 – EnBW Energie Baden – Württemberg v. Komise
 (Věc T-387/04) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Směrnice 2003/87/ES - Systém výměny povolenek pro emise skleníkových plynů - Německý národní plán přidělování povolenek pro emise skleníkových plynů - Státní podpora - Právní zájem na podání žaloby - Nepřípustnost)
 (2007/C 140/39)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: EnBW Energie Baden – Württemberg (Karlsruhe, Německo) (zástupci: C.-D. Ehlermann, M. Seyfarth, A. Gutermuth a M. Wissmann, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker, M. Niejahr a T. Scharf, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: W.-D. Plessing a U. Forsthoff, zmocněnci, ve spolupráci s D. Sellner a U. Karpenstein, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2004) 2515/2 konečné ze dne 7. července 2004 o národním plánu přidělování povolenek pro emise skleníkových plynů, který Německo oznámilo podle směrnice Evropského Parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst L 275, s. 32).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalovanou.
 3)
 Vedlejší účastnice ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/37
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-160/04, Potamianos v. Komise
 (Věc C-561/08 P)
 (2009/C 44/62)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)
 Další účastník řízení: M. Gerasimos Potamianos
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. října 2008 ve věci T-160/04;
 —
 prohlásit za nepřípustnou žalobu podanou Gerasimosem Potamianosem;
 —
 rozhodnout, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení v tomto stupni a náklady řízení před Soudem prvního stupně Evropských společenství.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Svým kasačním opravným prostředkem zpochybňuje Komise kvalifikaci oznámení zaslaného žalovanému, jímž mu bylo sděleno, že jeho smlouva, jakožto dočasného zaměstnance se neobnovuje, kterou učinil Soud. Toto oznámení mělo být totiž Soudem vyloženo jako rozhodnutí, které je odlišné od rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání smluv o přijetí. Přitom z judikatury Soudního dvora, a zvláště z rozsudku ze dne 14. září 2006, Fernández Gómez (C-417/05 P), jasně vyplývá, že takové oznámení má čistě informativní hodnotu, vzhledem k tomu, že pouze ustanovení smlouvy uvádějící, že smlouva po jejím skončení nebude obnovena, představuje akt nepříznivě zasahující do právního postavení. Jelikož tato smlouva nebyla napadena ve lhůtách stanovených služebním řádem, Soud měl zamítnout žalobu jako nepřípustnou.
 Tím, že se Soud nedržel této judikatury, vytvořil tedy právní nejistotu jak pro Soud pro veřejnou službu, tak i pro Komisi a ostatní orgány, které uzavřely podobné smlouvy jako je smlouva dotčená v projednávané věci.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 1. července 2014 – Sanoma Media Finland Oy v. Nelonen Media, Helsinki
 (Věc C-314/14)
 2014/C 292/25
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Sanoma Media Finland Oy
 Žalovaný: Nelonen Media, Helsinki
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být ustanovení čl. 19 odst. 1 směrnice 2010/13/EU (1) za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, vykládáno v tom smyslu, že brání výkladu vnitrostátních právních předpisů, podle něhož není rozdělení obrazovky považováno za reklamní předěl, kterým se audiovizuální program odděluje od televizní reklamy, pokud je část obrazovky vyčleněna pro závěrečné titulky pořadu a druhá část pro upoutávku na následující pořady kanálu televizní stanice prostřednictvím programového panelu, přičemž na oddělené části obrazovky nebo po ukončení tohoto režimu není odvysíláno zvukové či obrazové upozornění, které by výslovně označovalo začátek reklamní přestávky?
 2)
 Musí být s ohledem na skutečnost, že směrnice 2010/13 má povahu minimální právní úpravy, čl. 23 odst. 2 této směrnice vykládán za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, v tom smyslu, že s touto směrnicí není slučitelné, aby upozornění na sponzory, která jsou vysílána v souvislosti s jinými než sponzorovanými pořady, byla kvalifikována jako „reklamní šoty“ ve smyslu čl. 23 odst. 1 této směrnice, které je třeba započítat do maximálního přípustného objemu reklamy?
