text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 31. července 2017 – Heiko Jonny Maniero v. Studienstiftung des deutschen Volkes eV
 (Věc C-457/17)
 (2017/C 347/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Heiko Jonny Maniero
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Studienstiftung des deutschen Volkes eV
 Předběžné otázky
 1)
 Je udělování stipendií, která nabízí registrované sdružení za účelem podpory výzkumných nebo studijních projektů v zahraničí, zahrnuto v pojmu „vzdělání“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. g) směrnice 2000/43/ES (1)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Představuje složení první státní zkoušky z práva v Německu jako podmínka účasti při udělování stipendií uvedených v první předběžné otázce nepřímou diskriminaci uchazeče ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/43/ES v případě, kdy uchazeč, který je občanem Unie, sice složil srovnatelnou závěrečnou zkoušku ve státě, který není členskou zemí Evropské unie, aniž by volba místa složení závěrečné zkoušky souvisela s etnickým původem uchazeče, ale vzhledem ke svému bydlišti v tuzemsku a plynné znalosti německého jazyka měl jako rezident možnost složit po svém studiu práva v tuzemsku první státní zkoušku z práva v Německu?
 Je při tom důležitá okolnost, že cílem, který tento stipendijní program bez uplatňování diskriminačních charakteristik sleduje, je umožnit absolventům právnického studia v Německu podporou výzkumných či studijních projektů v zahraničí seznámit se se zahraničními právními systémy a získat v zahraniční zkušenosti a jazykové znalosti?
 (1) Směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. 2000, L 180, s. 22).


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2014 – El Corte Inglés v. OHIM – English Cut (The English Cut)
 (Věc T-515/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství The English Cut - Starší národní slovní ochranná známka a starší obrazové ochranné známky Společenství El Corte Inglés - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence nebezpečí asociace - Spojitost mezi označeními - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009“)
 2014/C 421/45
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Seijo Veiguela, J. L. Rivas Zurdo a I. Munilla Muñoz, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: The English Cut, SL (Malaga, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. září 2012 (věc R 1673/2011-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi El Corte Inglés, SA a The English Cut, SL.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti El Corte Inglés, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 29.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/34
 Žaloba podaná dne 4. ledna 2016 – Allstate Insurance v. OHIM (DRIVEWISE)
 (Věc T-3/16)
 (2016/C 078/46)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Allstate Insurance Company (Northfield, Spojené státy) (zástupce: G. Würtenberger, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „DRIVEWISE“ – Přihláška č. 13 455 019
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2015, ve věci R 956/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 8. října 2015 ve věci R 956/2015-2 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. No. 013 455 019„DRIVEWISE“;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Barcelona — Španělsko) — Pedro IV Servicios SL v. Total España SA
 (Věc C-260/07) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 81 ES - Dohoda o výhradním zásobování pohonnými hmotami - Výjimka - Nařízení (EHS) č. 1984/83 - Článek 12 odst. 2 - Nařízení (EHS) č. 2790/1999 - Článek 4 písm. a) a čl. 5 písm. a) - Doba trvání výhradního zásobování - Stanovení prodejní ceny pro veřejnost“)
 2009/C 141/04
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Barcelona
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Pedro IV Servicios SL
 Odpůrkyně: Total España SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Audiencia Provincial de Barcelona –Výklad čl. 81 odst. 1 písm. a) ES, osmého bodu odůvodnění, článku 10, čl. 12 odst. 1 písm. c) a čl. 12 odst. 2 Komise (EHS) 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. [81] odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru (Úř. věst. L 173, s. 5, a oprava Úř. věst. L 79, s. 38), a čl. 4 písm. a) a článku 5 nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L 336, s. 21; Zvl. vyd. 08/01, s. 364) — Dohoda o výhradním odběru pohonných hmot mezi dodavatelem pohonných hmot a provozovatelem čerpací stanice — Nezbytnost toho, aby dodavatel pohonných hmot byl vlastníkem pozemku a zařízení čerpací stanice či dostatečnost jiných právních základů, které umožňují pronájem čerpací stanice prodejci, který je majitelem pozemku, na kterém je nachází čerpací stanice — Omezení svobody prodejce určovat prodejní ceny
 Výrok
 1)
 Článek 12 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. [81] odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1582/97 ze dne 30. července 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely uplatnění odchylky, kterou stanoví, dané ustanovení nevyžaduje, aby dodavatel byl vlastníkem pozemku, na kterém postavil čerpací stanici, kterou pronajímá dalšímu prodejci.
 2)
 Článek 5 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely uplatnění odchylky, kterou stanoví, požaduje uvedené ustanovení, aby dodavatel byl vlastníkem jak čerpací stanice, kterou pronajímá dalšímu prodejci, tak pozemku, na kterém je čerpací stanice postavena, nebo v případě, že není vlastníkem, aby si tento majetek pronajímal od třetích osob nespojených s dalším prodejcem.
 3)
 Na smluvní ustanovení týkající se prodejní ceny pro veřejnost, jako jsou ustanovení dotčená ve věci v původním řízení, se může vztahovat bloková výjimka na základě nařízení č. 1984/83, jakož i nařízení č. 2790/1999, pokud se dodavatel omezí na stanovení maximální prodejní ceny nebo na doporučení prodejní ceny, a tudíž pokud má další prodejce skutečnou možnost určit prodejní cenu pro veřejnost. Naopak na taková ustanovení se nemohou vztahovat uvedené výjimky, pokud přímo, či nepřímými nebo skrytými prostředky, vedou ke stanovení prodejní ceny pro veřejnost nebo minimální prodejní ceny dodavatelem. Předkládajícímu soudu přísluší přezkoumat, zda taková omezení zatěžují dalšího prodejce, s ohledem na souhrn smluvních povinností v jejich hospodářském a právním kontextu, jakož i na chování účastníků původního řízení.
 (1) Úř. věst. C 183, 4.8.2007.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 7. července 2004 ve věci ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-422/04)
 (2004/C 284/25)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesverwaltungsgericht ze dne 7. července 2004 ve věci ISIS Multimedia Net GmbH & Co. KG proti Spolkové republice Německo, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. října 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Bundesverwaltungsgericht žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí být čl. 11 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES (1) ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v oblasti telekomunikačních služeb (licenční směrnice) chápán tak, že brání uložení licenčního poplatku, při jehož výpočtu se vycházelo z předpokládané částky obecných administrativních výdajů vnitrostátního regulačního úřadu za období 30 let?
 V případě kladné odpovědi na první otázku
 2)
 Musí být články 10 ES a 11 směrnice o udělování licencí chápány tak, že nařizují, aby rozhodnutí o vyměření poplatku, kterým byly stanoveny poplatky ve smyslu prvé otázky a které nebylo napadeno, ačkoliv to vnitrostátní právo umožňovalo, bylo zrušeno, když vnitrostátní právo toto dovoluje, ale nepožaduje?
 (1) Úř. věst. L 117, s. 15.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Najwyższy (Polsko) dne 17. května 2016 – Polkomtel Sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 (Věc C-277/16)
 (2016/C 335/40)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Najwyższy
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Polkomtel Sp. z o.o.
 Odpůrce: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (1), v původním znění, ve spojení s jejím čl. 8 odst. 4, vykládán v tom smyslu, že v případě uložení povinnosti nákladově orientovat ceny k tíži operátora s významnou tržní silou může vnitrostátní regulační orgán v zájmu podpory účinnosti a trvalé hospodářské soutěže stanovit cenu za službu, k níž se tato povinnost váže, ve výši nacházející se pod úrovní nákladů operátora na poskytnutí této služby, jež byly ověřeny vnitrostátním regulačním orgánem a uznány za náklady vynaložené v příčinné souvislosti s touto službou?
 2)
 Musí být čl. 13 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), v původním znění, ve spojení s jejím čl. 8 odst. 4 a s článkem 16 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní regulační orgán může uložit operátorovi, který je povinen nákladově orientovat ceny, povinnost každoročně stanovovat cenu na základě nejaktuálnějších údajů o nákladech a takto stanovenou cenu včetně odůvodnění nákladů předkládat vnitrostátnímu regulačnímu orgánu před zavedením této ceny na trhu za účelem jejího ověření?
