text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 28. ledna 2016 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf, Finanzgericht Hamburg – Německo) – CM Eurologistik GmbH v. Hauptzollamt Duisburg (C-238/14), Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt (C-284/14)
 (Spojené věci C-283/14 a C-284/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EU) č. 158/2013 - Platnost - Antidumpingové clo uložené na dovoz některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů pocházejících z Číny - Provedení rozsudku, kterým byla konstatována neplatnost předchozího nařízení - Opětovné zahájení původního řízení týkajícího se určení běžné hodnoty - Opětovné uložení antidumpingového cla na základě stejných údajů - Zohledňované období šetření“)
 (2016/C 106/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soudy
 Finanzgericht Düsseldorf, Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: CM Eurologistik GmbH (C-238/14), Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (C-284/14)
 Žalovaní: Hauptzollamt Duisburg (C-238/14), Hauptzollamt Hamburg-Stadt (C-284/14)
 Výrok
 Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost prováděcího nařízení Rady (EU) č. 158/2013 ze dne 18. února 2013 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů (mandarinek atd.) pocházejících z Čínské lidové republiky.
 (1) Úř. věst. C 315, 15.9.2014.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Murcia (Španělsko) dne 25. května 2016 – Europamur Alimentacíon S.A. v. Dirección General de Consumo, Comercio y Artesanía de la Comunidad Autónoma de la Región de Murcia
 (Věc C-295/16)
 (2016/C 305/21)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Contencioso-Administrativo no 4 de Murcia
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Europamur Alimentacíon S.A.
 Žalované: Dirección General de Consumo, Comercio y Artesanía de la Comunidad Autónoma de la Región de Murcia
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba směrnici 2005/29/ES (1) o nekalých obchodních praktikách vykládat v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je článek 14 zákona č. 7/1996 ze dne 15. ledna 1996 o úpravě maloobchodu, které je přísnější než směrnice v otázce přímého zákazu prodeje se ztrátou – a to i pro velkoobchodníky –, neboť tuto praktiku považuje za porušení správního práva a v důsledku toho ji postihuje, se zřetelem k tomu, že španělský zákon sleduje vedle úpravy trhu i cíl ochrany zájmů spotřebitelů?
 2)
 Je třeba směrnici 2005/29/ES vykládat v tom smyslu, že brání uvedenému článku 14 LOCM i tehdy, když vnitrostátní ustanovení umožňuje vyhnout se obecnému zákazu prodeje se ztrátou v případech, že (i) porušitel prokáže, že prodej se ztrátou sledoval cíl dosáhnout cen jednoho nebo více konkurentů, které mohou mít významný dopad na jeho prodeje, nebo (ii) se jedná o zboží náchylné ke zkáze v době blízké jeho znehodnocení?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22)

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/11
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Monomeles Protodikeio Athinon – Řecko) – OL v. PQ
 (Věc C-111/17 PPU) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Mezinárodní únosy dětí - Haagská úmluva ze dne 25. října 1980 - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Článek 11 - Žádost o navrácení - Pojem ‚obvyklé bydliště‘ v případě kojence - Dítě narozené dle vůle svých rodičů v jiném členském státě, než ve kterém měli obvyklé bydliště - Nepřetržitý pobyt dítěte v členském státě, v němž se narodilo, po dobu prvních měsíců jeho života - Rozhodnutí matky nevrátit se do členského státu, v němž se nacházelo obvyklé bydliště rodičovského páru“)
 (2017/C 249/16)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Monomeles Protodikeio Athinon
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: OL
 Žalovaná: PQ
 Výrok
 Článek 11 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace ve věci v původním řízení, kdy se dítě narodilo a nepřetržitě pobývalo se svou matkou po dobu několika měsíců na základě společné vůle svých rodičů v jiném členském státě, než ve kterém měli jeho rodiče obvyklé bydliště před jeho narozením, nelze z původního záměru rodičů předpokládajícího návrat matky s dítětem do posledně uvedeného státu usuzovat na to, že tam má toto dítě své „obvyklé bydliště“ ve smyslu tohoto nařízení.
 To, že se matka odmítla vrátit s dítětem do tohoto členského státu, proto v takové situaci nelze považovat za „protiprávní přemístění nebo zadržení“ dítěte ve smyslu tohoto čl. 11 odst. 1.
 (1) Úř. věst. C 144, 8.5.2017.