 3)
 Musí být pojem „reklamní šoty“ uvedený v čl. 23 odst. 1 této směrnice, ve spojení s formulací „podíl [...] nesmí v průběhu jedné hodiny překročit 20 %“, který upravuje maximální přípustný objem reklamy s ohledem na skutečnost, že směrnice 2010/13 představuje minimální právní úpravu, vykládán za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, v tom smyslu, že s ním není slučitelné započítávání „černých vteřin“ mezi jednotlivými reklamními šoty a na konci reklamní přestávky, do objemu reklamy?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU ze dne 10. března 2010 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) (Úř. věst. L 95, s. 1).


text:
 17.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 383/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 16. srpna 2016 – Openbaar Ministerie v. Halil Ibrahim Özçelik
 (Věc C-453/16)
 (2016/C 383/10)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Openbaar Ministerie
 Odpůrce: Halil Ibrahim Özçelik
 Předběžné otázky
 1)
 Je výraz „soudní rozhodnutí“ ve smyslu čl. 8 odst. 1 návětí a písm. c) rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1) pojmem unijního práva, který musí být vykládán autonomním a jednotným způsobem?
 2)
 Je-li tomu tak, jaký je význam tohoto pojmu?
 3)
 Je takovým „soudním rozhodnutím“ schválení předtím policií vydaného vnitrostátního zatýkacího rozkazu státním zástupcem, o jaké jde v projednávané věci?
 (1) Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1).


text:
 25.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 318/20
 Žaloba podaná dne 2. srpna 2017 – Foodterapia v. EUIPO – Cloetta Italia (DIETOX)
 (Věc T-486/17)
 (2017/C 318/26)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Foodterapia, SL (Barecelona, Španělsko) (zástupci: J. Erdozain López a J. Galán López, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Cloetta Italia Srl (Cremona, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „DIETOX“ – Přihláška č. 13 072 798
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. května 2017, ve věci R 1611/2016-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 9.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/5
 Žaloba podaná dne 15. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-149/07)
 (2007/C 129/07)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Hottiaux, K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že nestanovila zvláštní právní rámec pro udělení povolení pro paralelní dovoz přípravků na ochranu rostlin do Polska, nesplnila povinnosti, které jí vyplývají z článku 28 ES;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle článku 28 ES jsou množstevní omezení dovozu, jakož i veškerá opatření s rovnocenným účinkem mezi členskými státy zakázána. Komise je názoru, že Polská republika nesplnila povinnosti, které jí vyplývají z článku 28 ES tím, že nestanovila zvláštní právní rámec pro udělování povolení k uvádění takových přípravků na ochranu rostlin na trh, která jsou (ve smyslu judikatury Soudního dvora) totožné s přípravky na ochranu rostlin, jejichž uvádění na trh v Polsku bylo již povoleno, a s přípravky na ochranu rostlin dovezenými z jiných členských států, ve kterých bylo jejich uvádění na trh povoleno.
 Podle judikatury Soudního dvora je v případě neexistence harmonizace nutné „veškerou právní úpravu členských států, která by mohla, ať přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně, narušit obchod ve Společenství, [...] považovat za opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu“. Soudní dvůr dále rozhodl, že vnitrostátní úprava nebo praxe, která vede k úpravě dovozů tím způsobem, že je mohou provádět pouze určité podniky, přičemž ostatní jsou z jejich provádění vyloučeni, je opatřením s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu. Postup, podle něhož jsou pro prodej dovezeného zboží nezbytná předchozí povolení, musí být upraven v obecně platných předpisech, které jsou výslovně závazné také pro vnitrostátní orgány. Postup musí být snadno dostupný a proveden v přiměřené lhůtě. Vnitrostátní právo musí stanovovat takové obecné zásady, neboť tím je občanům umožněn výkon jejich práv zajištěných právem Společenství.
 Komise může nový pozměňovací návrh sice přijmout, avšak tento nevstoupil v platnost před uplynutím dvouměsíční lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, kterým bylo vyžadováno odstranění porušení. Podle ustálené judikatury se však nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem k právní úpravě platné v daném státě v době, kdy uplynula lhůta stanovená Komisí v odůvodněném stanovisku. Soudní dvůr nemůže zohlednit změny, které nastaly později.