 3)
 Musí být čl. 13 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), v původním znění, ve spojení s článkem 16 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní regulační orgán může po operátorovi, který je povinen nákladově orientovat ceny, požadovat úpravu ceny jen tehdy, když operátor nejprve samostatně stanoví výši ceny a začne ji uplatňovat, anebo i tehdy, když operátor uplatňuje cenu ve výši předtím stanovené vnitrostátním regulačním orgánem, avšak z odůvodnění nákladů pro následující vykazované období vyplývá, že cena předtím stanovená vnitrostátním regulačním orgánem převyšuje náklady operátora?
 (1) Úř. věst. 2002, L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s. 323.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 21. září 2011 — Internationaler Hilfsfonds v. Komise
 (Věc T-141/05 RENV) (1)
 (Právo na přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se smlouvy LIEN 97 2011 - Odepření přístupu - Nový přezkum v průběhu řízení - Podání samostatné žaloby - Zánik právního zájmu na podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2011/C 340/41
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Internationaler Hilfsfonds eV (Rosbach, Německo) (zástupce: H. Kaltenecker, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Costa de Oliveira a T. Scharf, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. února 2005, kterým byl Internationaler Hilfsfonds eV odepřen neomezený přístup ke spisu týkajícímu se smlouvy LIEN 97-2011
 Výrok
 1)
 O návrhových žádáních Internationaler Hilfsfonds eV na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. února 2005, kterým byla zamítnuta žádost o přístup ke spisu týkajícímu se smlouvy LIEN 97-2011, již není třeba rozhodovat.
 2)
 Internationaler Hilfsfonds ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení Komise.
 (1) Úř. věst. C 143, 11.6.2005.


text:
 10.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 233/14
 Žaloba podaná dne 24. června 2013 — ZZ v. ESVČ
 (Věc F-59/13)
 2013/C 233/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: D. de Abreu Caldas, A. Coolen, É. Marchal a S. Orlandi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce, aby jeho po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou byly překvalifikovány na smlouvu na dobu neurčitou a aby doba odpracovaná v postavení pomocného smluvního zaměstnance byla uznána jako doba odpracovaná v postavení smluvního zaměstnance.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce;
 —
 překvalifikovat smlouvu pomocného smluvního zaměstnance na smlouvu zaměstnance na dobu neurčitou podle čl. 3a PŘOZ;
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/38
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 25. června 2015 – TrustBuddy AB v. Lauri Pihlajaniemi
 (Věc C-311/15)
 (2015/C 294/48)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein oikeus
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: TrustBuddy AB
 Odpůrce: Lauri Pihlajaniemi
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 3 písm. b) směrnice 2008/48/ES o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1) vykládán v tom smyslu, že za věřitele je třeba považovat i společnost poskytující na internetu podporu prodeje tzv. úvěrů peer-to-peer spotřebitelům, která vůči spotřebiteli vykonává právo určit úvěrové podmínky, jež obvykle přísluší věřiteli, třebaže prostředky pro poskytování úvěrů pocházejí od setrvale anonymních soukromých osob, a zůstávají odděleny od vlastních aktiv společnosti?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, 22.5.2008, s. 66).


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/13
 Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. dubna 2008 [žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království] – The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation v. Commissioners of Inland Revenue
 (Věc C-201/05) (1)
 (Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu - Svoboda usazování - Volný pohyb kapitálu - Přímé daně - Korporační daň - Akciové dividendy, které společnost-nerezident platí společnosti-rezidentovi - Předpisy o ovládaných zahraničních společnostech (OZS) - Situace týkající se třetí země - Kvalifikace dostupných žalob proti daňové správě - Odpovědnost členského státu za porušení práva Společenství)
 (2008/C 209/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: The Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation
 Žalovaný: Commissioners of Inland Revenue
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (Chancery Division) – Výklad článků 43 ES, 49 ES a 56 ES – Vnitrostátní daňové právní předpisy – Korporační daň – Osvobození – Dividendy placené jinými společnostmi společnosti usazené na vnitrostátním území – Situace, která se liší podle státu, kde jsou jiné společnosti usazeny
 Výrok
 1)
 Článek 43 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které společnost-rezident vlastní podíl, jenž jí umožňuje vykonávat nepochybný vliv na rozhodování této společnosti, a tak určovat její činnost, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce.
 Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které společnost-rezident vlastní alespoň 10 % hlasovacích práv, přičemž poskytují slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností v členském státě, jehož je rezidentem, nepřevyšuje-li daňová sazba použitelná na dividendy zahraničního původu daňovou sazbu použitelnou na dividendy vnitrostátního původu a je-li sleva na dani alespoň rovna částce uhrazené v členském státě rozdělující společnosti až do výše částky daně uplatněné v členském státě společnosti-příjemce.
 Článek 56 ES musí být dále vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které osvobozují od korporační daně dividendy, které společnost-rezident obdrží od jiné společnosti-rezidenta, zatímco této dani podrobují dividendy, které společnost-rezident obdrží od společnosti-nerezidenta, ve které vlastní méně než 10 % hlasovacích práv, aniž by této společnosti-rezidentu poskytly slevu na dani v souvislosti s daní skutečně uhrazenou rozdělující společností ve státě, jehož je rezidentem.
 2)
 Článek 56 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, které umožňují od korporační daně osvobodit některé dividendy, které pojišťovny-rezidenti obdrží od společností-rezidentů, ale vylučuje takové osvobození od daně pro obdobné dividendy obdržené od společností-nerezidentů, pokud to znamená méně výhodné zacházení s posledně uvedenými dividendami.
 3)
 Články 43 ES a 48 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby do základu daně společnosti-rezidenta usazené v některém členském státě byly zahrnuty zisky dosažené ovládanou zahraniční společností v jiném členském státě, pokud se tam na tyto zisky vztahuje nižší úroveň zdanění, než je úroveň zdanění v prvním státě, s výjimkou případu, kdy se takové zahrnutí týká pouze čistě vykonstruovaných operací, jejichž účelem je vyhnout se obvykle dlužné vnitrostátní dani.
 Uplatnění takového daňového opatření musí být tedy vyloučeno, pokud se na základě objektivních, třetími osobami zjistitelných skutečností ukáže, že bez ohledu na existenci důvodů daňové povahy je uvedená ovládaná zahraniční společnost skutečně usazena v hostitelském členském státě a vykonává zde skutečnou hospodářskou činnost.
 Nicméně články 43 ES a 48 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání daňovým právním předpisům členského státu, které ukládají splnění určitých požadavků, chce-li být společnost-rezident osvobozena od daně, která již byla uhrazena z příjmů této ovládané společnosti ve státě, jehož je rezidentem, pokud je účelem těchto požadavků ověřit skutečnost usazení ovládané zahraniční společnosti a skutečnost její hospodářské činnosti, aniž by to s sebou neslo nepřiměřené správní požadavky.
 4)
 Články 56 ES až 58 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právním předpisům členského státu, které poskytují daňovou výhodu v souvislosti s korporační daní pro určité dividendy obdržené společnostmi-rezidenty od společností-rezidentů, ale vylučují takovou výhodu pro dividendy obdržené od společností usazených v třetí zemi, zejména podléhá-li udělení této výhody podmínkám, jejichž dodržení může být ověřeno příslušnými orgány tohoto členského státu pouze na základě informací získaných od třetí země, v níž je usazena rozdělující společnost.
 5)
 V případě neexistence právní úpravy Společenství přísluší vnitrostátnímu právnímu řádu každého členského státu, aby určil příslušné soudy a upravil procesní podmínky soudních řízení určených k zajištění ochrany práv, která právním subjektům vyplývají z práva Společenství, včetně kvalifikace žalob podaných poškozenými před vnitrostátními soudy. Vnitrostátní soudy však musí zaručit, že právní subjekty mají k dispozici účinný procesní prostředek, který jim umožňuje dosáhnout vrácení neoprávněně vybrané daně a částek vyplacených tomuto členskému státu nebo zadržených tímto státem v přímé souvislosti s touto daní. Pokud jde o jiné škody někomu vzniklé v důsledku porušení práva Společenství přičitatelného členskému státu, musí tento členský stát nahradit škody způsobené jednotlivcům za podmínek uvedených v bodě 51 rozsudku ze dne 5. března 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (C-46/93 a C-48/93), aniž by to vylučovalo, že odpovědnost státu může být na základě vnitrostátního práva založena za méně omezujících podmínek.
