text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/31
 Žaloba podaná dne 20. srpna 2013 — Petropars Iran a další v. Rada
 (Věc T-433/13)
 2013/C 313/58
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Petropars Iran Co (Kish Island, Írán); Petropars Oilfields Services Co. (Kish Island); Petropars Aria Kish Operation and Management Co. (Teherán, Írán); a Petropars Resources Engineering Kish Co. (Teherán) (zástupci: S. Zaiwalla, Solicitor, P. Reddy, Solicitor, R. Blakeley, Barrister, a Z. Burbeza, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil zápisy 1-4 v příloze II.IB. k rozhodnutí 2013/270 (1) a zápisy 1-4 v příloze II.I.B. k nařízení č. 522/2013 (2); a/nebo
 —
 určil, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnut9 2010/413 (3) a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 (4) se neuplatňuje na žalobkyně; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod se zakládá na tom, že není dán právní základ pro označení žalobkyň v rozhodnutí Rady 2013/207/SZBP a v prováděcím nařízení Rady (EU) č. 522/20130, neboť důvody uvedené v souvislosti s označením jednotlivých žalobkyň („dceřiná společnost označeného subjektu“) nejsou jediným z kritérií pro zařazení do nařízení Rady č. 267/2012 nebo rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP.
 2)
 Druhý žalobní důvod se zakládá na tom, že označení žalobkyň je protiprávní v rozsahu, v němž Rada tvrdila, že jednala podle čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 nebo čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413: 1. jelikož nejsou splněna věcná kritéria pro označení žalobkyň ani v jednom případě a/nebo se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení při určení, zda byla kritéria splněna nebo nikoli; 2. Rada označila žalobkyně na základě důkazů, jež dostatečně neprokazovaly, že byla kritéria splněna, čímž se dopustila (dalšího) zjevně nesprávného posouzení.
 3)
 Třetí žalobní důvod se zakládá na tom, že v rozsahu, v němž čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 a/nebo čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 umožňuje označení žalobkyň jen na základě toho, že jsou dceřinými společnostmi označených subjektů (jež jsou rovněž dceřinými společnostmi označených subjektů neobviněných z jakéhokoli protiprávního jednání), jsou uvedená ustanovení protiprávní, jelikož jsou v rozporu se zásadou proporcionality a neměly by se na žalobkyně vztahovat.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod se zakládá na tom, že označení žalobkyň je v každém případě v rozporu s jejich základními právy a svobodami podle Listiny základních práv, resp. unijním právem, včetně jejich práva na podnikání a výkon obchodní činnosti, pokojné užívání jejich majetku a je v rozporu se zásadou proporcionality. Označení je dále v rozporu se zásadou prevence a zásadou ochrany životního prostředí a lidského zdraví a bezpečnosti, jelikož může způsobit značnou škodu na zdraví a bezpečnosti obyčejných íránských pracujících a na životním prostředí.
 5)
 Pátý žalobní důvod se zakládá na tom, že Rada při přijímaní rozhodnutí Rady 2013/207/SZBP a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 522/20130 v rozsahu, v němž se vztahují na žalobkyně, porušila procesní náležitosti, a to 1. povinnost individuálně oznámit (třetí a čtvrté) žalobkyni, že byly označeny; 2. povinnost uvést (ve vztahu ke všem žalobkyním) přiměřené a dostatečné odůvodnění, a 3. respektovat právo žalobkyň na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu.
 (1) Rozhodnutí Rady 2013/270/SZBP ze dne 6. června 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 156, s. 10).
 (2) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 522/2013 ze dne 6. června 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 156, s. 3).
 (3) Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).
 (4) Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Portugalsko) dne 21. února 2017 – Turbogás Produtora Energética SA v. Autoridade Tributária e Aduaneira
 (Věc C-90/17)
 (2017/C 144/40)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD)
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Turbogás Produtora Energética SA
 Odpůrkyně: Autoridade Tributária e Aduaneira
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba mít za to, že ve smyslu a pro účely čl. 21 odst. 5 třetího pododstavce směrnice č. 2003/96/ES (1) je k tomu, aby byl subjekt vyrábějící elektřinu pro vlastní použití považován za distributora, a podléhal tudíž dani na základě čl. 21 odst. 5 prvního pododstavce směrnice, nutné, aby byl malým výrobcem, a že všechny ostatní subjekty (které nejsou malými výrobci) vyrábějící elektřinu pro vlastní použití nemohou být považovány za distributory, a nebo jsou za distributory podléhající dani na základě čl. 21 odst. 5 prvního pododstavce směrnice považovány všechny subjekty vyrábějící elektřinu pro vlastní použití (bez ohledu na rozsah výroby a na to, zda tuto elektřinu vyrábějí v rámci své hlavní hospodářské činnosti nebo doplňkově), které tudíž nemohou být osvobozeny od daně jakožto malí výrobci, ve smyslu druhé části třetího pododstavce výše uvedeného čl. 21 odst. 5 směrnice?
 2)
 Je konkrétně možné, aby byl takový subjekt, jako je subjekt dotčený v projednávaném případě, který je velkým výrobcem elektřiny vyrábějícím přibližně 9 % energie na celostátní úrovni, považován pro účely prodeje elektřiny do vnitrostátní sítě za „subjekt vyrábějící elektřinu pro vlastní použití“ ve smyslu čl. 21 odst. 5 směrnice 2003/96/ES, za předpokladu, že k vlastní výrobě nové elektřiny spotřebuje pouze malou část elektřiny, kterou vyrobí, jako součást výrobního procesu v daném zařízení?
 (1) Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. 2003, L 283, s. 51).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 14.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 414/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2015 – Vimeo v. OHIM – PT Comunicações (VIMEO)
 (Věc T-96/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství VIMEO - Starší obrazová ochranná známka Společenství meo - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Chybějící koexistence ochranných známek - Nebezpečí záměny“)
 (2015/C 414/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vimeo LLC (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: A. Poulter a M. Macdonald, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Bullock a N. Bambara, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: PT Comunicações, SA (Lisabon, Portugalsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. listopadu 2013 (věc R 1092/2013-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi PT Comunicações, SA a Vimeo LLC.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Vimeo LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 1. března 2010 — Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen v. Zaza Retail BV (Phillippe a Cécile Noelmans jakožto správci konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Belgie)), další účastnice podporující odpůrkyni v řízení o kasačním opravném prostředku: Zaza Retail BV (Manon Cordewener jakožto správkyně konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Nizozemsko))
 (Věc C-112/10)
 2010/C 113/51
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Procureur-Generaal bij het Hof van Beroep te Antwerpen
 Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Zaza Retail BV [Philippe a Cécile Noelmans jakožto správci konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Belgie)]
 Další účastnice: Zaza Retail BV [Manon Cordewener jakožto správkyně konkurzní podstaty Zaza Retail BV (Nizozemsko)]
 Předběžné otázky
 1)
 Zahrnuje pojem „důvody stanovené [...]“ v čl. 3 odst. 4 písm. a) evropského nařízení o úpadku (1) také důvody, které se týkají povahy nebo zájmu osoby — jako státní zástupce jiného členského státu — požadovaných pro podání návrhu na úpadkové řízení, nebo se tyto důvody vztahují pouze na hmotněprávní podmínky zahájení a provedení tohoto řízení?
 2)
 Lze pojem „věřitel“ v čl. 3 odst. 4 písm. b) evropského nařízení o úpadku vykládat široce tak, že také vnitrostátní orgán, který je podle práva členského státu, k němuž náleží, příslušný k podání návrhu na zahájení úpadkového řízení, a vystupuje ve všeobecném zájmu a jakožto zástupce všech věřitelů, může v projednávaném případě platně podat návrh na zahájení územního úpadkového řízení podle čl. 3 odst. 4 písm. b) evropského nařízení o úpadku?
 3)
 Je pro použití čl. 3 odst. 4 písm. b) evropského nařízení o úpadku nezbytné, zahrnuje-li pojem „věřitel“ také vnitrostátní orgán, který je příslušný k podání návrhu na zahájení konkursního řízení, aby tento vnitrostátní orgán prokázal, že jedná v zájmu věřitelů, kteří mají své bydliště, sídlo nebo místo obvyklého pobytu v zemi tohoto vnitrostátního orgánu?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191).


text:
 10.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 244/12
 Žaloba podaná dne 30. července 2009 — Val’hor v. Komise
 (Věc T-306/09)
 2009/C 244/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Val’hor (Paříž, Francie) (zástupci: V. Ledoux a B. Néouze, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se touto žalobou domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 7846 v konečném znění (1) ze dne 10. prosince 2008, ve kterém měla Komise za to, že rámcový režim činností, které hodlají provést francouzské zemědělské mezioborové organizace a které spočívají v podporách technické pomoci, výroby a uvádění kvalitních zemědělských produktů na trh, výzkumu a vývoje a propagace prvovýrobců a podniků činných v oblasti zpracování a uvádění zemědělských produktů na trh, financovaný dobrovolnými příspěvky, které se staly na základě ministerské vyhlášky povinnými, vybíranými od členů těchto mezioborových organizací, tvoří státní podporu slučitelnou se společným trhem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty, kterých se dovolává žalobkyně, jsou v zásadě totožné nebo podobné s žalobními důvody a argumenty uplatňovanými v rámci věcí T-293/09, CNIEL v. Komise, a T-302/09, CNIPT v. Komise.