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/14
 Žaloba podaná dne 19. května 2010 — Evropská komise v. Slovenská republika
 (Věc C-253/10)
 2010/C 195/21
 Jednací jazyk: slovenština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár a A. Marghelis, zmocněnci)
 Žalovaná: Slovenská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Slovenská republika tím, že nepřijala vnitrostátní strategii za účelem provádění omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů;
 —
 uložit Slovenské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES „[č]lenské státy stanoví vnitrostátní strategii za účelem provádění omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku nejpozději dva roky po dni stanoveném v čl. 18 odst. 1 a oznámí tuto strategii Komisi“. Článek 18 odst. 1 stanoví, že „[čl]enské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dvou let od vstupu této směrnice v platnost“. Podle svého článku 19 vstoupila tato směrnice v platnost dnem 16. července 1999. Proto bylo nutno dosáhnout souladu s touto směrnicí do 16. července 2001 a do 16. července 2003 splnit povinnost vypracovat vnitrostátní strategii, jak je vyžadována v čl. 5 odst. 1.
 Vzhledem k tomu, že článek 54 Aktu o podmínkách přistoupení nestanovil jinou lhůtu pro nové členské státy, Slovenská republika byla podle čl. 5 odst. 1 směrnice povinna vypracovat vnitrostátní strategii za účelem provádění omezení biologicky rozložitelných odpadů ukládaných na skládku nejpozději dva roky po dni svého přistoupení, tj. do 1. května 2004. Slovenská republika dodnes takovouto strategii neoznámila Komisi.
 Komise má tudíž za to, že Slovenská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů.


text:
 28.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 441/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. října 2016 – Eveready Battery Company v. EUIPO – Hussain a další (POWER EDGE)
 (Věc T-824/14) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie POWER EDGE - Starší slovní ochranná známka Evropské unie EDGE - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 15 odst. 1 a čl. 42 odst. 2 nařízení č. 207/2009“)
 (2016/C 441/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Eveready Battery Company, Inc. (Saint-Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupce: N. Hebeis, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Garrido Otaola a M. Fischer, zmocněnci)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastníci před Tribunálem: Imran Hussain, Rizwana Hussain, Maariah Hussain, Danyaal Hussain a Zahra Hussain (Leeds, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, QC)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. října 2014 (věc R 38/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Eveready Battery Company na jedné straně a Imranem Hussainem, Rizwanou Hussain, Maariahou Hussain, Danyaalem Hussainem a Zahrou Hussain na straně druhé.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Eveready Battery Company se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 65, 23.2.2015.


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/22
 Žaloba podaná dne 31. července 2007 – Labate v. Komise
 (Věc F-77/07)
 (2007/C 223/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Kay Labate (Tarquinia, Itálie) (zástupce: I. S. Forrester, Queen's Counsel)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 6. října 2006 a ze dne 18. října 2004,
 —
 uložit Komisi, aby žalobkyni zaplatila částky uvedené v článku 73 služebního řádu úředníků Evropských společenství (dále jen „služební řád“) a článku 9 společných pravidel o pojištění úředníků Evropských společenství pro případ úrazu a nemoci z povolání (dále jen „pojistná pravidla“),
 —
 uložit jiná opatření nápravy, jak vyžaduje spravedlivé vypořádání sporu,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, Kay Labate, vdova po bývalém úředníku Evropských společenství, Mariu Labatovi, napadá svým jménem a jménem manželovy pozůstalosti rozhodnutí Komise, kterými se zamítá uznání manželovy rakoviny plic jako nemoci z povolání.
 Mario Labate byl úředníkem Komise 29 let, během nichž byl podle žalobkyně vystaven pasivnímu kouření tabáku ve velkém množství. Byl prohlášen za trvale invalidního po objevení rakoviny plic, která následně vedla k jeho smrti. M. Labate podal žádost o uznání nemoci jako nemoci z povolání. Ačkoliv lékařská komise potvrdila, že M. Labate byl vystaven pasivnímu kouření tabáku, a ačkoliv nenašla žádnou jinou příčinu jeho rakoviny plic, ve svém rozhodnutí nicméně uvedla, že nemohla s jistotou prokázat spojitost s jeho profesními činnostmi. Komise proto žádost zamítla na základě zjištění lékařské komise, že spojitost mezi nemocí a profesními činnostmi M. Labata nebyla dostatečně prokázána.