 Pokud se ukáže, že právní předpisy členského státu představují omezení svobody usazování zakázané článkem 43 ES nebo omezení volného pohybu kapitálu zakázané článkem 56 ES, může předkládající soud za účelem určení škody, za niž lze náhradu přiznat, ověřit, zda poškození projevili přiměřenou snahu za účelem odvrátit tuto škodu nebo omezit její rozsah, a zvláště zda včas využili všech dostupných právních prostředků. Aby se však zamezilo tomu, že výkon práv, které články 43 ES a 56 ES přiznávají jednotlivcům, bude znemožněn nebo nadměrně ztížen, předkládající soud může určit, zda by použití těchto právních předpisů, případně ve vzájemném spojení s relevantními ustanoveními smluv o zamezení dvojího zdanění, každopádně vedlo k neúspěchu v nárocích žalobkyň v původním řízení u daňové správy dotyčného členského státu.
 (1) Úř. věst. C 182, 23.7.2005.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/50
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Group’Hygiène v. Komise
 (Věc T-202/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Směrnice 2013/2/EU - Navíjecí role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály - Profesní sdružení - Absence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 2014/C 315/85
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Group’Hygiène (Paříž, Francie) (zástupci: J. M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a J. F. Brakeland, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení směrnice Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 37, s. 10), v rozsahu, v němž Komise zařadila navíjecí role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály, kromě těch, které slouží jako součást výrobních strojů a které se nepoužívají k úpravě výrobku jako prodejní jednotky, na seznam názorných příkladů pro uplatnění kritérií vymezujících pojem „obal“.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Není třeba rozhodovat o návrhu Sphère France SAS a Schweitzer SAS na vstup do řízení jako vedlejších účastnic.
 3)
 Group’Hygiène ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


text:
 10.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 362/17
 Usnesení Tribunálu ze dne 20. října 2011 — United Phosphorus v. Komise
 (Věc T-95/09) (1)
 (Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka napropamid - Nezařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS - Přijetí pozdější směrnice - Nevydání rozhodnutí ve věci)
 2011/C 362/24
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: United Phosphorus Ltd (Warrington, Cheshire, Spojené království) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně L. Parpala a N.B. Rasmussen, poté L. Parpala, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2008/902/ES ze dne 7. listopadu 2008 o nezařazení napropamidu do přílohy I směrnice Rady 91/414/EHS a o odnětí povolení pro přípravky na ochranu rostlin obsahující tuto látku.
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/8
 Žaloba podaná dne 13. dubna 2004 Télévision Française 1 SA proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-144/04)
 (2004/C 168/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. dubna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Télévision Française 1 SA, se sídlem v Boulogne (Francie), zastoupenou Jean-Paulem Hordiesem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 10. prosince 2003 č. K (2003) 4497 konečné týkající se státních podpor poskytovaných Francií ve prospěch „France 2“ a „France 3“ mezi roky 1988 a 1994 v rozsahu, v němž je prohlašuje za slučitelné se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy;
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Na základě stížnosti žalobkyně rozhodla Komise zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 88 odst. 2 ES ohledně investičních subvencí a kapitálových dotací, které obdržely televizní kanály „France 2“ a „France 3“ mezi roky 1988 a 1994. V napadeném rozhodnutí Komise rozhodla kvalifikovat tato opatření jako státní podpory ve smyslu článku 87 ES, ale prohlásila je za slučitelné se Smlouvou o ES na základě čl. 86 odst. 2.
 Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí obsahuje chybné odůvodnění a porušuje čl. 86 odst. 2 ES a ustanovení týkající se státních podpor. Žalobkyně popírá závěr Komise, že poslání těchto dvou dotyčných kanálů odpovídá službě obecného zájmu ve smyslu čl. 86 odst. 2 s tím, že zdůrazňuje, že její vlastní poslání je téměř totožné, aniž by bylo považováno za službu obecného zájmu. Žalobkyně též zpochybňuje finanční analýzu těchto podpor, kterou provedla Komise v napadeném rozhodnutí.
 Ve svém druhém žalobním důvodu žalobkyně uplatňuje, že Komise nesprávně použila směrnici 80/723 (1) tím, že rozhodla, že se tato směrnice nepoužije na činnost vysílání veřejnoprávních kanálů před rokem 2000. Na stejném základě se žalobkyně dovolává nepřesného použití protokolu o systému veřejnoprávního vysílání v členských státech, přiloženého ke Smlouvě o ES.
 (1) Směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky (Úř. věst. L 195, 29.7.1980, s. 35-37).


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. února 2015 – Litva v. Komise
 (Věc T-365/13) (1)
 („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Opatření pro rozvoj venkova - ‚Přírodní znevýhodnění‘ a agroenvironmentální opatření - Přiměřenost kontrol - Paušální finanční opravy - Proporcionalita“)
 (2015/C 118/34)
 Jednací jazyk: litevština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė a A. Petrauskaitė, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Steiblytė a G. von Rintelen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2013/214/EU ze dne 2. května 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 123, s. 11).
 Výrok
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/214/EU ze dne 2. května 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž ukládá finanční opravu ve výši 5 %, pokud jde o agroenvironmentální opatření související s kritériem týkajícím se používání hnojiv.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Litevská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 284, 28.9.2013.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerisches Verwaltungsgericht München (Německo) dne 20. června 2006 – Tadao Maruko v. Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen
 (Věc C-267/06)
 (2006/C 224/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerisches Verwaltungsgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Tadao Maruko
 Žalovaný: Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen
 Předběžné otázky
 1.
 Jedná se v případě povinného penzijního systému pro osoby vykonávající určitá povolání – jakým je v projednávané věci Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen – o systém podobný státním systémům ve smyslu čl. 3 odst. 3 směrnice Rady 2000/78/ES (1) ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání?
 2.
 Rozumí se pojmem odměňování ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES plnění poskytovaná pozůstalým ve formě vdovského, popřípadě vdoveckého důchodu orgánem povinného penzijního systému pro osoby vykonávající určitá povolání?
 3.
 Brání článek 1 ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2000/78/ES takovým ustanovením stanov doplňkového penzijního systému, podle kterých registrovaný partner po smrti svého partnera nedostane žádný pozůstalostní důchod odpovídající manželům, ačkoliv rovněž celý život žije ve formálně založeném pečovatelském a ručitelském svazku, v jakém žijí manželé?
 4.
 Je v případě kladných odpovědí na předcházející otázky přípustná diskriminace na základě sexuální orientace s ohledem na bod 22 odůvodnění směrnice 2000/78/ES?
 5.
 Byl by pozůstalostní důchod omezen na základě judikatury Barber (věc C-262/88) na dobu po 17. květnu 1990?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 9. února 2006
 ve věci C-415/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden): Staatssecretaris van Financiën proti Stichting Kinderpvang Enschede (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Osvobození od daně - Poskytování služeb souvisejících se sociálních péčí, sociálním zabezpečením, jakož i ochranou a vzděláváním dětí nebo mládeže)
 (2006/C 86/14)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-415/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) ze dne 24. září 2004, došlým Soudnímu dvoru téhož dne, v řízení Staatssecretaris van Financiën proti Stichting Kinderopvang Enschede, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J. Malenovský, A. La Pergola, A. Borg Barthet (zpravodaj) a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 9. února 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Článek 13 část A odst. 1 písm. g) a h) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve spojení s odst. 2 písm. b) téhož článku musí být vykládán v tom smyslu, že služby poskytované v postavení zprostředkovatele mezi osobami, které poptávají službu péče o děti, a osobami, které ji nabízí, veřejnoprávním subjektem nebo subjektem uznaným dotyčným členským státem za subjekt sociální povahy, mohou být osvobozeny od daně z titulu uvedených ustanovení, pouze pokud:
 —
 sama služba péče o děti splňuje podmínky osvobození stanovené těmito ustanoveními;
 —
 tato služba je takové povahy a kvality, že by rodičům nemohlo být zajištěno, že získají službu totožné hodnoty bez využití takové služby zprostředkovatele, jakou je služba, která je předmětem sporu v původním řízení;
 —
 základním účelem těchto služeb zprostředkovatele není získání dodatečného příjmu pro subjekt poskytováním plnění, která jsou v přímém soutěžním vztahu s plněními poskytovanými obchodními podniky povinnými k DPH.