 (1) Úř. věst. 2009, C 116, s. 14.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/48
 Žaloba podaná dne 4. června 2009 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-56/09)
 2009/C 205/90
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise o zamítnutí žádosti žalobce, jejímž předmětem byla jednak náhrada škody vzniklé v důsledku toho, že zaměstnanci Komise dne 8. dubna 2002 údajně vnikli do jeho služebního bytu v Luandě, a jednak předání kopií fotografií pořízených u této příležitosti a zničení veškeré dokumentace týkající se této události
 Návrhová žádání žalobce
 —
 rozhodnutí o zamítnutí žádosti ze dne 24. dubna 2008 prohlásit za neplatné ze zákona, nebo jej podpůrně zrušit;
 —
 v nezbytném rozsahu sdělení ze dne 11. září 2008 prohlásit za neplatné ze zákona, nebo jej podpůrně zrušit;
 —
 v nezbytném rozsahu akt o zamítnutí stížnosti ze dne 3. listopadu 2008 prohlásit za neplatný ze zákona, nebo jej podpůrně zrušit;
 —
 určit, že dne 8. dubna 2002 zaměstnanci Komise vnikli do služebního bytu žalobce, pořídili fotografie a zápis o určitých skutečnostech, a určit a prohlásit protiprávnost těchto jednání;
 —
 uložit Komisi, aby doručila písemně žalobci každý jednotlivý prvek dokumentace, která se týká těchto jednání;
 —
 uložit Komisi, aby žalobce písemně informovala o dokumentaci, včetně fotografií;
 —
 uložit Komisi, aby dokumentaci fyzicky zničila a aby uvedené fyzické zničení oznámila;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci jako náhradu škody de quibus uhradila částku 225 000 eur nebo jakoukoli vyšší či nižší částku, o které bude mít Soud za to, že je spravedlivá a přiměřená, a sice: a) 100 000 eur jako náhradu škody týkající se protiprávního vniknutí; b) 100 000 eur jako náhradu škody týkající se protiprávního pořízení fotografií; c) 25 000 eur jako náhradu škody týkající se protiprávního zápisu v souvislosti s určitými skutečnostmi souvisejícími s osobními věcmi žalobce;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci od dne následujícího po dni, kdy Komise obdržela žádost ze dne 24. dubna 2008, a to až do skutečného zaplacení částky 225 000 eur, uhradila úroky z uvedené částky ve výši 10 % ročně s roční kapitalizací;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci jako náhradu vzniklé škody vyplývající z nedoručení dokumentace, a to od zítřejšího dne až do dne, kdy mu uvedená dokumentace bude doručena, uhradila částku 100 eur denně nebo jakoukoli vyšší či nižší částku, o které bude mít Soud za to, že je spravedlivá a přiměřená, která bude vyplacena prvního dne měsíce následujícího po vydání rozsudku v dotčené věci, pokud jde o částky, které se již staly splatnými během období mezi zítřejším dnem a posledním dnem měsíce, během něhož bude vyhlášen uvedený rozsudek, a prvního dne každého měsíce následujícího po měsíci, během něhož bude vyhlášen uvedený rozsudek, pokud jde o částky, které se v tomto ohledu staly splatnými během předcházejícího měsíce;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci jako náhradu vzniklé škody vyplývající z toho, že nedošlo k fyzickému zničení, uhradila od zítřejšího dne až do dne, kdy dojde k uvedenému fyzickému zničení, částku 100 eur denně nebo jakoukoli vyšší či nižší částku, o které bude mít Soud za to, že je spravedlivá a přiměřená, která bude vyplacena prvního dne měsíce následujícího po vydání rozsudku v dotčené věci, pokud jde o částky, které se již staly splatnými během období mezi zítřejším dnem a posledním dnem měsíce, během něhož bude vyhlášen uvedený rozsudek, a prvního dne každého měsíce následujícího po měsíci, během něhož bude vyhlášen uvedený rozsudek, pokud jde o částky, které se v tomto ohledu staly splatnými během předcházejícího měsíce;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci uhradila veškeré výdaje, poplatky a náklady řízení, včetně výdajů v souvislosti s vypracováním znaleckého posudku na žádost jednoho z účastníků řízení;
 —
 uložit Komisi, aby uhradila výdaje týkající se případného vypracování znaleckého posudku požadovaného z úřední povinnosti.


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. září 2016 – Łabowicz v. EUIPO – Pure Fishing (NANO)
 (Věc T-237/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie NANO - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009“)
 (2016/C 410/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Edward Łabowicz (Kłodzko, Polsko) (zástupce: M. Żygadło, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, Iowa, Spojené státy) (zástupce: J. Dickerson, solicitor)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. března 2015 (věc R 2426/2013-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Pure Fishing a Edwardem Łabowiczem.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá
 2.
 Edwardu Łabowiczovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 228, 13.7.2015.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal du Travail de Verviers (Belgie) dne 26. června 2006 – Mamate El Youssfi v. Office national des pensions
 (Věc C-276/06)
 (2006/C 224/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal du Travail de Verviers
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mamate El Qoussfi
 Žalovaný: Office national des pensions
 Předběžná otázka
 V případě, že je odmítnuto přiznání zákonem zaručeného příjmu pro osoby v důchodovém věku z důvodu, že:
 —
 se na žalobkyni nevztahuje nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 (1),
 —
 nebyla uznána za osobu bez státní příslušnosti nebo za uprchlíka,
 —
 není příslušníkem státu, s nímž Belgie v oblasti zaručených příjmů buď uzavřela dohodu o vzájemnosti, nebo uznala existenci faktické vzájemnosti,
 —
 nebo není osobou s nárokem na starobní či pozůstalostní důchod podle belgického režimu,
 zakládá se toto odmítnutí
 —
 na příliš restriktivním výkladu nařízení (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 (2) [jímž bylo nahrazeno nařízení (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971] zejména s ohledem na článek 14 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, na článek 1 jejího Protokolu č. 1 a na nařízení (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003 (3),
 —
 či případně na výkladu tohoto nařízení (ES) č. 883/2004, který je v rozporu s Dohodou o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím podepsanou dne 27. dubna 1976 v Rabatu a schválenou jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2211/78 ze dne 26. září 1978 (Úř. věst. L 264, s. 1) (4), a doplněnou Dohodou mezi ES a Marokem ze dne 26. února 1996 (Úř. věst. L 70, 18. 3. 2000)?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EHS) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 05/04, s. 317).
 (4) Nařízení Rady (EHS) č. 2211/78 ze dne 26. září 1978, kterým se uzavírá dohoda o spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Marockým královstvím (Úř. věst. L 264, s. 1).


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/10
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casație și Justiție — Rumunsko) — Circul Globus București (Circ & Variete Globus București) v. Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A
 (Věc C-283/10) (1)
 (Sbližování právních předpisů - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Článek 3 - Pojem „sdělování díla veřejnosti přítomné v místě, ze kterého sdělování vychází“ - Šíření hudebních děl veřejnosti, aniž je organizaci pro kolektivní správu autorských práv zaplacena odměna odpovídající těmto právům - Uzavření smluv o převodu majetkových práv s autory děl - Oblast působnosti směrnice 2001/29)
 (2012/C 25/15)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Înalta Curte de Casație și Justiție
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Circul Globus București (Circ & Variete Globus București)
 Žalovaný: Uniunea Compozitorilor și Muzicologilor din România — Asociația pentru Drepturi de Autor — U.C.M.R. — A.D.A
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Inalta Curte de Casație și Justiție — Výklad čl. 3 prvního pododstavce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) — Šíření hudebních děl veřejnosti, aniž je organizaci pro kolektivní správu autorských práv zaplacena odměna odpovídající těmto právům — Uzavření smluv o převodu majetkových práv s autory děl — Pojem „sdělování díla veřejnosti přítomné v místě, ze kterého sdělování vychází“ — Oblast působnosti výše uvedené směrnice
 Výrok
 Směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, a konkrétně její čl. 3 odst. 1, je nutno vykládat v tom smyslu, že se vztahují výhradně na sdělování veřejnosti, která není přítomna v místě, ze kterého sdělování vychází, a nevztahují se na žádné přímé sdělování díla v místě přístupném veřejnosti jakýmkoli veřejným přímým prováděním nebo provozováním díla.
 (1) Úř. věst. C 234, 28.8.2010.


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/10
 Žaloba podaná dne 17. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-390/07)
 (2007/C 283/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán, X. Lewis a H. van Vliet, zmocněnci)
 Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání žalobkyně
 1.
 Určit, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že
 —
 nevymezilo Humber Estuary, Wash, Deben a Colne Estuaries, Outer Thames Estuary, Southampton Water a severovýchodní Irské moře – s výjimkou Solway Firth – jako citlivé oblasti s ohledem na eutrofizaci;
 —
 nepodrobilo městské odpadní vody z aglomerací s populačním ekvivalentem (PE) více než 10 000 do Humber Estuary, Wash, Deben a Colne Estuaries, Outer Thames Estuary, Southampton Water a severovýchodního Irského moře – s výjimkou Solway Firth – a do Lough Neagh a Upper a Lower Lough Erne čištění podle přísnějších požadavků,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 3 odst. 1 a 2, čl. 5 odst. 1, 2, 3 a 5 a z přílohy II směrnice Rady 91/271/EHS (1) o čištění městských odpadních vod.