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/16
 Žaloba podaná dne 1. června 2016 – Evropská komise v. Česká republika
 (Věc C-314/16)
 (2016/C 287/20)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: Z. Malůšková a J. Hottiaux)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně žádá Soudní dvůr, aby
 1.
 určil, že
 a.
 nezajištěním povinnosti, aby se definice skupin C l a C vztahovala pouze na vozidla jiná než vozidla skupin D l a D Česká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a čl. 4 odst. 4 písm. d) a f) směrnice 2006/126/ES;
 b.
 omezením definice skupiny Dl na vozidla navržená a zkonstruovaná pro více než 8 cestujících, Česká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a čl. 4 odst. 4 písm. h) směrnice 2006/126/ES (1);
 2.
 uložil České republice úhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 4 odst. 1 směrnice 2006/126/ES stanoví, že řidičský průkaz opravňuje k řízení vozidel s vlastním pohonem ve skupinách, jež jsou definovány v uvedeném článku. V čl. 4 odst. 4 písm. d) a f) směrnice jsou dále definovány skupiny C1 a C. U obou skupin je výslovně stanovenou podmínkou, že zahrnují vozidla, „jiná než vozidla skupin D1 nebo D“. Právní předpisy České republiky, které definují skupiny vozidel, však neobsahují podmínku, že skupiny C1 a C jsou omezeny na „motorová vozidla jiná než vozidla skupin D1 nebo D“.
 Článek 4 odst. 4 písm. h) směrnice 2006/126/ES definuje skupinu D1 jako skupinu zahrnující vozidla „navržená a zkonstruovaná pro přepravu nejvýše 16 cestujících kromě řidiče“, aniž by stanovoval minimální počet cestujících. Právní předpisy České republiky však obsahují dodatečný požadavek, že do skupiny D1 jsou zařazena vozidla určená pro přepravu více než 8 cestujících.
 (1) Úř. věst. L 403, s. 18.


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2013 — Palirria Souliotis v. Komise
 (Věc T-380/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Společný celní sazebník - Zařazení v kombinované nomenklatuře - Položka sazebníku - Nařizovací akt vyžadující přijetí prováděcích opatření - Nepřípustnost)
 2013/C 313/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE (Politika, Řecko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a L. Keppenne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 447/2011 ze dne 6. května 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 122, s. 63).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnost Anonymi Viotechniki kai Emporiki Etairia Kataskevis Konservon — Palirria Souliotis AE ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 282 24.9.2011.


text:
 16.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2013 — Marszałkowski v. OHIM — Mar-Ko Fleischwaren (WALICHNOWY MARKO)
 (Věc T-159/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství WALICHNOWY MARKO - Starší slovní ochranná známka Společenství MAR-KO - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 79/24
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Marek Marszałkowski (Sokolniki, Polsko) (zástupce: C. Sadkowski, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: K. Zajfert a D. Walicka, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG (Blankenheim, Německo) (zástupce: O. Ruhl, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. ledna 2011 (věc R 760/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Mar-Ko Fleischwaren GmbH & Co. KG a Markem Marszałkowskim
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Marku Marszałkowskimu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/34
 Žaloba podaná dne 6. listopadu 2009 — Simba Toys v. OHIM — Seven Towns (Trojrozměrné zobrazení dětské kostkové hračky)
 (Věc T-450/09)
 2010/C 11/64
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Simba Toys GmbH & Co. KG (Fürth, Německo) (zástupce: O. Ruhl, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Seven Towns Ltd (Londýn, Spojené království)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. září 2009 ve věci R 1526/2008-2 a
 —
 uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů odvolacího řízení a nákladů vynaložených v řízení u Tribunálu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Trojrozměrné zobrazení dětské kostkové hračky pro výrobky zařazené do třídy 28.
 Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a e) nařízení Rady č. 207/2009, protože odvolací senát nesprávně posoudil absolutní důvody pro zamítnutí uvedené žalobkyní; porušení článku 75 nařízení Rady č. 207/2009, protože odvolací senát neuvedl důvody, proč zamítl důvod pro zrušení podle čl. 7 odst. 1 písm. c) uvedeného nařízení; porušení čl. 76 odst. 1 nařízení Rady č. 207/2009, protože odvolací senát plně neoznačil znaky ochranné známky, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti a nezohlednil určité znaky této ochranné známky.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail de Bruxelles (Belgie) dne 28. srpna 2014 – Aliny Wojciechowski v. Office national des pensions (ONP)
 (Věc C-408/14)
 2014/C 421/27
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal du travail de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Aliny Wojciechowski
 Žalovaný: Office national des pensions (ONP)
 Předběžné otázky
 Brání zásada loajální spolupráce a čl. 4 odst. 3 SEU, na straně jedné, a čl. 34 odst. 1 Listiny základních práv, na straně druhé, tomu, aby členský stát snížil, případně zcela odmítl přiznat starobní důchod zaměstnance vyplývající z příspěvků odvedených podle právních předpisů tohoto členského státu, pokud součet roků odpracovaných v tomto členském státě a v některém z orgánů EU přesahuje zákonem stanovený počet odpracovaných let pro přiznání řádného důchodu (45), uvedený v článku 10a královské vyhlášky č. 50 ze dne 24. října 1967 o starobních a vdovských důchodech zaměstnanců?


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Inter-Union Technohandel v. OHIM – Gumersport Mediterranea de Distribuciones (PROFLEX)
 (Věc T-278/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství PROFLEX - Starší národní slovní ochranná známka PROFEX - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 034/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Inter-Union Technohandel GmbH (Landau in der Pfalz, Německo) (zástupci: K. Schmidt-Hern a A. Feutlinske, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Gumersport Mediterranea de Distribuciones, SL (Barcelona, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. března 2012 (věc R 413/2011-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Inter-Union Technohandel GmbH a Gumersport Mediterranea de Distribuciones, SL.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 27. března 2012 (věc R 413/2011-2) se zrušuje.
 2.
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 273, 8.9.2012.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/34
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2005 – Bustec Ireland v. OHIM
 (Věc T-218/05) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2006/C 48/66)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bustec Ireland (Shanon, Country Clare, Irsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Mustek, S. L. (Barcelona, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. března 2005 (věc R 1125/2004-2), týkajícímu se námitkového řízení ohledně zápisu ochranné známky Společenství BUSTEC
 Výrok rozsudku
 1.
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2.
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 182, 23.7.2005.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/18
 Žaloba podaná dne 19. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-226/09)
 2009/C 220/33
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis, A.-A. Gilly, zmocněnci)
 Žalované: Irsko
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Irsko přidělením váhy kriteriím pro udělení zakázky po uplynutí lhůty pro předložení nabídek a změnou těchto kritérií po úvodním posouzení předložených nabídek nedodrželo své povinnosti, jež pro ně vyplývají ze zásad rovného zacházení a transparentnosti, jak je vykládá Evropský soudního dvůr;
 —
 uložit Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V případě dotyčného postupu při zadávání zakázky zadavatel vytvořil podklady pro zadání zakázky, u nichž bylo možno rozumně předpokládat, že budou zadávací kriteria uplatňována v sestupném pořadí důležitosti. Po uplynutí lhůty pro předložení nabídek se rozhodl přidělit kritériím pro udělení zakázky poměrné váhy. Po úvodním posouzení předložených nabídek vyhodnocovací tým zadavatele prodiskutoval možnost variabilizace těchto vah a jejich následné změny.
 Relativní váhy přidělené kritériím pro udělení zakázky po předložení nabídek a po úvodním posouzení změnily důraz kladený na různá kritéria pro udělení zakázky a připsaly jim poměrnou důležitost věcně odlišnou od toho, co mohl předkladatel rozumně předpokládat na základě smluvních dokumentů.
 Jelikož se daný postup při zadávání zakázky týkal poskytování služeb, které nejsou vyjmenovány v příloze II A směrnice 2004/18/ES (1), neuplatní se podrobná procesní pravidla této směrnice. Článek 40 této směrnice podle nějž musí zadavatelé ve výzvě k podání nabídek uvést přinejmenším poměrnou váhu kritérií pro zadání zakázky nebo, je-li to vhodné, sestupné pořadí důležitosti těchto kritérií, se tudíž rovněž neuplatnil. Zadavatel je nicméně podle judikatury Evropského soudního dvora povinen dodržovat základní zásady Smlouvy, včetně zásad rovného zacházení a transparentnosti.