 (1) Úř. věst. C 284, 20.11. 2004.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/16
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 21. září 2004
 ve věci T-325/02, Michel Soubies proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Opětovné zařazení úředníka v platové třídě A3 jako poradce ad personam - Restrukturalizace Generálního sekretariátu - Soulad mezi platovou třídou a pracovním místem)
 (2004/C 284/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci 325/02, Michel Soubies, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený A. Coolenem, J.-N. Louisem a É. Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec J. Curall, ve spolupráci s D. Waelbroeck, advokátkou, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise ze dne 26. listopadu 2001, kterým byl žalobce opětovně zařazen do jednotky „Institucionální otázky“ ředitelství „Prognostická skupina“ Generálního sekretariátu jako poradce ad personam v platové třídě A3, Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, a R. García-Valdecasas a J. D Cooke, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 21. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Každý účastník řízení ponese své vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 19, 25.01.2003.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/36
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 14. listopadu 2008 – GEMA v. Komise
 (Věc T-410/08 R)
 („Předběžné opatření - Rozhodnutí Komise nařizující ukončení jednání ve vzájemné shodě v oblasti kolektivní správy autorských práv - Návrh na odklad vykonatelnosti - Nedostatek naléhavosti“)
 (2009/C 32/69)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA) (Berlín, Německo) (zástupci: R. Bechtold a I. Brinker, advokáti, ve spolupráci s profesorem J. Schwarzem)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre, O. Weber a A. Antoniadis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti článku 3 ve spojení s čl. 4 odst. 2 a 3 rozhodnutí Komise K(2008)3435 konečné ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698-CISAC) v části, ve které se tyto články týkají žalobkyně
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresního soudu v Prešově — Slovensko) — Jana Pereničová, Vladislav Perenič v. S.O.S. financ, spol. s r.o.
 (Věc C-453/10) (1)
 (Ochrana spotřebitele - Smlouva o spotřebitelském úvěru - Uvedení roční procentní sazby nákladů v nesprávné výši - Dopad nekalých obchodních praktik a zneužívajících klauzulí na platnost celé smlouvy)
 2012/C 133/11
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Okresní soud v Prešově
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Jana Pereničová, Vladislav Perenič
 Žalovaná: S.O.S. financ, spol. s r.o.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Okresní soud v Prešově — Výklad čl. 4 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [o zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 12/02, s. 288), jakož i směrnice Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22) — Smlouva o spotřebitelském úvěru, která stanoví lichvářský úrok — Dopad nekalých obchodních praktik a zneužívajících klauzulí na platnost celé smlouvy
 Výrok
 1)
 Článek 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [o zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán tak, že při posuzování otázky, zda smlouva uzavřená mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, která obsahuje jednu nebo několik zneužívajících klauzulí, může bez uvedených klauzulí nadále existovat, se soud, který má o věci rozhodnout, nemůže opírat pouze o případnou výhodnost zrušení dotyčné smlouvy jako celku pro jednu ze stran, v projednávané věci spotřebitele. Uvedená směrnice však nebrání tomu, aby členský stát stanovil, dodrží-li přitom unijní právo, že smlouva uzavřená mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, která obsahuje jednu nebo několik zneužívajících klauzulí, je jako celek neplatná, pokud se taková neplatnost jeví jako lepší ochrana pro spotřebitele.
 2)
 Taková obchodní praktika, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, spočívající v uvedení nižší roční procentní sazby nákladů v úvěrové smlouvě, než ve skutečnosti je, musí být kvalifikována jako „klamavá“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (dále jen „směrnice o nekalých obchodních praktikách“), pokud vede nebo může vést k tomu, že průměrný spotřebitel učiní rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinil. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby ověřil, zda tomu tak ve věci v původním řízení je. Konstatování nekalého charakteru takové obchodní praktiky představuje jeden z prvků, na jejichž základě může příslušný soud postavit podle čl. 4 odst. 1 směrnice 93/13 své posouzení zneužívajícího charakteru smluvních klauzulí týkajících se nákladů na úvěr poskytnutý spotřebiteli. Takové konstatování nicméně nemá přímý dopad na posouzení platnosti uzavřené úvěrové smlouvy podle čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/32
 Žaloba podaná dne 20. listopadu 2013 — Levi Strauss v. OHIM — L&O Hunting Group (101)
 (Věc T-604/13)
 2014/C 24/58
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Levi Strauss & Co. (San Francisco, Spojené státy) (zástupci: V. von Bomhard a J. Schmitt, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: L&O Hunting Group GmbH (Isny im Allgäu, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 6. září 2013 ve věci R 1538/2012-2;
 —
 uložil žalovanému a vedlejší účastnici řízení, pokud vstoupí do řízení, náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „101“ pro zboží zařazené do tříd 13, 25 a 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 446634
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis č. 26 708 slovní ochranné známky Společenství „501“ pro zboží zařazené do tříd 16, 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítl námitky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítl odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/39
 Žaloba podaná dne 23. září 2010 — Chatzidoukakis v. Komise
 (Věc F-84/10)
 ()
 2011/C 13/76
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Efstratios Chatzidoukakis (Schrassig, Lucembursko) (zástupce: V. Christianos, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise o snížení příspěvku na vzdělání přiznaného žalobci z důvodu, že jeho syn pobírá finanční podporu poskytnutou členským státem ve formě stipendia a půjčky.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zaprvé, zrušit rozhodnutí o snížení „příspěvku na vzdělání“ vypláceného žalobci, jak vyplývá z výplatní pásky za měsíc únor 2010, jakož i dotčenou výplatní pásku v rozsahu, v němž částečně snižuje „příspěvek na vzdělání“; zadruhé, zrušit rozhodnutí Komise ze dne 26. února 2010 o snížení „příspěvku na vzdělání“ vypláceného žalobci a srážce částky ve výši 375 eur z tohoto příspěvku, jež je uvedena na výplatní pásce z měsíce března 2010; zatřetí, zrušit výplatní pásku za měsíc březen 2010, která snižuje „příspěvek na vzdělání“ vyplácený žalobci a zahrnuje srážku částky ve výši 375 eur se zpětným účinkem; začtvrté, zrušit výplatní pásky za duben až srpen 2010 v rozsahu, v němž zahrnují částečné snížení „příspěvku na vzdělání“; zapáté, zrušit rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2010, které výslovně zamítá stížnost;
 —
 nahradit žalobci částky, které mu byly sraženy, včetně úroků;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/13
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
 (Věc C-423/05) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Nakládání s odpady - Směrnice 75/442/EHS a 1999/31/EHS - Ilegální nebo nekontrolované skládky)
 (2007/C 96/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Caeiros a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. De Bergues a O. Christmann, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 4, 8 a 9 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23), ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, kterou se mění směrnice 75/442/EHS o odpadech (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3), a čl. 14 písm. a), b) a c) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228) – Neexistence opatření nezbytných pro uzavření nebo rekultivaci ilegálních nebo nekontrolovaných skládek
 Výrok
 1)
 Francouzská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná pro zajištění dodržení článků 4, 8 a 9 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, a čl. 14 písm. a), b) a c) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto ustanovení.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/61
 Žaloba podaná dne 3. listopadu 2014 – ZZ v. ESVČ
 (Věc F-129/14)
 (2015/C 007/79)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz, D. Verbeke, advokáti)
 Žalovaný: ESVČ
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ESVČ odvolat žalobce bez snížení jeho důchodových nároků.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ESVČ ze dne 16. ledna 2014 odvolat žalobce bez snížení jeho důchodových nároků;
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
 26.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/8
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 15. května 2013
 ve věci E-12/12
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS)
 2013/C 277/06
 Ve věci E-12/12, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že nepřijetím opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 7h přílohy XIX k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru do vnitrostátních právních předpisů, tj. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS, začleněného do Dohody o Evropském hospodářském prostoru protokolem 1 k uvedené dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle článku 27 uvedené směrnice a podle článku 7 Dohody o EHP, Soud ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 15. května 2013 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soud tímto:
 1)
 Prohlašuje, že nepřijetím opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 7h přílohy XIX k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru do vnitrostátních právních předpisů, tj. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS, začleněného do Dohody protokolem 1 k uvedené dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle článku 27 uvedené směrnice a podle článku 7 Dohody o EHP.
 2)
 Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/46
 Usnesení Tribunálu ze dne 24. června 2015 – Wm. Wrigley Jr. v. OHIM (Extra)
 (Věc T-553/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Extra - Absolutní důvod pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba zjevně postrádající jakýkoliv právní základ“)
 (2015/C 311/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Delaware, USA) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Brandstätter a C. Schmitt, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně:: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. května 2014 (věc R 218/2014-5) týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení Extra jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Wm. Wrigley Jr. Company se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 351, 6.10.2014.