 2.
 Uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle Komise zaujalo Spojené království k vymezení citlivých oblastí přehnaně restriktivní přístup. A to nejen proto, že vyžaduje relativně vysokou úroveň důkazů k uznání toho, že vodní útvar je eutrofní, ale i z toho důvodu, že Spojené království nijak nezmiňuje potřebu vymezit rovněž ty vodní útvary, které jsou ohroženy a mohou se stát v blízké budoucnosti eutrofní, pokud nebudou přijata ochranná opatření.
 Vzhledem k tomu, že Spojené království nevymezilo Humber Estuary, Wash, Deben a Colne Estuaries, Outer Thames Estuary, Southampton Water a severovýchodní Irské moře – s výjimkou Solway Firth – jako citlivé oblasti, odpadní vody z aglomerací s PE více než 10 000, které vypouštějí odpadní vody do těchto oblastí, stejně tak jako z aglomerací, které se nacházejí v příslušných povodích, nebyly ve lhůtě do 31. prosince 1998 podrobeny povinnostem odvádění a čištění stanoveným ve směrnici pro citlivé oblasti.
 Mezi dotčenými aglomeracemi jsou Londýn, Liverpool, Manchester, Leeds, Kingston upon Hull a Southampton. Spojené království tak porušilo své povinnosti vyplývající ze směrnice, a konkrétně povinnosti podle čl. 3 odst. 1 a 2, čl. 5 odst. 2, 3 a 5 a přílohy II této směrnice.
 Komise se rovněž domnívá, že Spojené království nezajistilo, aby byly v plném rozsahu splněny povinnosti vyplývající z čl. 5 odst. 2, a 3 a 5 směrnice v případě několika aglomerací, které vypouštějí odpadní vody do vymezených citlivých oblastí Lough Neagh a Upper a Lower Lough Erne, což mělo učinit do 31. prosince 1998.
 (1) Směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26).


text:
 11.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 307/24
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 30. března 2012
 ve věci E-7/11
 Grund, elli- og hjúkrunarheimili v. Islandská agentura pro kontrolu léčiv (Lyfjastofnun)
 (Směrnice 2001/83/ES – volný pohyb zboží – léčiva – paralelní dovoz – kontrolní zprávy – ochrana veřejného zdraví – odůvodnění – jazykové požadavky pro označování a uvádění příbalových informací)
 2012/C 307/10
 Ve věci E-7/11 Grund, elli- og hjúkrunarheimili v. Islandská agentura pro kontrolu léčiv (Lyfjastofnun) – ŽÁDOST k Soudu podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná soudem Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) týkající se výkladu směrnice 2001/83/ES a článků 11 a 13 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 30. března 2012 rozsudek, jehož výrok zní:
 1)
 Vnitrostátní orgány mohou podmínit dovoz léčivých přípravků z Norska, kterým byla udělena norská vnitrostátní registrace a které jsou stejné nebo v zásadě podobné přípravkům, jež již mají vnitrostátní registraci na Islandu, prostřednictvím ústavního zdravotnického zařízení, jakým je žalobce, pro potřeby osob v péči tohoto zdravotnického zařízení, držením povolení k paralelnímu dovozu.
 Takové povolení musí být vydáno na základě řízení omezujícího se na kontrolu, zda dotyčné léčivé přípravky mají platnou vnitrostátní registraci ve státu vývozu v rámci Evropského hospodářského prostoru a zda daný přípravek je stejný nebo v zásadě podobný přípravkům, jež již mají vnitrostátní registraci ve státu dovozu v rámci Evropského hospodářského prostoru.
 V této souvislosti tedy vnitrostátní orgány nesmějí požadovat, aby paralelní dovozci, jakým je i žalobce, předložili výrobní kontrolní zprávy. Takový postup nemá oporu v článku 13 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
 2)
 Není-li léčivý přípravek určen přímo pacientovi, je právo příslušných orgánů k udělení výjimky podle čl. 63 odst. 3 směrnice 2001/83/ES omezeno obecnými zásadami práva EHP. Tato posuzovací pravomoc nesmí být vykonávána nepřiměřeným, svévolným nebo zneužívajícím, a zejména ne protekcionistickým způsobem.


text:
 12.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče Republike Slovenije – Slovinsko) – Marjan Kostanjevec v. F&S Leasing GmbH
 (Věc C-185/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 6 bod 3 - Pojem ‚vzájemná žaloba‘ - Návrh založený na bezdůvodném obohacení - Zaplacení částky splatné na základě zrušeného rozhodnutí - Časová působnost“)
 (2016/C 462/05)
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Vrhovno sodišče Republike Slovenije
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Marjan Kostanjevec
 Žalovaná: F&S Leasing GmbH
 Výrok
 Článek 6 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že soud určený tímto ustanovením v oblasti vzájemných žalob je příslušný k rozhodnutí o takové žalobě, jejímž předmětem je vrácení částky z titulu bezdůvodného obohacení odpovídající částce, která byla dohodnuta v rámci mimosoudního urovnání sporu, pokud je tato žaloba podána v rámci nového soudního řízení mezi týmiž účastníky řízení v návaznosti na zrušení rozhodnutí, k němuž vedla původní žaloba mezi těmito účastníky řízení a jehož výkon vedl k tomuto mimosoudnímu urovnání sporu.
 (1) Úř. věst. C 254, 3.8.2015.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Copydan Båndkopi v. Nokina Danmark A/S
 (Věc C-463/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Článek 5 odst. 2 písm. b) a článek 6 - Právo na rozmnožování - Výjimka - Rozmnoženiny pro soukromé užití - Rozmnoženiny pořizované pomocí paměťových karet mobilních telefonů - Spravedlivá odměna - Poplatek z nosičů - Rovné zacházení - Vrácení poplatku - Minimální újma“)
 (2015/C 138/02)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Copydan Båndkopi
 Odpůrkyně: Nokina Danmark A/S
 Výrok
 1)
 Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování pro soukromé užití v případě multifunkčních nosičů, jako jsou paměťové karty mobilních telefonů, bez ohledu na to, zda je hlavní funkcí těchto nosičů pořizování takových rozmnoženin, či nikoli, a to za podmínky, že některá, byť podružná funkce uvedených nosičů umožňuje, aby je jejich majitelé k tomuto účelu používali. Skutečnost, že se jedná o hlavní nebo podružnou funkci, a relativní míra schopnosti nosiče zhotovovat rozmnoženiny však mohou mít vliv na výši placené spravedlivé odměny. Pokud by byla újma způsobená nositelům práv považována za minimální, nemusela by z titulu poskytnutí uvedené funkce vzniknout žádná povinnost platit tuto odměnu.
 2)
 Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví poplatek určený na financování spravedlivé odměny z titulu výjimky z práva na rozmnožování pro soukromé užití v případě dodání nosičů, jež mohou být použity k rozmnožování pro soukromé užití, jako jsou paměťové karty mobilních telefonů, ale tento poplatek nestanoví v případě dodání součástí, které jsou určeny hlavně k ukládání rozmnoženin pro soukromé užití, jako jsou vnitřní paměti MP3 přehrávačů, za podmínky, že tyto jednotlivé kategorie nosičů a součástí nejsou srovnatelné nebo že je rozdílné zacházení s nimi odůvodněné, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 3)
 Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví poplatek určený na financování spravedlivé odměny z titulu výjimky z práva na rozmnožování pro soukromé užití k tíži výrobců a dovozců, kteří prodávají paměťové karty mobilních telefonů podnikatelům, přičemž vědí, že jsou tyto karty určeny k dalšímu prodeji, ale nevědí, zda jsou koncovými nabyvateli těchto karet podnikatelé, nebo fyzické osoby-nepodnikatelé, a to za podmínky, že
 —
 zavedení takového systému je odůvodněno praktickými obtížemi;
 —
 osoby povinné jsou zproštěny povinnosti platit tento poplatek, pokud prokážou, že paměťové karty mobilních telefonů dodaly jiným než fyzickým osobám pro účely zjevně nesouvisející s rozmnožováním pro soukromé užití, s tím, že toto zproštění nemůže být omezeno pouze na případy dodání podnikatelům, kteří jsou zaregistrováni u organizace pověřené správou těchto poplatků;
 —
 v rámci uvedeného systému je upraven nárok na vrácení tohoto poplatku, který je účinný a nadměrně neztěžuje navrácení uhrazeného poplatku, přičemž je možné, aby byl poplatek vrácen jen koncovému nabyvateli takové paměťové karty, který o to musí uvedenou organizaci požádat.
 4)
 Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 posuzovaný ve světle bodu 35 jejího odůvodnění musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje členským státům stanovit v určitých situacích, které spadají pod výjimku z práva na rozmnožování pro soukromé užití, zproštění povinnosti platit spravedlivou odměnu z titulu této výjimky, je-li újma způsobená nositelům práv v těchto situacích minimální. Stanovení hranice takové újmy je v pravomoci těchto států s tím, že tato hranice musí být uplatňována zejména v souladu se zásadou rovného zacházení.