 Komise uvádí, že zadavatel, který byl povinen dodržovat základní pravidla a zásady smlouvy o ES, změnou kriterií pro udělení zakázky během postupu při zadávání zakázky porušil zásady rovného zacházení a transparentnosti, jak je vykládá Evropský soudní dvůr.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2011 — Evropaïki Dynamiki v. Komise
 (Věc T-232/06) (1)
 (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Služby spočívající ve specifikaci, vývoji, údržbě a podpoře celních informačních systémů pro některé projekty v oblasti IT - Zamítnutí nabídky uchazeče - Zadání veřejné zakázky jinému uchazeči - Žaloba na náhradu škody - Nedodržení formálních náležitostí - Nepřípustnost - Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podávání nabídek - Lhůta k podání žádostí o informace - Rovné zacházení - Zjevně nesprávné posouzení)
 2011/C 311/56
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a N. Keramidas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Wilderspin a E. Manhaeve, zmocněnci)
 Předmět
 Zrušení rozhodnutí Komise ze dne 19. června 2006, kterým byla zamítnuta nabídka konsorcia tvořeného žalobkyní a dalšími společnostmi, podaná v rámci veřejného nabídkového řízení, jehož předmětem byly specifikace, vývoj, údržba a podpora celních informačních systémů pro některé projekty v oblasti IT „CUST-DEV“, a kterým byla zakázka zadána jinému uchazeči, a dále návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom dne 4. srpna 2010 — Dermod Patrick O'Brien v. Ministry of Justice (původně Department for Constitutional Affairs)
 (Věc C-393/10)
 ()
 2010/C 274/25
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court of the United Kingdom
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Dermod Patrick O'Brien
 Odpůrce: Ministry of Justice (původně Department for Constitutional Affairs)
 Předběžné otázky
 1)
 Je věcí vnitrostátního práva stanovit, zda soudci jako celek jsou zaměstnanci, kteří mají pracovní smlouvu nebo jsou v pracovním poměru ve smyslu ustanovení 2 bodu 1 rámcové dohody, nebo existuje norma Společenství, na základě které je třeba tento aspekt stanovit?
 2)
 Jsou-li soudci jako celek zaměstnanci, kteří mají pracovní smlouvu nebo jsou v pracovním poměru ve smyslu ustanovení 2 bodu 1 rámcové dohody, může vnitrostátní právo při poskytování důchodů rozlišovat mezi a) soudci na plný a na částečný úvazek nebo b) jednotlivými druhy soudců na částečný úvazek?


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/48
 Žaloba podaná dne 21. července 2016 – Asna v. EUIPO – Wings Software (ASNA WINGS)
 (Věc T-382/16)
 (2016/C 335/64)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Asna, Inc. (San Antonio, Texas, Spojené státy) (zástupci: J. Devaureix aJ. C. Erdozain López, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Wings Software BVBA (Heist-Op-den-Berg, Belgie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „ASNA WINGS“ – Přihláška č. 11 388 352
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Usnesení pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. 4. 2016 ve věci R 436/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 přijal žalobu včetně všech dokumentů a odpovídajících kopií;
 —
 připustil provedení navrhovaných důkazů;
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Pochybení ohledně důkazu o používání předloženého protistranou.
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/30
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. března 2007 – Scott v. Komise
 (Věc T-366/00) (1)
 („Státní podpory - Kupní cena pozemku - Rozhodnutí nařizující navrácení podpory neslučitelné se společným trhem - Chyby ve výpočtu podpory - Povinnosti Komise týkající se výpočtu podpory - Práva příjemce podpory - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Článek 13 odst. 1“)
 (2007/C 96/63)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Scott SA (Saint-Cloud, Francie) (zástupci: Sir Jeremy Lever, QC, G. Peretz, J. Gardner, barristers, R. Griffith et M. Papadakis, solicitors)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a J. Flett, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Francouzská republika (zástupci: G. De Bergues, S. Seam a F. Million, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly-Clark (Úř. věst. 2002, L 12, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 2 rozhodnutí Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly-Clark se zrušuje v rozsahu, v němž se týká podpory poskytnuté formou preferenční ceny pozemku uvedeného v jeho článku 1.
 2)
 Komise ponese vlastní náklady řízení i náklady řízení vzniklé žalobkyni, které souvisejí s jednotlivými řízeními před Soudem.
 3)
 Francouzská republika ponese vlastní náklady související s jednotlivými řízeními před Soudem.
 (1) Úř. věst. C 61, 24.2.2001.