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/25
 Žaloba podaná dne 29. února 2008 – Simões dos Santos v. OHIM
 (Věc F-27/08)
 (2008/C 158/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Manuel Simões dos Santos (Alicante, Španělsko) (zástupce: A. Creus Carreras, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
 Předmět a popis sporu
 Zrušení několika rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu v rozsahu, v němž správně nevykonávají rozsudek T-435/04 a neuznávají žalobci zůstatek bodů, jejichž ztráta byla zrušena Soudem prvního stupně, jakož i zaplacení úroků z prodlení z částky odpovídající rozdílu ve mzdě, kterou měl žalobce pobírat
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 3. prosince 2007 o zamítnutí stížnosti podané žalobcem dne 8. srpna 2007, jakož i rozhodnutí č. PERS-01-07 o přidělení bodů pro povýšení v rámci hodnoceného období 2003, rozhodnutí ADM-07-17, vykládající rozhodnutí ADM 03-35 o služebním postupu a povýšení úředníků a dočasných zaměstnanců, a dopis ze dne 15. června 2007, nazvaný „Definitive awarding of 2007 promotion points adopted by the Appointing Authority“;
 —
 uložit OHIM zaplacení žalobci úroků z prodlení z částky odpovídající rozdílu ve mzdě, kterou měl žalobce pobírat, pokud by nedošlo ke ztrátě zůstatku bodů za zásluhy, vypočtené podle sazby stanovené Soudem;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.


text:
 14.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 414/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Thomas Cook Belgium NV v. Thurner Hotel GmbH
 (Věc C-245/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Nařízení (ES) č. 1896/2006 - Řízení o evropském platebním rozkazu - Opožděně podaný odpor - Článek 20 odst. 2 - Žádost o přezkum evropského platebního rozkazu - Námitka nepříslušnosti soudu původu - Evropský platební rozkaz vydaný chybně s ohledem na požadavky stanovené nařízením - Absence ‚zjevné‘ povahy - Absence ‚výjimečných‘ okolností“)
 (2015/C 414/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgericht Wien
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Thomas Cook Belgium NV
 Odpůrkyně: Thurner Hotel GmbH
 Výrok
 Článek 20 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu, ve znění nařízení Komise (EU) č. 936/2012 ze dne 4. října 2012, musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, brání tomu, aby měl žalovaný, kterému byl v souladu s tímto nařízením doručen evropský platební rozkaz, oprávnění požádat o přezkum tohoto platebního rozkazu s tvrzením, že se soud původu chybně prohlásil za příslušný soud na základě údajně nepravdivých informací poskytnutých žalobcem ve formuláři návrhu na vydání tohoto platebního rozkazu.
 (1) Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/36
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Den Haag, místo jednání ’s-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 12. února 2015 – Mehrdad Ghezelbash v. Staatssecretaris van Veiligheit en Justitie
 (Věc C-63/15)
 (2015/C 138/49)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Den Haag, místo jednání ’s-Hertogenbosch
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mehrdad Ghezelbash
 Žalovaný: Staatssecretaris van Veiligheit en Justitie
 Předběžné otázky
 1)
 Jaký je rozsah působnosti článku 27 nařízení č. 604/2013 (1), popřípadě ve spojení s 19. bodem odůvodnění tohoto nařízení?
 Má žadatel o azyl v situaci, jako je situace v projednávané věci, kdy je cizinec vyrozuměn o žádosti o uznání příslušnosti k vedení azylového řízení teprve poté, co bylo této žádosti vyhověno a kdy předloží důkazy, které mohou vést ve výsledku k tomu, že k posuzování žádosti o azyl není příslušný dožádaný členský stát, nýbrž dožadující členský stát, a kdy dožadující členský stát tyto podklady po jejich předložení nepřezkoumá ani nepředloží dožádanému členskému státu, podle tohoto článku právo podat (účinný) opravný prostředek proti použití kritérií pro určení příslušného státu, která jsou uvedena v kapitole III nařízení č. 604/2013?
 2)
 Pro případ, že se cizinec nemůže dovolávat nesprávného použití kritérií určení příslušného státu podle nařízení č. 604/2013 nebo nařízení č. 343/2003 (2), když dožádaný členský stát vyhověl žádosti o převzetí: Je správný názor žalovaného, že výjimku z této zásady je možné učinit pouze v situacích s rodinným aspektem ve smyslu článku 7 nařízení č. 604/2003, anebo připadají v úvahu i jiné zvláštní skutečnosti a okolnosti, na jejichž základě se cizinec může dovolávat nesprávného použití kritérií pro určení příslušného členského státu?
 3)
 Pokud odpověď na otázku č. 2 zní, že cizinec se může nesprávného použití kritérií pro určení příslušného členského státu dovolávat nejen s ohledem na rodinnou situaci, ale i s ohledem na jiné okolnosti: Mohou být takovými skutečnostmi a okolnostmi skutečnosti a okolnosti popsané v bodě 12 tohoto rozhodnutí?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013 , kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, s. 31).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 109).


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerisches Verwaltungsgericht München – Německo) – Andre Lawrence Shepherd v. Bundesrepublik Deutschland
 (Věc C-472/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Azyl - Směrnice 2004/83/ES - Článek 9 odst. 2 písm. b), c) a e) - Minimální normy, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka - Podmínky pro získání postavení uprchlíka - Akty pronásledování - Tresty pro vojáka Spojených států, který odmítl sloužit v Iráku“)
 (2015/C 138/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerisches Verwaltungsgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Andre Lawrence Shepherd
 Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland
 Výrok
 1)
 Ustanovení čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany musí být vykládána v tom smyslu, že:
 —
 se vztahují na všechny příslušníky ozbrojených sil, včetně logistického nebo podpůrného personálu;
 —
 se týkají situace, kdy by spáchání válečných zločinů v daném konfliktu předpokládala samotná vykonávaná vojenská služba, včetně situací, kdy by se žadatel o přiznání postavení uprchlíka účastnil spáchání takových zločinů jen nepřímo, jelikož by při plnění svých úkolů s rozumnou mírou pravděpodobnosti poskytl nezbytnou podporu pro přípravu nebo uskutečnění těchto zločinů;
 —
 se nevztahují výhradně na situace, kdy je prokázáno, že válečné zločiny již byly spáchány nebo by mohly spadat do pravomoci Mezinárodního trestního soudu, ale též na situace, kdy je žadatel o přiznání postavení uprchlíka schopen prokázat, že je vysoce pravděpodobné, že takové činy budou spáchány;
 —
 posouzení skutečností, které provádí pod soudní kontrolou pouze vnitrostátní orgány za účelem kvalifikace situace dotyčné služby, musí vycházet ze souboru indicií, které mohou s ohledem na všechny dané okolnosti, zejména okolnosti týkající se významných skutečností týkajících se země původu v okamžiku rozhodnutí o žádosti, jakož i konkrétního postavení a osobní situace žadatele, prokázat, že v důsledku situace služby je uskutečnění tvrzených válečných zločinů pravděpodobné;
 —
 při posuzování, které je věcí vnitrostátních orgánů, musí být vzaty v úvahu okolnosti, že vojenský zásah byl zahájen na základě mandátu Rady bezpečnosti Organizace Spojených národů nebo na základě konsenzu mezinárodního společenství a že stát nebo státy, které provádí operace, stíhají válečné zločiny, a
 —
 odepření výkonu vojenské služby musí být jediným prostředkem umožňujícím žadateli o přiznání postavení uprchlíka vyhnout se účasti na tvrzených válečných zločinech, a že pokud tedy tento žadatel nevyužil řízení za účelem získání postavení odpírače vojenské služby z důvodu svědomí, taková okolnost vylučuje jakoukoli ochranu podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83, ledaže uvedený žadatel prokáže, že neměl žádné řízení takové povahy ve své konkrétní situaci k dispozici.
 2)
 Ustanovení čl. 9 odst. 2 písm. b) a c) směrnice 2004/83 musí být vykládána v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, se nejeví, že by taková opatření, kterým je vystaven voják z důvodu odepření vykonat službu, jako jsou uložení trestu odnětí svobody nebo propuštění z armády, mohla být s ohledem na legitimní výkon práva dotyčného státu udržovat ozbrojené síly považována za natolik nepřiměřená nebo diskriminační, že by patřila mezi akty pronásledování, které uvádí tato ustanovení. Je však věcí vnitrostátních orgánů, aby tuto skutečnost ověřily.