 5)
 Směrnice 2001/29 musí být vykládána v tom smyslu, že pokud se členský stát na základě čl. 5 odst. 2 této směrnice rozhodl vyloučit v rámci věcné působnosti tohoto ustanovení veškeré právo nositelů práv udělit svolení k soukromému rozmnožování svých děl, nemůže mít svolení udělené nositelem práv k používání souborů obsahujících jeho díla vliv na povinnost platit spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin pořízených s pomocí takových souborů v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice a nemůže samo o sobě zakládat povinnost uživatele dotyčných souborů platit tomuto nositeli práv jakoukoli platbu.
 6)
 Použití technologických prostředků uvedených v článku 6 směrnice 2001/29 u zařízení používaných k rozmnožování chráněných děl, jako jsou DVD, CD-ROM, MP3 přehrávače nebo počítače, nemůže mít vliv na povinnost platit spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin soukromě pořízených z takových zařízení. Jejich použití však může mít vliv na konkrétní výši této odměny.
 7)
 Směrnice 2001/29 brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin pořízených z neoprávněných zdrojů, a sice z chráněných děl poskytnutých veřejnosti bez svolení nositelů práv.
 8)
 Směrnice 2001/29 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví spravedlivou odměnu z titulu výjimky z práva na rozmnožování v případě rozmnoženin chráněných děl pořízených fyzickou osobou ze zařízení nebo s pomocí zařízení patřícího třetí osobě.
 (1) Úř. věst. C 399, 22.12.2012.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/56
 Žaloba podaná dne 12. února 2015 – Scandlines Øresund a další v. Komise
 (Věc T-68/15)
 (2015/C 138/73)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Scandlines Øresund I/S (Helsingør, Dánsko), HH Ferries Helsingor ApS (Helsingør, Dánsko), HH-Ferries Helsingborg AB (Helsingborg, Švédsko) (zástupci: M. Johansson, R. Azelius a P. Remnelid, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba podaná na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie směřuje ke zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. října 2014 na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie (věci SA.36558 a SA.38371 – Dánsko, a SA.36662 – Švédsko, Podpora poskytnutá společnosti Øresundsbro Konsortiet).
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení.
 —
 První částí prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že financování zařízení Hinterland neobsahovalo státní podporu, neboť dotčená opatření nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy.
 —
 Druhou částí prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení ve vztahu k nepodmínečné povaze státních záruk a právně vynutitelného práva konsorcia získat státem zajištěné financování, jakož i ve vztahu k řadě státních záruk.
 —
 Třetí a čtvrtou částí prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když učinila závěr, že Švédská zajišťovací opatření představují režim podpor a existující podporu.
 —
 Pátou částí prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když učinila závěr, že státní záruky se omezují na financování Fixed Link.
 —
 Šestou částí prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že byl porušen čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, neboť Komise neměla dostačující důvody k tomu, aby dotčená opatření představující podporu shledala slučitelnými s vnitřním trhem.
 —
 V šesté části žalobkyně rovněž tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když neposoudila kumulativní účinek všech jednotlivých opatření přímo a nepřímo učiněných ve prospěch konsorcia.
 —
 Sedmou částí prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že došlo k nesprávnému uplatnění zásady ochrany legitimních očekávání.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti zahájit formální vyšetřovací řízení.
 —
 Druhý žalobní důvod se dělí na devět částí, kterými žalobkyně tvrdí, že přezkum provedený Komisí byl nedostačující a neúplný, a že Komise v několika ohledech nedodržela vlastní pokyny. Tato porušení zakládají existenci souboru konsistentních důkazů, které prokazují, že Komise k datu přijetí napadeného rozhodnutí nemohla vyřešit všechny vážné obtíže určené v projednávané věci. V důsledku toho Komise nesprávně odmítla dodržet procesní práva žalobkyň plynoucí z čl. 108odst. 2 SFEU.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
 —
 Třetím žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že se napadené rozhodnutí zakládá na nepřiměřeném odůvodnění. Žalobkyně tvrdí, že Komise neprokázala, že tvrzení a důvody uvedené v napadeném rozhodnutí byly dostatečně přesné, aby žalobkyně mohly hájit svá práva, a aby Soudní dvůr mohl vykonat soudní přezkum. Údajné nedostatky odůvodnění se týkají posouzení provedeného Komisí ve vztahu k zařízení Hinterland, ke státním zárukám, k dánským daňovým výhodám, dánským státním půjčkám a nakonec i skutečnosti, že závěry Komise týkající se slučitelnosti s vnitřním trhem a legitimní očekávání se zakládají na kruhové argumentaci.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België – Belgie) – Trestní řízení proti Norma Kraaijenbrink
 (Věc C-367/05) (1)
 (Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 54 - Zásada „ne bis in idem“ - Pojem „tentýž čin“ - Různá skutková jednání - Stíhání ve dvou smluvních státech - Skutková jednání spojená týmž protiprávním úmyslem)
 (2007/C 235/09)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastnice původního trestního řízení
 Norma Kraaijenbrink
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hof van Cassatie van België – Výklad článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (Úř. věst. L 239, s. 19) – Zásada ne bis in idem – Odlišná skutková jednání, která jsou však spojena jednotným úmyslem a která z tohoto důvodu představují z právního hlediska jediný skutek – Otázka totožnosti skutkových jednání ve smyslu článku 54 – Odhalení po odsouzení v jednom státě dalších skutkových jednání spáchaných ve stejném období jako skutková jednání, která byla potrestána, která jsou spolu s posledně uvedenými skutkovými jednáními projevem téhož trestného úmyslu – Právo na potrestání těchto dodatečných skutkových jednání v jiném státě – Otázka zohlednění trestů, které již byly uloženy v prvním státě.
 Výrok
 Článek 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu (Lucembursko), musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 relevantním kritériem pro účely uplatnění uvedeného článku je kritérium totožnosti podstatných skutkových okolností chápané jako existence souboru skutkových okolností, které jsou vzájemně neoddělitelně spojeny, nezávisle na právní kvalifikaci těchto skutkových okolností nebo chráněném právním zájmu;
 —
 různá skutková jednání spočívající zejména jednak v držení peněžních částek představujících výnosy z nedovoleného obchodu s omamnými látkami v jednom smluvním státě, a jednak ve směnění peněžních částek rovněž pocházejících z takového nedovoleného obchodu ve směnárnách v jiném smluvním státě nemohou být považována za „tentýž čin“ ve smyslu článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody z důvodu pouhé skutečnosti, že příslušný vnitrostátní orgán zjistí, že uvedená skutková jednání jsou spojena týmž protiprávním úmyslem;
 —
 uvedený vnitrostátní orgán je příslušný, aby posoudil, zda je míra totožnosti a spojitosti mezi všemi srovnávanými skutkovými okolnostmi taková, že je možné s ohledem na výše uvedené relevantní kritérium konstatovat, že se jedná o „tentýž čin“ ve smyslu článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody.
 (1) Úř. věst. C 48, 25.2.2007.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/14
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht — Německo) — Tevfik Isbir v. DB Services GmbH
 (Věc C-522/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb - Vysílání pracovníků - Směrnice 96/71/ES - Minimální mzda - Jednorázové částky a příspěvek zaměstnavatele na víceleté spoření ve prospěch jeho zaměstnanců)
 2014/C 9/21
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Tevfik Isbir
 Žalovaná: DB Services GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesarbeitsgericht — Výklad čl. 3 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. L 18, s. 1) — Výpočet sazby minimální mzdy — Případné zahrnutí příspěvku zaměstnavatele na dlouhodobé spoření, který jde ve prospěch zaměstnanců — Situace, ve které zaměstnanec během více let nemůže disponovat těmito aktivy
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 druhá odrážka písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání zahrnutí takových složek odměny do minimální mzdy, které nemění vztah mezi plněním pracovníka a protihodnotou, kterou obdrží jako odměnu za toto plnění. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda tomu tak je v případě složek odměny dotčených ve věci v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 2.2.2013.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/49
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. září 2006 – Benkö a další v. Komise
 (Věc T-122/05) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí 2004/798/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství v kontinentální biogeografické oblasti - Osoby bezprostředně a osobně dotčené - Nepřípustnost“)
 (2006/C 294/104)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Robert Benkö (Kohfidisch, Rakousko); Nikolaus Draskovich (Güssing, Rakousko); Alexander Freiherr von Kottwitz-Erdödy (Kohfidisch); Peter Masser (Deutschlandsberg, Rakousko); Alfred Prinz von und zu Liechtenstein (Deutschlandsberg); Marktgemeinde Götzendorf an der Leitha (Rakousko); Gemeinde Ebergassing (Rakousko); Ernst Harrach (Bruck an der Leitha, Rakousko); Schlossgut Schönbühel-Aggstein AG (Vaduz, Lichtenštejnsko) a Heinrich Rüdiger Fürst Starhemberg'sche Famielienstiftung (Vaduz) (zástupce: M. Schaffgotsch, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek a B. Schima, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/798/ES ze dne 7. prosince 2004, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v kontinentální biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 382, s. 1).