 Žalobkyně uplatňuje, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že dospěla k závěru, že rakovina, kterou trpěl M. Labate, nespadá pod článek 73 služebního řádu. Tvrdí, že míra „jistoty“ vyžadovaná lékařskou komisí je nepřiměřeně přísná a v rozporu s judikaturou.
 Žalobkyně rovněž uplatňuje, že se lékařská komise nezabývala možností, že pasivní kouření tabáku, kterému byl vystaven M. Labate, mohlo zhoršit průběh jeho rakoviny, jak je uvedeno v článku 3 pojistných pravidel. Dále, Komise se nezabývala otázkou, že, ačkoliv pasivní kouření tabáku není samo o sobě uvedeno na seznamu na základě uvedeného článku, několik konkrétních karcinogenních látek tabákového kouře druhých osob je na seznamu uvedeno a proto spadají pod článek 73 služebního řádu. Žalobkyně tvrdí, že se lékařská komise nesprávně pokusila o přezkum otázek týkajících se dokazování, které nejsou v její pravomoci, spíše, než aby zjistila skutečnosti zdravotní povahy.
 Konečně žalobkyně uvádí, že rozhodnutí Komise obsahovalo nedostatečné odůvodnění a že doba, kterou trvalo Komisi, aby dospěla k rozhodnutí, byla příliš dlouhá a v rozporu se zásadou řádné správy. Pokud by bylo rozhodnutí přijato před smrtí M. Labata a pokud by uznalo jeho nemoc jako související s prací, obdržel by jako náhradu škody plat za 8 let.


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španělsko) dne 20. dubna 2016 – Iberenova Promociones S.A.U. v. Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha
 (Věc C-220/16)
 (2016/C 243/20)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha, Sala Contencioso-Administrativo, Sección Segunda
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Iberenova Promociones S.A.U.
 Odpůrce: Comisión Superior de Hacienda de la Comunidad Autónoma de Castilla-La Mancha
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být vytvořené „režimy podpory“ definované v čl. 2 písm. k) směrnice 2009/28/ES, a mezi nimi investiční pomoc spočívající v daňových úlevách, osvobození od daně a vrácení daně, jako nástroje zaměřené na dosažení cílů týkajících se spotřeby energií z obnovitelných zdrojů stanovených ve zmíněné směrnici 2009/28/ES chápány tak, že zmíněné pobídky nebo opatření mají povinný charakter a jsou pro členské státy závazné, s přímým účinkem pro jednotlivce, kteří se jich mohou dovolávat a domáhat se jich před všemi typy soudních a správních veřejných orgánů?
 2)
 Má být výčet „režimů podpory“ zmíněný v předchozí otázce jako je investiční pomoc spočívající v daňových úlevách, osvobození od daně a vrácení daně při použití formulace „mimo jiné“ chápán tak, že mezi tyto pobídky patří právě proto i [možnost] nezdanění, to znamená zákaz jakéhokoli typu zvláštního a jednotlivého poplatku, doplňujícího obecné daně, které dopadají na hospodářskou činnost a výrobu elektřiny pocházející z obnovitelných zdrojů? V rámci téhož odstavce se rovněž formuluje následující otázka: Má se [rovněž] chápat tak, že do tohoto výše uvedeného obecného zákazu vztahujícího se k souběhu, dvojímu zdanění či překrývání několika obecných nebo zvláštních daní, které mají vliv na různé etapy činností při výrobě energie z obnovitelných zdrojů, a dopadají na stejné zdanitelné plnění zpoplatněné zákonem o větrné energii, jehož se přezkum týká?
 3)
 V případě, že odpověď na předchozí otázku bude záporná a zdanění energie pocházející z obnovitelných zdrojů bude přijatelné, má být pojem „zvláštní důvody“ pro účely ustanovení čl. 1 odst. 2 směrnice 2008/118/ES vykládán tak, že účel, v němž spočívá, musí být odůvodněn výhradně tímto zvláštním důvodem, a že kromě toho daň, jež zatěžuje energie z obnovitelných zdrojů, musí mít z pohledu své struktury skutečně nefiskální povahu, a nikoli účel čistě rozpočtový nebo určený k získání peněžních prostředků?