 (1) Úř. věst. C 336, 16.11.2013.


text:
 1.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/2
 Opravný prostředek podaný dne 18. května 2005 Osmanem Ocalanem, jménem Kurdistan Workers' Party (PKK) a Serifem Vanlym, jménem Kurdistan National Congress (KNK) proti usnesení vydanému dne 15. února 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve věci T-229/02, Kurdistan Workers' Party (PKK) a Kurdistan National Congress (KNK) proti Radě Evropské unie, podporované Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska a Komisí Evropských společenství
 (Věc C-229/05 P)
 (2005/C 243/04)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 18. května 2005 opravný prostředek podaný Osmanem Ocalanem, jménem Kurdistan Workers' Party (PKK) a Serifem Vanlym, jménem Kurdistan National Congress (KNK), se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupenými M. Mullerem a E. Grievesem, advokáty, podle pokynů J. G. Peirce, advokátky, proti usnesení vydanému dne 15. února 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve věci T-229/02 (1), Kurdistan Workers' Party (PKK) a Kurdistan National Congress (KNK) proti Radě Evropské unie, podporované Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska a Komisí Evropských společenství.
 Účastníci řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelé) navrhují, aby Soudní dvůr:
 1.
 prohlásil, že je žaloba Osmana Ocalana podaná jménem organizace dříve známé jako PKK přípustná;
 2.
 prohlásil, že je žaloba Serifa Vanlyho podaná jménem organizace známe jako KNK přípustná;
 3.
 rozhodl o nákladech spojených s řízením o přípustnosti.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 První navrhovatel podává opravný prostředek proti rozhodnutí z následujících důvodů:
 Tvrdí, že rozhodnutí Soudu je chybné, jelikož Soud prvního stupně již uznal existenci prvního navrhovatele a jeho způsobilost k podání žaloby, ke jmenování právního zástupce a k obhajobě. Z dokumentů vyplývá, že plná moc zástupce prvního navrhovatele je zcela v souladu s čl. 38 odst. 5 (dříve článek 44) jednacího řádu Soudu prvního stupně upravujícím taková zmocnění. Uvedená plná moc nebyla zpochybněno ani žalovanou ani Soudem, když doručil žalobu žalované v souladu s běžnými pravidly upravujícími přijetí platného zmocnění.
 Námitka žalované týkající se způsobilosti vzhledem k údajnému zániku PKK je v rozporu s čl. 114 odst. 1 (dříve článek 91) jednacího řádu, jelikož se týká merita věci. Stručně řečeno, námitka neměla být zohledněna nebo se o ní nemělo jednat ve stupni řízení týkajícím se přípustnosti.
 Taktéž rozhodnutí Soudu o způsobilosti vycházející z předběžného výkladu argumentů předložených prvním navrhovatelem týkajících se zániku představovalo nesprávné rozhodnutí o skutkovém stavu věci samé, které nemělo být přijato v tomto stupni řízení. Takové rozhodnutí je v rozporu s výrokem Soudu, že „skutečnost existence PKK“ je otázkou merita věci, kterou Soudu nepřísluší přezkoumávat ve stupni řízení týkajícího se přípustnosti.
 Výklad Soudu argumentů předložených prvním navrhovatelem ohledně zániku je v každém případě zcela chybný. Pečlivé přečtení prohlášení O. Ocalana nepotvrzuje, že činnosti PKK byly ukončeny pro veškeré účely, včetně námitek proti zákazu.
 I kdyby Soud správně vyložil argumenty předložené prvním navrhovatelem jako spočívající na bezvýhradném tvrzení o zániku, navrhovatel tvrdí, že předmět zbylých práv včetně práva na účinný právní prostředek k napadnutí zákazu, zůstává otázkou merita věci, o které se mělo jednat v následujícím stupni.
 Rovněž tvrdí, že kritéria uplatněná Soudem týkající se přípustnosti, včetně kritéria „způsobilosti“ a kritéria týkajícího se „osobního a bezprostředního dotčení“ jsou příliš restriktivní v případech týkajících se výkonu základních svobod. Konkrétněji, úzká a restriktivní kritéria uplatňovaná Soudem porušují články 6, 13 a 34 Evropské úmluvy o lidských právech a související judikatury týkající se aktivní legitimace.
 Krom toho, nehledě na uplatněné kritérium, je nespravedlivé, neúměrné a v rozporu s pravidly přirozené spravedlnosti, aby soud zcela vyloučil žalobce namítajícího porušení základních práv pouze na základě předběžného výkladu argumentů předložených uvedeným navrhovatelem.
 Druhý navrhovatel tvrdí, že:
 Soud prvního stupně se dopustil chyby při použití kritéria přípustnosti a tím, že vycházel z předpokladu, že PKK již neexistuje, tedy vycházel z domněnky týkající se merita věci, aby prohlásil žalobu za nepřípustnou.
 (1) Úř. věst., 11.6.2005, s. 34


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/6
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. července 2012 — Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. v. Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, Evropská komise a Evropská komise v. Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd
 (Spojené věci C-628/10 P a C-14/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku - Stanovení cen a rozdělení trhu - Porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání dceřiných společností jejich mateřským společnostem - Presumpce neviny - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení)
 2012/C 295/08
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc. (zástupci: M. Odriozola Alén a A. João Vide, abogados)
 Další účastnice řízení: Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd, Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier a R. Sauer, zmocněnci)
 a
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier a R. Sauer, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Alliance One International, Inc., Standard Commercial Tobacco Company, Inc., Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (zástupci: M. Odriozola Alén a A. João Vide, abogados)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 27. října 2010 — Alliance One International a další v. Komise (T 24/05), kterým Tribunál zamítl, pokud jde o Alliance One International, Inc. a Standard Commercial Tobacco Co. Inc., žalobu na zrušení rozhodnutí Komise K(2004) 4030 ze dne 20. října 2004, týkajícího se řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/C.38.238/B.2 — Surový tabák — Španělsko) ohledně kartelové dohody, jejímž předmětem bylo stanovení cen placených producentům a od nich nakupovaných množství tabáku na španělském trhu surového tabáku
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Alliance One International Inc. a Standard Commercial Tobacco Co. Inc. ponesou vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku ve věci C-628/10 P a ukládá se jim náhrada nákladů tohoto řízení vynaložených Evropskou komisí.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku ve věci C-14/11 P a ukládá se jí náhrada nákladů tohoto řízení vynaložených společnostmi Alliance One International Inc., Standard Commercial Tobacco Co. Inc. a Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd..
 (1) Úř. věst. C 72, 5.3.2011.
 Úř. věst. C 80, 12.3.2011.


text:
 10.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 233/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2013 — Laboratoires CTRS v. Komise
 (Věc T-301/12) (1)
 (Humánní léčivé přípravky - Žádost o registraci léčivého přípravku Orphacol - Zamítnutí registrace Komisí - Nařízení (ES) č. 726/2004 - Směrnice 2001/83/ES - Dobře zavedené léčebné použití - Výjimečné okolnosti)
 2013/C 233/16
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laboratoires CTRS (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: K. Bacon, barrister, M. Utges Manley a M. Barnden, solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. White, M. Šimerdová a L. Banciella, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Česká republika zástupci: M. Smolek a D. Hadroušek, zmocněnci); Dánské králvoství (zástupci: V. Pasternak Jørgensen a C. Thorning, zmocněnci); Francouzská republika (zástupci: D. Colas, F. Gloaguen a S. Menez, zmocněnci); Rakouská republika (zástupci: C. Pesendorfer a A. Posch, zmocněnci); Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně S. Behzadi-Spencer, zmocněnec, poté C. Murrel a nakonec L. Christie, zmocněnci, ve spolupráci s J. Holmesem, barrister)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Polská republika (zástupci: původně B. Majczyna a M. Szpunar, poté B. Majczyna, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise C(2012) 3306 final ze dne 25. května 2012, kterým se zamítá registrace podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 pro humánní léčivý přípravek pro vzácná onemocnění „Orphacol — kyselina cholová“
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise C(2012) 3306 final ze dne 25. května 2012, kterým se zamítá registrace podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 pro humánní léčivý přípravek pro vzácná onemocnění „Orphacol — kyselina cholová“, se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Laboratoires CTRS.