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobci ponesou mimo vlastních nákladů řízení i náklady řízení vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 171, 9.7.2005


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. března 2013 společnostmi Versalis SpA, Eni SpA proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 13. prosince 2012 ve věci T-103/08, Versalis SpA, dříve Polimeri Europa SpA a Eni SpA v. Komise
 (Věc C-123/13 P)
 2013/C 147/23
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Versalis SpA, Eni SpA (zástupci: M. Siragusa, G. M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, A. Bardanzellu, D. Durante a V. Laroccia, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit zcela nebo zčásti rozsudek Tribunálu Evropské Unie ze dne 13. prosince 2012 v rozsahu, v němž se zamítá společná žaloba společností Versalis a Eni, a proto:
 —
 zrušit zcela nebo zčásti rozhodnutí Evropské komise ze dne 5. prosince 2007, které se týká řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP, věc COMP/F/38.629 — Chloroprénový kaučuk;
 —
 zrušit nebo alespoň snížit pokutu uloženou v rozhodnutí společnostem Versalis a Eni.
 Podpůrně
 —
 zrušit zcela nebo zčásti rozsudek v rozsahu, v němž se zamítá žaloba společností Versalis a Eni ve věci T-103/08 a vrátit věc Tribunálu za účelem rozhodnutí ve věci samé ve světle výkladu poskytnutého Soudním dvorem;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení týkajících se tohoto řízení a předcházející věci T-103/08.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku proti rozsudku ve věci T-103/08 společnosti Versalis a Eni zaprvé tvrdí, že se Tribunál v rozporu s článkem 101 SFEU odchýlil od evropské judikatury relevantní pro účely přičtení mateřské společnosti Eni protiprávního jednání, kterého se měly dopustit její dceřiné společnosti v gumárenském průmyslu (chloroprénový kaučuk), a zejména, že se Tribunál odchýlil od svých povinností provést relevantní analýzu a uvést odůvodnění v rámci hodnocení důkazů předložených k vyvrácení domněnky, že Eni vykonávala rozhodující vliv, čímž tak porušil základní zásady legality a odpovědnosti za své vlastní činy ve vztahu k antimonopolnímu závazku, presumpce neviny a práva na obhajobu, jakož i zásadu omezené odpovědnosti společností.
 Zadruhé Versalis a Eni tvrdí, že Tribunál nesprávně použil evropskou judikaturu relevantní pro účely přičtení společnosti Versalis protiprávního jednání, kterého se dopustila Syndial S.p.A. a nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů uplatněných Eni a Versalis v prvním stupni.
 Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky namítají, že Tribunál nesprávně a kontradiktorním způsobem použil zásadu zakotvenou v judikatuře týkající se výslovného vystoupení z kartelové dohody, a porušil zásadu in dubio pro reo, když došel k závěru, že se EniChem S.p.A. účastnila na setkání ve dnech 12. a 13. května 1993 ve Florencii a že setkání, která se konala v roce 2002, na kterém se Versalis účastnila, měla protisoutěžní povahu. V důsledku toho Tribunál provedl nesprávné posouzení a nevykonal svou pravomoc úplného přezkumu, když konstatoval, že se tyto společnosti účastnily kartelové dohody po celou dobu jejího trvání (to znamená od května 1993 do května 2002).
 Mimoto navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil právo Evropské unie tím, že nekonstatoval, že se Komise dopustila závažných chyb při stanovení základní částky pokuty ve smyslu pokynů o metodě stanovování pokut.
 Tribunál rovněž porušil právo Evropské unie tím, že částečně potvrdil uplatnění přitěžující okolnosti opakovaného protiprávního jednání na Versalis, a mimoto nedostatečně odůvodnil svůj závěr v tomto bodě; podpůrně Tribunál nesprávně stanovil procentuální snížení navýšení pokuty a zachoval společnou a nerozdílnou odpovědnost Eni za zaplacení pokuty, i vzhledem k opakovanému protiprávnímu jednání.
 Podle navrhovatelek pak Tribunál zjevně nesprávně použil čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1) při stanovení maximální výše pokuty a pochybil v tom, že nevykonal svou pravomoc úplného přezkumu toho, jak Komise uplatnila oznámení o shovívavosti. Dále navrhovatelky tvrdí, že Tribunál rovněž nekonstatoval, že Komise porušila zásady ekvity, rovného zacházení a ochrany legitimního očekávání, když zaprvé zbavila Versalis a ENI jejich možnosti soutěžit za rovných podmínek s ostatními podniky, aby dosáhly snížení pokuty, a zadruhé konstatovala, že si jejich spolupráce nezasluhuje snížení pokuty ve smyslu výše uvedeného oznámení a pokynů.
 Konečně navrhovatelky tvrdí, že Tribunál nevykonal svou pravomoc úplného přezkumu posouzení Komise týkajících se vyčíslení konečné pokuty.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Latina (Itálie) dne 5. března 2007 – Michele Ciampi v. Agenzia Entrate Ufficio Latina
 (Věc C-131/07)
 (2007/C 117/16)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Michele Ciampi
 Žalovaná: Agenzia Entrate Ufficio Latina
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být rozsudek C-207/2004 (1) vykládán tak, že italský zákonodárce měl rozšířit zvýhodněnou věkovou hranici stanovenou pro ženy i na muže?
 2)
 Musí být v projednávaném případě rozhodnuto, že u mužů od 50 let věku se musí použít na částky vyplacené jako pobídka k dobrovolnému odchodu ze zaměstnání sazba rovnající se poloviční sazbě zdanění TFR?
 3)
 Je v souladu s právem Společenství rozhodnout, že věkový rozdíl 50 let u žen a 55 let u mužů je v rozporu s právem Společenství, jestliže směrnice č. 79/7 (2) umožňuje členským státům zachovat odlišné věkové hranice pro odchod do důchodu, vzhledem k tomu, že částky zaplacené daňovým poplatníkem jako daň z příjmu fyzických osob nepředstavují prvek odměny, neboť nejsou placeny zaměstnavatelem z důvodu pracovního poměru, a vzhledem k tomu, že částka vyplacená zaměstnavatelem zaměstnanci za účelem podpoření pobídky k dobrovolnému odchodu ze zaměstnání nemá povahu odměny?
 4)
 Brání nebo nebrání výklad práva Společenství (směrnice Rady 76/207/EHS (3) ze dne 9. ledna 1976, která zakazuje diskriminaci na základě pohlaví) použití vnitrostátního právního předpisu dotčeného ve věci, která byla předložena Soudnímu dvoru k přezkoumání a musí tento vnitrostátní soud nahlížet na vnitrostátní právní předpis (článek 17, nyní čl. 19 odst. 4a nařízení prezidenta republiky č. 917/86) jako na neslučitelný nebo slučitelný s právem Společenství?
 (1) Sb. rozh. 2005, s. I-7453.
 (2) Úř. věst. L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215.
 (3) Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/24
 Žaloba podaná dne 21. března 2014 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-132/14)
 2014/C 175/30
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: I. Liukkonen a L. Visaggio, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit nařízení Rady (EU) č. 1385/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se z důvodu změny statusu Mayotte vůči Evropské unii mění nařízení Rady (ES) č. 850/98 a (ES) č. 1224/2009 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009, (EU) č. 1379/2013 a (EU) č. 1380/2013 (1);
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropský parlament se domáhá zrušení nařízení EU č. 1385/2013, které Rada přijala na základě článku 349 SFEU.
 Parlament zpochybňuje tento právní základ zvolený Radou, jelikož článek 349 SFEU není právním základem pro všechna přijatá opatření, ale pouze pro ta z nich, která představují výjimky z uplatnění unijního práva vůči Mayotte. Napadené nařízení však upravuje i otázky týkající se společné rybářské politiky a ochrany veřejného zdraví, ačkoli tato opatření nevyplývají z konkrétní hospodářské a strukturálně sociální situace na Mayotte.
 Podle Parlamentu měl být dotyčný akt přijat ve vztahu k jednotlivým otázkám, které upravuje, na základě čl. 43 odst. 2, čl. 168 odst. 4 bod b) a článku 349 SFEU, a nikoli pouze na základě posledně uvedeného článku.
 (1) Úř. věst. L 354, s. 86.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. května 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Itálie) – Carbotermo SpA, Consorzio Alisei v. Comune di Busto Arsizio, AGESP SpA
 (Věc C-340/04) (1)
 (Směrnice 93/36/EHS - Veřejné zakázky na dodávky - Zadání bez zadávacího řízení - Zadání zakázky podniku, ve kterém má zadavatel účast)
 (2006/C 165/09)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Carbotermo SpA, Consorzio Alisei
 Žalovaní: Comune di Busto Arsizio, Comune di Busto Arsizio
 Za přítomnosti: Associazione Nazionale Imprese Gestione servizi tecnici integrati (AGESI),
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Výklad směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (Úř. věst. L 199, s. 1) a článku 13 směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84) – Přímé zadání zakázky na dodávky paliv a vytápění budov patřících obci – Zadání akciové společnosti, jejíž kapitál vlastní jiná akciová společnost, ve které je většinovým akcionářem obec
 Výrok
 1)
 Směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky brání přímému zadání veřejné zakázky na dodávky a služby, ve které převažuje hodnota dodávek, akciové společnosti, jejíž představenstvo má široké pravomoci řízení, které může samostatně vykonávat, a jejíž kapitál je za současných okolností celkově vlastněn jinou akciovou společností, jejímž většinovým akcionářem je zadavatel.