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/27
 Žaloba podaná dne 14. října 2011 — Ghreiwati v. Rada
 (Věc T-543/11)
 2011/C 355/49
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Emad Ghreiwati (Al Maliki, Sýrie) (zástupce: P.-F. Gaborit, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí 2011/522/SZBP, nařízení (EU) č. 878/2011, rozhodnutí 2011/628/SZBP a nařízení Rady Evropské unie (EU) č. 950/2011 v rozsahu, v němž se týkají Emada GHREIWATIHO;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu veškerých nákladů vynaložených v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobce uplatňuje dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z chybějícího odůvodnění a porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu, jelikož:
 —
 napadené akty, kterými bylo jméno žalobce přidáno na seznam osob dotčených omezujícími opatřením vůči Sýrii, podle žalobce neuvádí odůvodnění pro omezující opatření přijaté ve vztahu k jeho osobě;
 —
 tato rozhodnutí nebyla nijak oznámena a
 —
 skutečnosti svědčící v neprospěch žalobce odůvodňující omezující opatření vůči němu mu stále ještě nebyly sděleny navzdory žádosti zaslané Radě Evropské unie.
 2)
 Druhý žalobní důvod podpůrně vychází ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož žalobcovo postavení jakožto předsedy Průmyslové komory v Damašku ani jeho postavení jakožto společníka společnosti Zouheir GHREIWATI podle něj neumožňuje tvrdit, že jakkoli hospodářsky podporoval syrský režim.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/38
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative (Lucembursko) dne 24. června 2016 – UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem a další
 (Věc C-358/16)
 (2016/C 335/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: UBS (Luxembourg) SA, Alain Hondequin, Holzem a další
 Předběžné otázky
 1)
 Vztahuje se – zejména v souvislosti s článkem 41 Listiny základních práv Evropské unie (Listiny), který upravuje zásadu řádné správy – výjimka v podobě formulace „na něž se vztahuje trestní právo“, uvedená na konci ustanovení čl. 54 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS, a formulace „upravená trestním právem“, uvedená na začátku ustanovení čl. 54 odst. 3, na případ, ve kterém se na základě vnitrostátní právní úpravy uloží taková správní sankce, avšak který je z pohledu Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (EÚLP) považován za případ spadající do oblasti trestního práva, jako je sankce, o kterou se jedná v původním řízení, kterou uložil vnitrostátní regulátor – vnitrostátní orgán dohledu –, a jež spočívá v tom, že bylo členovi vnitrostátní advokátní komory uloženo, aby u subjektu, který je pod dohledem uvedeného regulátora, ukončil výkon funkce jednatele či jiné funkce podléhající schválení, a zároveň se mu nařizuje, aby ze všech svých funkcí odstoupil v co nejkratší lhůtě?
 2)
 Pokud jde o výše uvedenou sankci, která je na úrovni vnitrostátního práva považována za sankci správní, do jaké míry je existence povinnosti zachovávat služební tajemství, jehož se vnitrostátní orgán dohledu může dovolávat na základě výše citovaného ustanovení článku 54 směrnice 2004/39/ES, vázána na požadavky na spravedlivý proces zahrnující právo na účinnou právní ochranu, tak jak vyplývají z článku 47 Listiny, s přihlédnutím k požadavků, jež souběžně vyplývají z článků 6 a 13 EÚLP v oblasti spravedlivého procesu a práva na účinný právní prostředek nápravy, jakož i s přihlédnutím k zárukám stanoveným v článku 48 Listiny, zejména s ohledem na plný přístup dotčeného subjektu ke správnímu spisu vedeného u orgánu, který správní sankci uložil a jenž je zároveň vnitrostátním orgánem dohledu, aby tento subjekt, jemuž byla sankce uložena, mohl hájit své zájmy a občanská práva?


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Stralsund (Německo) dne 18. ledna 2016 – HanseYachts AG v. Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA
 (Věc C-29/16)
 (2016/C 136/15)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Stralsund
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: HanseYachts AG
 Žalované: Port D’Hiver Yachting SARL, Société Maritime Côte D’Azur, Compagnie Generali IARD SA
 Předběžná otázka
 Pokud procesní předpisy členského státu stanoví samostatné provádění důkazů, ve kterém je na žádost soudu předkládá znalecký posudek (v projednávané věci expertise judiciaire podle francouzského práva), a pokud se v tomto členském státu uskuteční takové samostatné provádění důkazů a následně je v tomtéž členském státu zahájeno řízení o žalobě mezi zúčastněnými stranami spočívající na závěrech samostatného provedení důkazů:
 Je v tomto případě již podání, kterým je zahájeno samostatné provádění důkazů, „návrhem na zahájení řízení nebo jinou rovnocennou písemností“ ve smyslu čl. 30 bodu 1 nařízení (ES) 44/2001 (1)? Nebo je třeba jako „návrh na zahájení řízení nebo jinou rovnocennou písemnost“ kvalifikovat teprve podání, kterým se zahájí řízení o žalobě?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1).