 4)
 Má se podle článku 4 směrnice 2003/96/ES, který se vztahuje k úrovním zdanění, jež členské státy mají uplatňovat na energetické produkty a elektřinu, přičemž minimálními [úrovněmi] se podle směrnice rozumí celková výše přímých i nepřímých daní, které se uplatňují na tyto produkty v době jejich propuštění na spotřební trh, rozumět této úpravě tak, že tato výše má vést k vyloučení z úrovní zdanění požadovaných směrnicí takových vnitrostátních daní, které nemají skutečně nefiskální povahu jak z pohledu jejich struktury, tak z hlediska svého zvláštního účelu, vykládaného podle odpovědi na předchozí otázku?
 5)
 Představuje pojem správní poplatek použitý v čl. 13 odst. 1 písm. e) směrnice 2009/28/ES autonomní pojem unijního práva, který má být vykládán v širším smyslu jako synonymum a souhrnný pojem pro daň obecně?
 6)
 Pro případ, že by odpověď na předchozí bude otázku kladná, předkládáme následující otázku: správní poplatky, které musí platit spotřebitelé, o nichž hovoří zmiňovaný čl. odst. 1 písm. e), mohou zahrnovat takové poplatky nebo finanční povinnosti, které v tomto případě mají kompenzovat škody způsobené dopadem [těchto energií] na životní prostředí a daň tak má přispět k nápravě a pokrytí nákladů na odstranění škod nebo negativní zátěže spojené s těmito dopady, ale ne takové poplatky či plnění, která váznou na čistých zdrojích energie a plní především účel rozpočtový nebo určený k získání peněžních prostředků?


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/25
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. září 2011 — Bovagnet v. Komise
 (Věc F-89/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Plat - Rodinné přídavky - Příspěvek na vzdělání - Školné - Pojem)
 2012/C 138/50
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: François-Carlos Bovagnet (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: M. Korving, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin a B. Eggers, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na zrušení rozhodnutí žalované nevyplatit školné dětí žalobce v plné výši
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. prosince 2009 se zrušuje v rozsahu, v němž odpírá vyplatit F. Bovagnetovi náhradu části jím vynaloženého školného, spojeného s podílem na investičních a provozních fondech školského zařízení, které navštěvují jeho dvě děti.
 2)
 Evropské komisi se ukládá zaplatit F. Bovagnetovi rozdíl mezi částkou poskytnutého školného a částkou vyplývající z výpočtu uvedeného příspěvku včetně nákladů vynaložených na účast v investičních a provozních fondech školského zařízení, které navštěvují jeho děti, až do výše maxima stanoveného v článku 3 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropské unie.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada veškerých nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010, s. 61.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/16
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 21. října 2004
 ve věci C-447/02 P: KWS Saat AG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Absolutní důvody pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Barva jako taková - Oranžová barva)
 (2004/C 300/31)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-447/02 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 49 Statutu Soudního dvora, podaný dne 11. prosince 2002, KWS Saat AG, se sídlem v Einbeck (Německo) (advokát: C. Rohnke), přičemž druhým účastníkem řízení je Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: D. Schennen a G. Schneider), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, J.-P. Puissochet, N. Colneric a J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vydal dne 21. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Opravný prostředek se zamítá.
 2)
 KWS Saat AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 29. června 2009 — Association Belge des Consommateurs Test-Achats ASBL, Yann van Vugt, Charles Basselier v. Conseil des ministres
 (Věc C-236/09)
 2009/C 205/47
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Association Belge des Consommateurs Test-Achats ASBL, Yann van Vugt, Charles Basselier
 Žalovaná: Conseil des ministres
 Předběžné otázky
 1)
 Je čl. 5 odst. 2 směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (1), slučitelný s čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii, a konkrétněji se zásadou rovnosti a zákazu diskriminace zaručenou tímto ustanovením?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, je tentýž čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice neslučitelný s čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii i tehdy, je-li jeho působnost omezena pouze na smlouvy o životním pojištění?
 (1) Úř. věst. L 373, s. 37.