 2)
 Pro posouzení podmínky týkající se nepoužitelnosti směrnice 93/36, podle které podnik, kterému byla zakázka na dodávky zadána přímo, musí uskutečňovat většinu své činnosti s obcí, která jej vlastní, nemůže být použit článek 13 směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací.
 3)
 Pro posouzení, zda podnik uskutečňuje většinu své činnosti s obcí, která jej vlastní, pro účely rozhodnutí o použitelnosti směrnice 93/36, je třeba zohlednit všechny činnosti, které tento podnik uskutečňuje na základě zakázky zadané zadavatelem, a to nezávisle na tom, kdo tuto činnost odměňuje, ať se jedná o samotného zadavatele, nebo uživatele poskytovaných plnění, přičemž území, kde je činnost vykonávána, není relevantní.
 (1) Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/42
 Žaloba podaná dne 17. listopadu 2008 – CM Capital Markets v. OHIM – Carbon Capital Markets (CARBON CAPITAL MARKETS Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)
 (Věc T-490/08)
 (2009/C 6/82)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CM Capital Markets Holding, S A (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. Calderón Chavero, advokát, a T. Villate Consonni, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Carbon Capital Markets Ltd (Londýn, Spojené království)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM přijaté dne 3. září 2008 ve věci R 16/2008-1, které by vedlo k zamítnutí namítané ochranné známky v plném rozsahu;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním žalobkyně;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Carbon Capital Markets Limited
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „CARBON CAPITAL MARKETS (Emissions Compliance Solutions & Carbon Finance)“ (přihláška č. 4 480 349) pro služby třídy 36
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství „Capital Markets“ (přihláška č. 3 409 281) pro služby tříd 35, 36 a 42 a španělská obrazová ochranná známka „Capital Markets“ pro služby třídy 36
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/25
 Žaloba podaná dne 10. června 2009 — BT Pension Scheme Trustees v. Komise
 (Věc T-230/09)
 2009/C 193/41
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: BT Pension Scheme Trustees Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Derenne a A. Müller-Rappard, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí;
 —
 podpůrně, zrušit článek 1 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týká skutečnosti, že státní podpora byla poskytnuta protiprávně, jakož i článek 2, čl. 3 první odrážku a článek 4 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém se týkají vrácení podpory;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba byla podána správcem British Telecommunications Pension Scheme (dále jen „BTPS“), penzijního fondu zřízeného British Telecommunications plc (dále jen „BT“), který je odpovědný za správu fondu, zejména za shromažďování a investování příspěvků a výplatu zisků bývalým zaměstnancům BT a osobám na nich závislých, v souladu se zakládací listinou BTPS a obecnými právními předpisy.
 Prostřednictvím své žaloby se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009, K (2009) 685 konečné [státní podpora č. C 55/2007 (dříve NN 63/2007, CP 106/2006)], v rozsahu, ve kterém kvalifikuje dotčené opatření, „osvobození“ BTPS od platby příspěvků do Pension Protection Fund (záručního důchodového fondu, dále jen „PPF“), „pokud jde o důchodové závazky tohoto fondu, na které se vztahuje veřejná záruka“, jako protiprávní a neslučitelnou státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, a v rozsahu, ve kterém rozhodlo, že státní podpora má být jejím příjemcem vrácena, navýšená o úroky stanovené ode dne jejího poskytnutí do dne jejího vrácení.
 Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí ve čtyřech bodech porušilo čl. 87 odst. 1 ES:
 Zaprvé podle žalobkyně byla porušena podmínka selektivity, neboť toto rozhodnutí nestanovilo jasný referenční systém a jeho cíl a Komise proto nesprávně rozhodla, že BTPS bylo poskytnuto údajné „osvobození“.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že byla porušena podmínka hospodářské výhody, jelikož Komise nemohla dojít k závěru, že BT byla poskytnuta hospodářská výhoda ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, jelikož správce platí snížené příspěvky do PPF, aniž by porovnala celkovou situaci BT se situací jejích konkurentů, kteří nemají stejnou strukturální nevýhodu jako BT ve formě nákladů na důchody.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že byla porušena podmínka narušení hospodářské soutěže a účinku na obchod, neboť při neexistenci jakékoliv výhody, jak bylo prokázáno ve druhé části tohoto žalobního důvodu, nemohlo dojít k jakémukoliv narušení hospodářské soutěže nebo účinku na obchod.
 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že byla porušena podmínka převodu veřejných prostředků, jelikož rozhodnutí nemohlo kvalifikovat převod veřejných prostředků související s vládou poskytnutou zárukou jako převod veřejných prostředků rozhodující pro kvalifikování nemožnosti BTPS podílet se na PPF jako státní podpory.
 Ve svém druhém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí porušuje článek 253 ES, jelikož odůvodnění je nesprávné v následujících bodech:
 —
 v analýze týkající se existence selektivní výhody je odůvodnění hodnocení obecného referenčního systému rozporné;
 —
 pokud jde o přezkum podmínky selektivity, chybí podrobná analýza prováděná ve třech krocích, vyžadovaná relevantní judikaturou;
 —
 Komise nedostatečně odůvodnila, proč se domnívá, že dodatečné závazky BT, které na sebe převzala v rámci privatizace, nejsou při porovnání celkové situace BT na trhu se situací jejích konkurentů rozhodující;
 —
 Komise nevysvětlila, jak může převod veřejných zdrojů související s vládou poskytnutou zárukou představovat převod veřejných zdrojů vedoucí k poskytnutí četných osvobození (podle ustanovení Pensions Act 2004), které plynou z existence vládou poskytnutých záruk.
 Ve třetím žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že rozhodnutím nebyl respektován pojem protiprávní podpory podle čl. 88 odst. 3 ES, ve spojení s čl. 1 písm. f) a článkem 14 nařízení (ES) č. 659/1999 (1), jelikož vzhledem k tomu, že tvrzená podpora nebyla v důsledku svěřeneckého vkladu poskytnuta, nemá dojít k vrácení žádné podpory, ať už ze strany BT nebo RPTB, či jeho správce.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. 1999, L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 27.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/50
 Žaloba podaná dne 4. května 2015 – ZZ v. ECDC
 (Věc F-71/15)
 (2015/C 245/62)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalované: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí revizního hodnotitele o konečném vyhotovení hodnotící zprávy žalobce za rok 2013.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí revizního hodnotitele o konečném vyhotovení hodnotící zprávy žalobce za rok 2013;
 —
 uložit ECDC náhradu nákladů řízení.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 29. května 2015 – Vivium SA v. Belgický stát
 (Věc C-250/15)
 (2015/C 262/12)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vivium SA
 Žalovaný: Belgický stát
 Předběžná otázka
 Brání právo Evropské unie, především zásada efektivity a zásada rovnocennosti, uplatnění právních předpisů členského státu, podle nichž správní nebo soudní opravné prostředky, které existují proti správním aktům a nařízením založeným na vnitrostátním právním předpisu, nejsou znovu k dispozici, pokud je rozsudkem Soudního dvora Evropské unie podle článku 267 Smlouvy o fungování Evropské unie (bývalý článek 234 Smlouvy o ES) rozhodnuto, že vnitrostátní právní úprava je v rozporu s unijním právem, zatímco každá dotčená osoba může vznést před vnitrostátním ústavním soudem žalobu na prohlášení neplatnosti vnitrostátního předpisu, pokud rozsudek ústavního soudu, vydaný na základě předběžné otázky vnitrostátního soudu, určil, že tento vnitrostátní předpis je v rozporu s ústavou, a rozsudek ústavního soudu o neplatnosti, vydaný na základě této žaloby, znovu poskytuje správní a soudní opravné prostředky proti správním aktům a nařízením vydaným na základě právního předpisu prohlášeného za neplatný?


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 18. července 2007 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) vydanému dne 3. května 2007 ve věci T-357/02, Freistaat Sachsen v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-334/07 P)
 (2007/C 223/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupce: Kilian Gross, zmocněnec)
 Další účastník řízení: Freistaat Sachsen
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 v celém rozsahu zrušit napadený rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 3. května 2007 ve věci Freistaat Sachsen v. Komise Evropských společenství (T-357/02);
 —
 s konečnou platností rozhodnout ve věci a zamítnout žalobu jako neopodstatněnou;
 —
 uložit žalobci v prvním stupni jak náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, tak i náhradu nákladů řízení v prvním stupni ve věci T-357/02.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise má za to, že napadený rozsudek je v rozporu s čl. 88 odst. 2 a 3 ES, čl. 249 odst. 2 ES, čl. 254 odst. 2 ES, s článkem 3 a násl. procesního nařízení, jakož i s čl. 10 odst. 1 nařízení o výjimce pro MSP, protože Soud nebere v potaz, že přezkum legality napadeného rozhodnutí (2003/226/ES) (1) by měl být proveden výlučně podle ustanovení nařízení o výjimce pro MSP (nařízení (ES) č. 70/2001) (2).
 Nařízení o výjimce pro MSP vstoupilo v platnost před vydáním napadeného rozhodnutí a bylo proto přímo použitelné. Toto nařízení tudíž představovalo jediný platný právní rámec. Soud prvního stupně popírá podle názoru Komise použitelnost nařízení o výjimce pro MSP neprávem, protože na základě nesprávného právního názoru předpokládá, že použití nařízení o výjimce pro MSP by v případě napadeného rozhodnutí mělo zpětný účinek.