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/54
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2008 – Di Prospero v. Komise
 (Věc F-99/08)
 (2009/C 69/119)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rita Di Prospero (Uccle, Belgie) (zástupci: S. Rodriguez a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí EPSO nepovolit žalobkyni účast ve výběrovém řízení EPSO/AD/117/08
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) nepovolit žalobkyni předložení kandidatury ve výběrovém řízení EPSO/AD/117/08;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/29
 Žaloba podaná dne 15. června 2005 AEPI A.E. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-229/05)
 (2005/C 205/53)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 15. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Elliniki Etareia pros Prostasian tis Pnefmatikis Idioktisias, společností se sídlem v Marousi Attikis (Řecko), zastoupenou advokátem Th. Asprogerakas-Grivasem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené opatření Evropské komise jakožto protiprávní a určil, že postup společností pro práva související s autorskými právy, dotčených stížností, je v rozporu s právem Společenství,
 —
 v celém rozsahu vyhověl stížnosti s číslem jednacím 2001/4373,56(2001)A/3603/2 zamítnuté napadeným opatřením,
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení a zaplacení odměny jejího advokáta
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je společností kolektivní správy práv k hudebnímu duševnímu vlastnictví v Řecku, podala u Evropské komise stížnost, kterou uplatnila, že společnosti ERATO, APOLLON a GRAMMO, které jsou pověřeny správou práv souvisejících s autorskými právy zpěváků, hudebníků hrajících na hudební nástroj, nahrávacích společností a výrobců hudebních nosičů, porušily články 81 a 82 ES. Svou stížností uplatnila žalobkyně, že uvedené společnosti, které mají v Řecku monopol na práva související s autorskými právy ve výše označených oblastech, jednáním ve vzájemné shodě stanovily pro práva související s autorskými právy velmi vysoké poplatky, takže mnohé podniky zábavního průmyslu, které tyto částky nemohly zaplatit, přestaly užívat hudbu ve svých provozovnách a tím také ochudily tvůrce hudby, kteří jsou členy žalobkyně, o jejich práva k duševnímu vlastnictví.
 Žalobkyně žádá o zrušení rozhodnutí Komise, kterým byla zamítnuta její stížnost. Uvádí, že Komise měla neprávem za to, že nehrozí narušení společného trhu, neboť všichni zúčastnění mají své sídlo v Řecku. Podle žalobkyně však pouhá skutečnost, že k porušení soutěžních pravidel dojde pouze uvnitř jednoho členského státu, nepostačuje k tomu, aby bylo považováno za bezvýznamné. Dále uplatňuje žalobkyně, že Komise zanedbala svou povinnost zkoumat veškeré důvody podané stížnosti. Konečně žalobkyně uplatňuje, že uvedená porušení práv jsou způsobilá ohrozit trh mezi státy.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/9
 Kasační opravný prostředek podaný Deutsche Bahn AG a dalšími dne 15. listopadu 2013 proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 6. září 2013 ve spojených věcech T-289/11, T-290/11 a T-521/11, Deutsche Bahn AG a další v. Evropská komise
 (Věc C-583/13 P)
 2014/C 24/17
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Deutsche Bahn AG, DB Mobility Logistics AG, DB Energie GmbH, DB Netz AG, DB Schenker Rail GmbH, DB Schenker Rail Deutschland AG, Deutsche Umschlaggesellschaft Schiene-Straße mbH (DUSS) (zástupci: W. Deselaers, E. Venot, J. Brückner, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Španělské království, Rada Evropské unie, Kontrolní úřad ESVO
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 ve spojených věcech T-289/11, T-290/11 a T-521/11;
 —
 prohlásit za neplatná rozhodnutí Komise C(2011) 1774 ze dne 14. března 2011, C(2011) 2365 ze dne 30. března 2011 a C(2011) 5230 ze dne 14. července 2011, jimiž byly nařízeny kontroly podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 u společnosti Deutsche Bahn AG a všech jejích dceřiných společností (věci COMP/39.678 a COMP/39.731);
 —
 uložit Komisi náklady řízení vzniklé v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelky vznášejí na podporu kasačního opravného prostředku čtyři důvody:
 Zaprvé, Tribunál nesprávně vyložil a použil základní právo na nedotknutelnost obydlí a relevantní judikaturu Evropského soudu pro lidská práva. S ohledem na intenzitu zásahu do tohoto základního práva a riziko nenapravitelných škod je proto nepřiměřené, když Komise, která jedná také jako orgán pověřený šetřením a disponuje rozsáhlými pravomocemi, provádí kontroly bez předchozího soudního zmocnění.