 3)
 Česká republika, Dánské království, Francouzská republika, Rakouská republika, Polská republika a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 250, 18.8.2012.


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/9
 Žaloba podaná dne 28. srpna 2012 — Spolková republika Německo v. Rada Evropské unie
 (Věc C-399/12)
 2012/C 343/11
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: N. Graf Vitzthum a T. Henze, Bevollmächtigte)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně se domáhá, aby Soudní dvůr
 —
 Prohlásil rozhodnutí Rady ze dne 18. června 2012 (1) za neplatné
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou napadá Spolková republika Německo rozhodnutí Rady ze dne 18. června 2012„kterým se stanoví postoj, který se má přijmout jménem Evropské unie, pokud jde o některá usnesení, jež mají být předmětem hlasování v rámci Mezinárodní organizace pro révu a víno (OIV)“.
 Podle názoru spolkové vlády došlo při přijetí tohoto rozhodnutí k nesprávnému právnímu posouzení, když se jeho právním základem stal čl. 218 odst. 9 SFEU. Čl. 218 odst. 9 se týká výlučně přijímání postojů Unie v orgánech, které byly zřízeny na základě mezinárodních dohod, kterých je Unie členem. Čl. 218 odst. 9 SFEU oproti tomu nepřipouští žádný vliv na zastupování členských států v orgánech mezinárodních organizací, jejichž členy jsou na základě mezinárodních dohod pouze členské státy. Dále se čl. 218 odst. 9 SFEU týká pouze „aktů s právními účinky“, tedy mezinárodně závazných aktů. U rezolucí OIV se však o takové právní akty nejedná.
 Pro rozhodnutí Rady nelze kromě toho najít ani jiný právní základ.
 (1) Dokument Rady č. 11436/12 „kterým se stanoví postoj, který se má přijmout jménem Evropské unie, pokud jde o některá usnesení, jež mají být předmětem hlasování v rámci Mezinárodní organizace pro révu a víno (OIV)“.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/43
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. června 2009 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-369/05) (1)
 („EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Podpory na restrukturalizace a přeměny v odvětví vinařských produktů - Podpory na zdokonalení výroby a prodeje medu - Pojem ztrát příjmů v důsledku provádění plánu - Článek 13 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1493/1999 - Pojem zásahů určených ke stabilizaci zemědělských trhů - Článek 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 1258/1999“)
 2009/C 180/78
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: F. Jimeno Fernández, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2005/555/ES ze dne 15. července 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 188, s. 36), v rozsahu, v němž vylučuje některé výdaje vynaložené Španělským královstvím v odvětvích vinařských produktů a medu.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 296, 26.11.2005.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2014 – MHCS v. OHIM – Ambra (DORATO)
 (Věc T-249/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství DORATO - Starší obrazová ochranná známka Společenství a starší národní obrazová ochranná známka zobrazující etikety na hrdle láhve - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Pravidlo 50 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 2014/C 175/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MHCS (Épernay, Francie) (zástupci: P. Boutron, N. Moya Fernández a L. É. Balleydier, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Bullock, N. Bambara a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ambra S.A. (Varšava, Polsko) (zástupce: M. Kaczan-Parchimowicz, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. února 2013 (věc R 1877/20112) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi MHCS a Ambra S.A.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 MHCS se ukládá náhrada nákladů řízení včetně nutných nákladů řízení vynaložených společností Ambra S.A. v řízení před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)).
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/47
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. února 2017 – DMC v. EUIPO – Etike’ International (De Giusti ORGOGLIO)
 (Věc T-18/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie De Giusti ORGOGLIO - Starší slovní ochranná známka Evropské unie ORGOGLIO - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 104/67)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: DMC Srl (San Vendemiano, Itálie) (zástupkyně: B. Osti, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Etike’ International Srl (Baronissi, Itálie) (zástupce: V. Fiorillo, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. listopadu 2015 (věc R 1764/2013-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Etike’ International a DMC.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti DMC Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 90, 7. 3. 2016.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/38
 Žaloba podaná dne 29. března 2017 – QD v. EUIPO
 (Věc T-199/17)
 (2017/C 161/54)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: QD (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí EUIPO ze dne 2. června 2016, které bylo žalobkyni oznámeno dne 3. června 2016, o odmítnutí druhého obnovení její smlouvy dočasného zaměstnance podle čl. 2 písm. f) PŘOZ a
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení příslušných ustanovení služebního řádu a PŘOZ, jmenovitě článku 110 služebního řádu a čl. 2 písm. f) a článku 8 PŘOZ.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že se EUIPO dopustil zneužití důvěry a porušil povinnost jednat s náležitou péčí.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že EUIPO porušil zásadu řádné správy (čl. 41 odst. 1, 2 a 3 Listiny základních práv Evropského unie).
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že EUIPO porušil požadavky nařízení 45/2001 (1), zvláště jeho čl. 27 odst. 1 a odst. 2 písm. b).
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že EUIPO porušil legitimní očekávání žalobkyně.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001, L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. ledna 2015 – Blackrock v. OHIM (INVESTING FOR A NEW WORLD)
 (Věc T-59/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství INVESTING FOR A NEW WORLD - Ochranná známka tvořená reklamním sloganem - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 089/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Blackrock, Inc. (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: S. Malynicz, barrister, K. Gilbert a M. Blair, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 31. října 2013 (věc R 573/2013-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení INVESTING FOR A NEW WORLD jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Blackrock, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 28.4.2014.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/60
 Žaloba podaná dne 27. října 2006 – Lemaître Sécurité SAS v. Komise
 (Věc T-301/06)
 (2006/C 326/129)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lemaître Sécurité SAS (La Walck, Francie) (zástupce: D. Bollecker, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit za nepřípustnou žalobu na neplatnost podanou společností Lemaître Sécurité proti rozhodnutí Komise o zastavení antidumpingového řízení ze dne 28. srpna 2006;
 —
 zrušit rozhodnutí o zastavení antidumpingového řízení ze dne 28. srpna 2006 v souladu s čl. 231 prvním pododstavcem ES;
 —
 nařídit přezkoumání zastavení antidumpingového řízení pro bezpečnostní obuv;
 —
 dbát na dodržení výkonu rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství na základě článku 233 ES;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svým rozhodnutím 2006/582/ES ze dne 28. srpna 2006 (1) Komise rozhodla o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů obuvi s ochrannou špičkou pocházející z Čínské lidové republiky a Indie poté, co hlavní stěžovatel stáhl svou stížnost v návaznosti na dopis, který vydala Komise dne 5. července 2006, kterým uznala dumping týkající se bezpečnostní obuvi, ale odmítla zavedení antidumpingových práv z důvodu, že Evropská komise nemá na zavedení takových práv zájem. Žalobkyně, evropský výrobce bezpečnostní obuvi, tvrdí, že při neexistenci opatření přijatých k znovunastolení zdravé soutěže jí z důvodu dovozu obuvi původem z Číny a Indie vznikla hospodářská a strategická újma.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává tří žalobních důvodů.
 První žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění, jelikož podle žalobkyně Komise nepředstavila jasně a jednoznačně důvody, na základě kterých odmítá přijmout antidumpingová opatření.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 9 odst. 1 nařízení č. 384/96 (2) ve spojení s článkem 2, čl. 3 písm. m), čl. 127 druhým pododstavcem a čl. 57 prvním pododstavcem ES v tom, že Komise v projednávaném případě údajně nesprávně posoudila existenci zájmu Společenství přijmout antidumpingová opatření.
 Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise údajně porušila zásadu legitimního očekávání tím, že výslovně uznala dumping bezpečnostní obuvi, a tím, že odmítla přijmout opatření k tomu, aby zjednala nápravu.
 (1) Úř. věst. 2006, L 234, s. 33.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, Úř. věst. 1996, L 56, s. 1, naposledy ve znění nařízení (ES) č. 2117/2005, Úř. věst. L 340, s. 17.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Barcelona – Španělsko) – Safe Interenvios, SA v. Liberbank, SA, Banco de Sabadell, SA, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
 (Věc C-235/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu - Směrnice 2005/60/ES - Opatření hloubkové kontroly klienta - Směrnice 2007/64/ES - Platební služby na vnitřním trhu“)
 (2016/C 156/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Barcelona
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Safe Interenvios, SA
 Žalované: Liberbank, SA, Banco de Sabadell, SA, Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
 Výrok
 1)
 Články 5 a 7, čl. 11 odst. 1 a článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/78/EU ze dne 24. listopadu 2010, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která jednak povoluje uplatnění standardní hloubkové kontroly klientů, pokud jsou jimi finanční instituce, u nichž je dodržování opatření hloubkové kontroly předmětem dohledu, existuje-li podezření na praní peněz nebo financování terorismu ve smyslu čl. 7 písm. c) této směrnice, a jednak ukládá institucím a osobám, na které se uvedená směrnice vztahuje, aby na základě posouzení rizika uplatily zesílenou hloubkovou kontrolu klientů v situacích, které svou povahou mohou představovat vyšší riziko praní peněz a financování terorismu ve smyslu čl. 13 odst. 1 této směrnice, jako je převod peněžních prostředků.