 Podpůrně Komise uplatňuje, že napadený rozsudek je rovněž v rozporu s čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 5 procesního nařízení [nařízení (ES) č. 659/1999] (3), protože Soud nezohlednil kritéria přezkumu a požadavky kladené na úplnost oznámení.
 (1) Úř. věst. L 91, s. 13.
 (2) Úř. věst. L 10, s. 33.
 (3) Úř. věst. L 83, s. 1.


text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/20
 Žaloba podaná dne 8. listopadu 2007 – Ryanair v. Komise
 (Věc T-404/07)
 (2008/C 8/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) (zástupce: E. Vahida, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit v souladu s článkem 232 ES, že Komise opomněla jednat v souladu s povinnostmi, které pro ni vyplývají ze Smlouvy o ES, tím, že nezaujala stanovisko ke stížnosti žalobkyně podané Komisi dne 8. května 2006, následované výzvou dopisem ze dne 31. července 2007;
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů řízení žalobkyně, i kdyby Komise po podání žaloby přijala opatření, v jehož důsledku by podle názoru Soudu již nebylo třeba vydávat rozhodnutí, nebo kdyby Soud žalobu odmítl jako nepřípustnou, a
 —
 přijmout další opatření, která Soud může považovat za vhodná.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tvrdí, že Komise opomněla jednat tím, že nezaujala stanovisko ke stížnosti žalobkyně podané Komisi dne 8. května 2006, poté, co k tomu byla vyzvána podle článku 232 ES; uvedená stížnost se týkala: i) protiprávní státní podpory údajně poskytnuté Francií ve prospěch Air France ve formě rozdílných letištních poplatků vybíraných francouzskými letišti podle cílového místa letu, nebo, ii) podpůrně, pokud by se Soud domníval, že francouzská letiště jednala nezávisle, diskriminace protisoutěžní povahy v rozporu s článkem 82 ES ve prospěch Air France.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že Komise měla povinnost s řádnou péčí a nestranně přezkoumat obdrženou stížnost a:
 —
 přijmout rozhodnutí, kterým by buď prohlásila, že dotčená opatření nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, nebo by prohlásila, že je třeba tato opatření považovat státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, ale slučitelnou se společným trhem podle čl. 87 odst. 2 a 3 ES, nebo
 —
 zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES.
 Podpůrně žalobkyně tvrdí, že Komise byla povinna v okamžiku přijetí dodatečné stížnosti žalobkyně v tom smyslu, že bylo porušeno právo hospodářské soutěže, buď zahájit řízení v souvislosti s předmětem stížnosti, nebo přijmout konečné rozhodnutí, kterým by byla stížnost zamítnuta, poté, co měla být žalobkyni poskytnuta možnost vyjádřit se.
 Žalobkyně dále uvádí, že za daných okolností a vzhledem ke znalosti případu ze strany Komise byla doba čtrnácti měsíců, která uplynula mezi stížností žalobkyně a její výzvou dopisem, nepřiměřeně dlouhá a že nečinnost Komise během této doby představuje nečinnost ve smyslu článku 232 ES.
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že článek 232 ES umožňuje podniku podat žalobu proti Komisi, pokud nepřijala opatření, kterými by byl uvedený podnik bezprostředně a osobně dotčen, a že opatření, která Komise v tomto případě nepřijala, by se žalobkyně jako soutěžitelky Air France bezprostředně a osobně dotýkala.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. února 2013 — Evropská komise v. Maďarsko
 (Věc C-473/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Rozvoj železnic Společenství - Přidělování kapacity železniční infrastruktury - Zpoplatnění železniční infrastruktury - Směrnice 91/440/EHS a 2001/14/ES - Neúplné provedení)
 2013/C 114/04
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk, B. Simon et A. Sipos, zmocněnci)
 Žalovaný: Maďarsko (zástupci: M. Fehér, K. Szíjjártó et G. Koós, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovaného: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller a J. Očková, zmocněnci), Polská repbublika (zástupci: M. Szpunar, B. Majczyna a M. Laszuk, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ve stanovené lhůtě veškerých ustanovení nezbytných k dosažení souladu s čl. 6 odst. 3 a s přílohou II směrnice Rady ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341), jakož ani s čl. 4 odst. 2, čl. 6 odst. 1 a 2, čl. 7 odst. 3, článkem 11 a čl. 14 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404)
 Výrok
 1)
 Maďarsko tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s čl. 6 odst. 1 a 2, jakož i čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury a zpoplatnění železniční infrastruktury, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/58/ES ze dne 23. října 2007, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z těchto ustanovení.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise a Maďarsko ponesou vlastní náklady řízení.
 4)
 Česká republika a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


text:
 13.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 30. července 2012 — Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici v. Comune di Milano
 (Věc C-358/12)
 2012/C 311/04
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Consorzio Stabile Libor Lavori Pubblici
 Žalovaná: Comune di Milano
 Předběžná otázka
 Brání zásada proporcionality, vyplývající z práva usazování a zásad zákazu diskriminace a ochrany hospodářské soutěže podle článků 49, 56 a 101 SFEU, jakož i zásada odůvodněnosti v ní zahrnutá, vnitrostátním právním předpisům, které jak pro veřejné zakázky překračující prahovou hodnotu, tak pro veřejné zakázky nepřekračující prahovou hodnotu Unie považují za vážné porušení právních předpisů v oblasti příspěvků, o kterém bylo pravomocně rozhodnuto, když jeho výše přesahuje částku 100 eur a zároveň přesahuje 5 % rozdílu mezi dlužnými částkami a zaplacenými částkami, pokud jde o jednotlivé platební nebo příspěvkové období, s následnou povinností veřejných zadavatelů vyloučit ze zadávacího řízení uchazeče, který je odpovědný za takové porušení, aniž by posuzovali jiná hlediska objektivně vypovídající o spolehlivosti uchazeče jako smluvního partnera?


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. července 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Olicom A/S v. Skatteministeriet
 (Věc C-142/06) (1)
 (Společný celní sazebník - Položky sazebníku - Zařazení v kombinované nomenklatuře - Zařízení pro automatizované zpracování dat - Síťové karty s funkcí „modem“ - Pojem „speciální funkce“)
 (2007/C 211/10)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Olicom A/S
 Žalovaný: Skatteministeriet
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Østre Landsret – Výklad nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 3009/95 ze dne 22. prosince 1995 (Úř. věst. L 319, s. 1) – Číslo 8471 (zařízení pro automatizované zpracování dat) a 8517 (telekomunikační zařízení) – Síťové karty s dvojí funkcí, a to přístupem k lokální síti a k internetové síti – Speciální funkce
 Výrok
 Kombinované karty vyrobené za účelem vložení do přenosných počítačů musejí od 1. ledna 1996 podléhat clu jako zařízení pro zpracování dat pod číslem 8471 kombinované nomenklatury společného celního sazebníku, která se nachází v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 3009/95 ze dne 22. prosince 1995.
 (1) Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/29
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 13. listopadu 2008 – Lemaître Sécurité v. Komise
 (Věc T-301/06) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Dumping - Dovozy obuvi s ochrannou špičkou pocházející z Čínské lidové republiky a Indie - Rozhodnutí Komise, kterým se zastavuje antidumpingové řízení - Neexistence osobního dotčení - Zjevná nepřípustnost“)
 (2009/C 6/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lemaître Sécurité SAS (La Walck, Francie) (zástupce: D. Bollecker, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. van Vliet a C. Giolito, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice na podporu žalobkyně: Associazione nazionale calzaturifici italiani (Milán, Itálie) (zástupce: D. Bollecker, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/582/ES ze dne 28. srpna 2006, kterým se zastavuje antidumpingové řízení týkající se dovozů obuvi s ochrannou špičkou pocházející z Čínské lidové republiky a Indie (Úř. věst. L 234, s. 33)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Lemaître Sécurité SAS ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.
 3)
 L'Associazione nazionale calzaturifici italiani ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/52
 Žaloba podaná dne 7. května 2009 — Fries Guggenheim v. CEDEFOP
 (Věc F-47/09)
 2009/C 153/101
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eric Mathias Fries Guggenheim (Liège, Belgie) (zástupce: L. Lucas, advokát)
 Žalované: Evropské středisko pro rozvoj odborného vzdělání (CEDEFOP)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí CEDEFOP, kterým nebyla prodloužena smlouva s dočasným zaměstnancem uzavřená s žalobcem, a nebude-li žalobce přijat zpět, uložení povinnosti žalovanému, aby mu nahradilo vzniklou nemajetkovou újmu.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí CEDEFOP ze dne 7. července 2008, kterým nebyla prodloužena smlouva s dočasným zaměstnancem uzavřená s žalobcem a kterým bylo potvrzeno, že jeho pracovní poměr skončí k 15. říjnu 2008;
 —
 zrušit v případě potřeby rozhodnutí CEDEFOP ze dne 18. července 2008, kterým bylo prvně uvedené rozhodnutí potvrzeno v návaznosti na dopis žalobce ze dne 9. července 2008 a na jeho jednání se zástupci zaměstnanců konané dne 17. července 2008;
 —
 uložit CEDEFOP, aby žalobci v případě, že nebude přijat zpět, nahradilo nemajetkovou újmu, jejíž výši určí Soud;
 —
 umožnit žalobci, bude-li to považovat za nezbytné, aby vyčíslil újmu na služebním postupu, a v opačném případě uložit CEDEFOP, aby mu v případě, že nebude přijat zpět, tuto újmu nahradilo s tím, že její výši určí Soud;
 —
 uložit CEDEFOP náhradu nákladů řízení.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/55
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. srpna 2016 – Polizzi v. Komise
 (Věc F-70/15) (1)
 („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Důchody - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Převod důchodových nároků nabytých v jiných systémech do důchodového systému Unie - Rozhodnutí týkající se uznání let služby, v němž byla uplatněna nová obecná prováděcí ustanovení k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu - Článek 81 jednacího řádu - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně neopodstatněná“)
 (2016/C 364/72)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rosalba Polizzi (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci, poté G. Gattinara, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení konečného rozhodnutí o převodu důchodových nároků žalobkyně do důchodového systému Unie, v němž byla uplatněna nová obecná prováděcí ustanovení (OPU) k článku 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněná.