 Zadruhé, Tribunál chybně vyložil a použil základní právo na účinnou soudní ochranu. Pouhá dodatečná soudní kontrola neposkytuje v případě kontrol ze strany Komise pro dotyčné podniky účinnou soudní ochranu.
 Zatřetí, Tribunál nesprávně kvalifikoval dokumenty ohledně údajných porušení hospodářské soutěže, které byly získány v rámci kontrol a nad rámec předmět šetření, jako náhodný nález, ačkoli se na tyto dokumenty vztahoval zákaz využívání. Pracovníci Komise byli před touto kontrolou informováni o podezřeních, že se jedná o oblast, která nespadá do předmětu šetření. Komise tak uměle přivodila náhodu a nepřípustně potenciálně rozšířila výjimku týkající se náhodných nálezů restriktivně vykládanou Soudním dvorem (1).
 Konečně, Tribunál porušil pravidla o důkazním břemenu. Zdá se logické nebo nelze přinejmenším vyloučit, že některé dokumenty byly získány jakožto údajný „náhodný nález“ jen z důvodu předchozího nepřípustného informování úředníků Komise, tedy ohledně oblasti, která nespadá do předmětu šetření. Vzhledem k tomu, že je pro navrhovatelky nemožné prokázat takovou příčinnou souvislost a jelikož jim nelze tuto okolnost ani přičíst, mělo být rozhodnuto o obrácení důkazního břemene, podle něhož by Komise musela poskytnout důkaz o tom, že tyto dokumenty byly skutečně náhodným nálezem.
 (1) Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. října 1989, Dow Benelux v. Komise, 85/87, Recueil 1989, s. 3137.


text:
 11.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 173/10
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2011 — Département du Gers v. Komise
 (Věc T-478/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Životní prostředí a ochrana lidského zdraví - Geneticky modifikované potraviny a krmiva - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2011/C 173/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Département du Gers (Francie) (zástupci: S. Mabile a J. P. Mignard, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a L. Pignataro, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2010/419/EU ze dne 28. července 2010, jímž se obnovuje povolení pro další uvádění produktů, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici Bt11 (SYN-BTØ11-1), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh, jímž se povolují potraviny a složky potravin, které obsahují kukuřici Bt11 (SYN-BTØ11-1) nebo z ní sestávají podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003, a jímž se zrušuje rozhodnutí 2004/657/ES (Úř. věst. L 197, s. 11)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Département du Gers ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 O návrhu Evropského parlamentu, Rady Evropské Unie, Région Centre, Région Picardie, Département de la Haute-Garonne, Région Bretagne, Région Poitou-Charentes, Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, Région Bourgogne, Région Midi-Pyrénées, Région Auvergne, Région Pays de la Loire, Région Rhône-Alpes, Département des Côtes d’Armor, Région Île de France a Région Nord-Pas-de-Calais na vstup do řízení jako vedlejší účastníci řízení není třeba rozhodnout.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 27.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 380/16
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2014 – Intercon v. Komise
 (Věc T-632/14)
 2014/C 380/22
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Intercon Sp. z o.o. (Łódź, Polsko) (zástupce: B. Eger, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že Komise tím, že nařídila vrácení částky 2 58 479,21 eura, porušila ustanovení dohody o poskytnutí finančního příspěvku č. ARTreat – 224297 v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum (7. RP),
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod:
 —
 překročení rozsahu přezkoumání provedeným auditem, a následně nepřípustné použití výsledků zkoumání.
 2.
 Druhý žalobní důvod:
 —
 nezohlednění formuláře C podepsaného příjemcem, ačkoli si Komise jeho předložení vyžádala, jakož i nezohlednění důkazu spočívajícího v prohlášení zaměstnance, že pořízení dokumentů od koordinátora konsorcia není možné.
 3.
 Třetí žalobní důvod:
 —
 nezohlednění nových stanovisek a vyjádření s odkazem na bod II.22.5. přílohy dohody, ačkoli si Komise jejich předložení od příjemce vyžádala a stanovila na to lhůtu.