 Kromě toho i v případě neexistence takového podezření nebo takového rizika článek 5 směrnice 2005/60, ve znění směrnice 2010/78, umožňuje členským státům přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější opatření, je-li účelem takových opatření posílení boje proti praní peněz a financování terorismu.
 2)
 Směrnice 2005/60, ve znění směrnice 2010/78, musí být vykládána v tom smyslu, že instituce a osoby, na které se tato směrnice vztahuje, nemohou ohrozit poslání dohledu nad platebními institucemi, jímž jsou v souladu s článkem 21 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, pověřeny příslušné orgány a tyto orgány nemohou nahradit. Směrnici 2005/60, ve znění směrnice 2010/78, je třeba vykládat v tom smyslu, že ačkoli finanční instituce může v rámci povinnosti dohledu, která jí přísluší ve vztahu ke svým klientům, zohlednit hloubkovou kontrolu uplatněnou platební institucí ve vztahu k vlastním klientům, musí všechna opatření hloubkové kontroly, která přijme, odpovídat riziku praní peněz a financování terorismu.
 3)
 Články 5 a 13 směrnice 2005/60, ve znění směrnice 2010/78, musí být vykládány v tom smyslu, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, přijatá na základě buď určitého prostoru pro uvážení, který článek 13 této směrnice ponechává členským státům, anebo pravomoci uvedené v článku 5 zmíněné směrnice, musí být slučitelná s unijním právem, zejména se základními svobodami zaručenými Smlouvami. Jakkoli taková vnitrostátní právní úprava, jejímž cílem je boj proti praní peněz nebo financování terorismu, sleduje legitimní cíl, který může odůvodnit omezení základních svobod a jakkoli skutečnost, že se přepokládá, že převody peněžních prostředků institucemi, na které se vztahuje uvedená směrnice, do jiných států, než je stát, v němž jsou usazeny, představují vždy vyšší riziko praní peněz nebo financování terorismu, je způsobilá zaručit uskutečnění uvedeného cíle, překračuje nicméně tato právní úprava meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle, který sleduje, v rozsahu, v němž se domněnka, kterou stanoví, uplatní na všechny převody peněžních prostředků, bez stanovení možnosti ji vyvrátit v případě převodů peněžních prostředků, které takové riziko objektivně nepředstavují.
 (1) Úř. věst. C 235, 21. 7. 2014.


text:
 5.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2016 Spolkovou republikou Německo proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 10. května 2016 ve věci T-47/15, Spolková republika Německo v. Evropská komise
 (Věc C-405/16 P)
 (2016/C 326/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a R. Kanitz, zmocněnci, ve spolupráci s T. Lübbigem, advokátem)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Spolková republika Německo navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 v celém rozsahu zrušil rozsudek Tribunálu (třetího senátu) ze dne 10. května 2016 ve věci T-47/15;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek se opírá o tři důvody:
 První důvod kasačního opravného prostředku
 Napadený rozsudek Tribunálu nesprávně posoudil hranice skutkové podstaty podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU při výkladu pojmů „státní prostředky“ a „kontrola“ státu nad finančními prostředky soukromých podniků. Napadený rozsudek vychází nesprávně z toho, že „orgány“ Spolkové republiky Německo vykonávají na základě ustanovení německého Erneuerbare-Energien-Gesetzes (zákon o obnovitelných energiích) „kontrolu“ a tím správní pravomoc nad finančními prostředky provozovatelů přenosových sítí a podniků zajišťujících zásobování elektrickou energií, které jsou zapojeny do v Německu existujícího systému podpory obnovitelných energií. Tribunál by správně musel uznat, že zákon o obnovitelných energiích pouze upravuje soukromoprávní smluvní vztahy mezi jednotlivými podniky na německém energetickém trhu, nezakládá však žádnou státní kontrolu nad finančními prostředky těchto podniků.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek namítá, že Tribunál nesprávně vycházel z toho, že německý zákon o obnovitelných energiích zajišťuje uživatelům s vysokou spotřebou energie jako konečným spotřebitelům výhodu, která je z hlediska práva upravujícího státní podpory relevantní. Tribunál tím pomíjí judikaturu týkající se vyrovnání za strukturální nevýhody a kritéria selektivity v právu upravujícím státní podpory.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek konečně namítá, že rozsudek je nedostatečně odůvodněn, jak pokud jde o postavení provozovatelů přenosových sítí, tak i o postavení podniků zajišťujících zásobování elektrickou energií.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Trento (Itálie) dne 3. srpna 2017 – Chiara Motter v. Provincia autonoma di Trento
 (Věc C-466/17)
 (2017/C 347/18)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Trento
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Chiara Motter
 Žalovaná: Provincia autonoma di Trento
 Předběžné otázky
 1)
 Je pro účely uplatnění zásady zákazu diskriminace podle ustanovení 4 rámcové dohody skutečnost spočívající v počátečním objektivním ověření odbornosti prostřednictvím úspěšného absolvování otevřeného výběrového řízení faktorem týkajícím se podmínek odborného vzdělání, který musí vnitrostátní soud vzít v úvahu při posuzování, zda je situace zaměstnance na dobu neurčitou srovnatelná se situací zaměstnance na dobu určitou, jakož i za účelem zjištění, zda je dán objektivní důvod ospravedlňující odlišné zacházení se zaměstnancem na dobu neurčitou a zaměstnancem na dobu určitou?
 2)
 Brání zásada zákazu diskriminace podle ustanovení 4 rámcové dohody takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 485 odst. 1 legislativního nařízení č. 297 ze dne 16. dubna 1994, které stanoví, že pro účely stanovení odpracovaných let služby v okamžiku přijetí do stálé služby na základě smlouvy na dobu neurčitou se první čtyři roky služby na dobu určitou započítávají v plném rozsahu, zatímco další odpracované roky se v rámci započítávání snižují o jednu třetinu pro právní účely a o dvě třetiny pro ekonomické účely, a to z důvodu, že při výkonu práce na dobu určitou nedošlo k počátečnímu objektivnímu ověření odbornosti prostřednictvím úspěšného absolvování otevřeného výběrového řízení?
 3)
 Brání zásada zákazu diskriminace podle ustanovení 4 rámcové dohody takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 485 odst. 1 legislativního nařízení č. 297 ze dne 16. dubna 1994, které stanoví, že se pro účely stanovení odpracovaných let služby v okamžiku přijetí do stálé služby na základě smlouvy na dobu neurčitou započítávají první čtyři roky služby na dobu určitou v plném rozsahu, zatímco další odpracované roky se v rámci započítávání snižují o jednu třetinu pro právní účely a o dvě třetiny pro ekonomické účely, a to s cílem zabránit obrácené diskriminaci stálých zaměstnanců přijatých na základě úspěšného absolvování otevřeného výběrového řízení?


text:
 10.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/29
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2016 – ZZ v. Komise
 (Věc F-39/16)
 (2016/C 371/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o nepřipuštění žalobkyně k výběrovým zkouškám výběrového řízení EPSO/AD/309/15 (AD 11) – Lékaři pro pracoviště v Lucemburku a Ispře, a uložení žalované náhradu údajně vzniklé nemajetkové újmy ve výši 10 000 eur.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí výběrové komise výběrového řízení EPSO/AD/309/15 (AD11) – Lékaři pro pracoviště v Lucemburku a Ispře (oblast: Lékaři pro pracoviště v Lucemburku), sdělené dne 28. září 2015, nepřipustit žalobkyni k výběrovým zkouškám, které se konaly v hodnotícím centru Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO);
 —
 uložit žalované zaplatit částku ve výši 10 000 eur z důvodu nemajetkové újmy, jež vznikla žalobkyni;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.