 2)
 Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 245, 27.7.2015, s. 49.


text:
 25.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 74/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Düsseldorf ze dne 2. ledna 2006 ve věci Jülich AG proti Hauptzollamt Aachen
 (Věc C-5/06)
 (2006/C 74/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Düsseldorf (Německo) ze dne 2. ledna 2006 ve věci Jülich AG proti Hauptzollamt Aachen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 9. ledna 2006, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Finanzgericht Düsseldorf žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Má být článek 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 (1) ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru vykládán tak, že při stanovení exportovatelného přebytku smí být započteny jen objemy vývozu cukru, isoglukózy a inulinového sirupu, pro které byly skutečně poskytnuty vývozní náhrady?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: je čl. 6 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 314/2002 (2) ze dne 20. února 2002 kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru ve znění nařízení Komise (ES) č. 1140/2003 (3) ze dne 27. června 2003 neplatný?
 3)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: má být článek 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru vykládán tak, že, jak při stanovení exportovatelného přebytku, tak při stanovení průměrné ztráty z tuny cukru, je nutno započíst veškeré vývozy, i když pro část těchto vývozů v příslušném hospodářském roce nebyly poskytnuty žádné vývozní náhrady?
 4)
 V případě kladné odpovědi na první, druhou nebo třetí otázku: je nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 (4) ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru neplatné?
 (1) Úř. věst. L 178, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 50, s. 40.
 (3) Úř. věst. L 160, s. 33.
 (4) Úř. věst. L 316, s. 64.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/37
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2015 LP proti usnesení vydanému dne 28. září 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-73/14
 (Věc T-719/15 P)
 (2016/C 059/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: LP (La Haye, Nizozemsko) (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský policejní úřad (Europol)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil usnesení ze dne 28. září 2015, vydané ve věci F-73/14, rozhodl ve věci a případně vrátil věc Soudu pro veřejnou službu;
 —
 uložil Evropskému policejnímu úřadu (Europol) náhradu nákladů řízení v obou stupních
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka jediný důvod kasačního opravného prostředku, vycházející ze skutečnosti, že napadené usnesení je opakovaně stiženo nesprávným právním posouzením a je v rozporu s právem Evropské unie, zejména pokud jde o povinnost uvést odůvodnění, povinnost péče a zjevně nesprávné posouzení.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/15
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Midden-Nederland – Nizozemsko) – Federatie Nederlandse Vakvereniging a další v. Smallsteps BV
 (Věc C-126/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/23/ES - Články 3 až 5 - Převody podniků - Zachování práv zaměstnanců - Výjimky - Insolvenční řízení - Pre-pack - Přežití podniku“)
 (2017/C 277/20)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Midden-Nederland
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Federatie Nederlandse Vakvereniging, Karin van den Burg-Vergeer, Lyoba Tanja Alida Kukupessy, Danielle Paase-Teeuwen, Astrid Johanna Geertruda Petronelle Schenk
 Žalovaná: Smallsteps BV
 Výrok
 Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů a zejména její čl. 5 odst. 1 musí být vykládány v tom smyslu, že ochrana zaměstnanců zaručená v článcích 3 a 4 této směrnice je zachována i za takové situace, jaká nastala ve věci v původním řízení, kdy k převodu podniku dojde po prohlášení úpadku v kontextu operace pre-pack připravené před tímto prohlášením a provedené bezprostředně po něm, v jejímž rámci soudem ustanovený „zamýšlený správce“ zejména zkoumá možnosti případného pokračování v činnosti tohoto podniku ze strany třetí osoby a připravuje se na provedení úkonů bezprostředně po prohlášení úpadku, aby došlo k tomuto pokračování, a že v tomto ohledu kromě toho není relevantní, že cílem této operace pre-pack je i maximalizace výnosu z převodu pro všechny věřitele dotčeného podniku.
 (1) Úř. věst. C 165, 10. 5. 2016.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/39
 Žaloba podaná dne 17. února 2015 – Aston Martin Lagonda v. OHIM (Zobrazení masky chladiče na přední části motorového vozidla)
 (Věc T-73/15)
 (2015/C 118/49)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aston Martin Lagonda Ltd (Gaydon, Spojené království) (zástupce: D. Farnsworth, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: ochranná známka Společenství obsahující výraz „jiný“ (Zobrazení masky chladiče na přední části motorového vozidla) – přihláška č. 12 218 426
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. prosince 2014 ve věci R 1796/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil v části, v níž potvrzuje závěr průzkumového referenta o tom, že přihlašované ochranné známce v souvislosti s dotčenými výrobky a službami na první pohled chybí rozlišovací způsobilost,
 —
 umožnil zveřejnění přihlášky ochranné známky Společenství č. 1 2 2 18 426,
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/97
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2015 – Bonazzi v. Komise
 (Věc F-88/15) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Povyšování za rok 2014 - Obecná prováděcí ustanovení k článku 45 služebního řádu - Seznam úředníků navržených na povýšení generálními ředitelstvími a útvary - Opomenutí žalobcova jména - Možnost napadnout seznam úředníků navržených na povýšení u smíšeného výboru pro povyšování - Nezaujetí stanoviska smíšeného výboru pro povyšování - Komparativní posouzení zásluh provedené samotným OOJ“)
 (2016/C 048/111)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Matteo Bonazzi (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do následující platové třídy (AD 12) za povyšovací období roku 2014 v Evropské komisi a návrh na náhradu údajně způsobené nemajetkové újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 M. Bonazzi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 279, 24.8.2015, s. 61.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/20
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. června 2016 Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. a Horstem Giesenem proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 14. června 2016 ve věci T-595/15, Europäischer Tier- und Naturschutz eV a Horst Giesen v. Evropská komise
 (Věc C-343/16 P)
 (2017/C 053/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Europäischer Tier- und Naturschutz e.V. a Horst Giesen (zástupce: Dr. P. Brockmann, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Usnesením ze dne 12. ledna 2017 Soudní dvůr Evropské unie (osmý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek ponesou vlastní náklady řízení.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/23
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. listopadu 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-19/12) (1)
 (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu - Žaloba podaná faxem ve lhůtě pro podání žaloby - Vlastnoruční podpis advokáta, který se liší od podpisu uvedeného v originálu žaloby zaslaném dopisem - Opožděné podání žaloby - Zjevná nepřípustnost - Neexistence)
 2013/C 377/52
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise (zástupci: C. Berardis-Kayer a J. Baquero Cruz, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení zprávy Komise obsahující jedno nebo více rozhodnutí, které se týkají administrativní situace žalobce a návrh na náhradu škody
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 L. Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 138, 12.5.2012, s. 34.


text:
 6.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 7. srpna 2012 společností Arav Holding Srl proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 19. června 2012 ve věci T-557/10, H.Eich Srl v. OHIM — Arav (H.EICH)
 (Věc C-379/12 P)
 2012/C 303/33
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Arav Holding Srl (zástupce: R. Bocchini, advokát)
 Další účastníci řízení: H.Eich Srl, Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Zrušit v plném rozsahu rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 19. června 2012, a v důsledku toho potvrdit rozhodnutí vydané prvním odvolacím senátem OHIM dne 9. září 2010 z důvodu, že plně dodržuje a řádně používá právní úpravu stanovenou v nařízení o ochranné známce Společenství (1), a zejména v čl. 8 odst. 1 písm. b).
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Svým kasačním opravným prostředkem Arav Holding Srl napadá předmětný rozsudek Tribunálu ze dvou hledisek.
 Zaprvé poukazuje na to, že nebyla uznána grafická, fonetická a pojmová podobnost mezi italskou národní obrazovou ochrannou známkou „H SILVIAN HEACH“ a mezinárodní obrazovou ochrannou známkou „H SILVIAN HEACH“ na straně jedné a ochrannou známkou H.EICH na straně druhé. Tribunál se dopustil pochybení, když identifikoval prvek, který tvoří jádro ochranné známky, a sice příjmení, a nikoliv jméno. Mimoto Tribunál pochybil tím, že nezohlednil nízkou hodnotu používání tečky, jež je zanedbatelná vzhledem k písmenům, a „silný“ charakter starší ochranné známky.
 Zadruhé Arav Holding Srl Tribunálu vytýká, že neuznal globální nebezpečí záměny mezi ochrannými známkami vyplývající z podobnosti ochranných známek a z podobnosti jejich použití.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).