text:
 19.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/26
 Žaloba podaná dne 22. května 2008 – Forum 187 v. Komise
 (Věc T-189/08)
 (2008/C 183/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Forum 187 ASBL (Brusel, Belgie) (zástupci: A. Sutton, G. Forwood, barristers)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž neposkytuje žádná přiměřená budoucí přechodná období pro koordinační centra, na která se vztahuje rozsudek Soudního dvora ze dne 22. června 2006;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení a
 —
 přijmout jakákoli další opatření, která bude Soudní dvůr považovat za vhodná.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V tomto případě se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise 2008/283/ES ze dne 13. listopadu 2007 o režimu podpor, zavedeném Belgií ve prospěch koordinačních center usazených v Belgii, kterým se mění rozhodnutí 2003/757/ES (1), v důsledku částečného zrušení druhého uvedeného rozhodnutí Soudním dvorem (2). V tomto rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že rozhodnutí z roku 2003 nestanovilo žádná přechodná období pro ta koordinační centra, jejichž žádost o obnovení platnosti schválení byla vyřizována v okamžiku oznámení napadeného rozhodnutí, nebo u kterých platnost jejich schválení uplynula současně s oznámením uvedeného rozhodnutí nebo krátce po něm.
 Napadené rozhodnutí stanoví přechodná období pro kategorii center, na kterou se vztahuje uvedené rozhodnutí Soudního dvora.
 Žalobkyně na podporu svých tvrzení uvádí, že napadené rozhodnutí
 —
 je neslučitelné s právem Společenství o stávajících podporách tak, jak je soudržně vykládáno evropskými soudy;
 —
 porušuje legitimní očekávání center, že po vydání konečného rozhodnutí Komise, kterým se ukončuje řízení o stávající státní podpoře (oznámeno žalobkyni dne 17. března 2008), budou moci využít přiměřeného období k reorganizaci jejich obchodních a daňových záležitostí;
 —
 porušuje čl. 254 odst. 3 ES;
 —
 tím, že ukládá vyměření a zaplacení daní se zpětným účinkem v případě stávající podpory, ve skutečnosti nařizuje navrácení podpory, jako kdyby se jednalo o protiprávní podporu, čímž porušuje zásadu, podle níž mohou být stávající režimy podpor změněny jen do budoucna, tedy po dni vydání konečného rozhodnutí Komise, kterým se ukončuje řízení o stávající podpoře;
 —
 porušuje legitimní očekávání koordinačních center, které se opíralo o usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. června 2003 (3) jako o právní základ pro obnovení platnosti schválení;
 —
 porušuje zásady rovného zacházení a nediskriminace tím, že bez objektivního důvodu zakládá rozdílné zacházení mezi různými skupinami center.
 (1) Úř. věst. L 90, 2008, s. 7.
 (2) Rozsudek ze dne 22. června 2006, Belgie a Forum 187 v. Komise, C-182/03 a C-217/03, Sb. rozh. s. I-5479.
 (3) Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 26. června 2003, Belgie a Forum 187 v. Komise, C-182/03 R a C-217/03 R, Sb. rozh. s. I-6887.


text:
 26.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. března 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – „Litaksa“ UAB v. „BTA Insurance Company“ SE
 (Věc C-556/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Směrnice 90/232/EHS - Článek 2 - Uplatňování různé výše pojistného v závislosti na území, na kterém je vozidlo používáno“)
 (2015/C 171/05)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně:„Litaksa“ UAB
 Žalovaná:„BTA Insurance Company“ SE
 Výrok
 Článek 2 třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005 musí být vykládán v tom smyslu, že pojmu „jediné pojistné“ ve smyslu tohoto článku neodpovídá pojistné, které se mění v závislosti na tom, zda má být pojištěné vozidlo používáno jen na území členského státu, v němž má toto vozidlo obvyklé stanoviště, nebo na celém území Unie.
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/57
 Žaloba podaná dne 17. února 2014 – Vicentin v. Rada
 (Věc T-114/14)
 2014/C 112/74
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vicentin SAIC (Avellaneda, Argentina) (zástupci: J. F. Bellis a R. Luff, advokáti)
 Žalovaní: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1194/2013 ze dne 19. listopadu 2013 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie (Úř. věst. 2013 L 315, s. 2) v rozsahu, v němž se jí týká, a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod tvrdí, že orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzení skutečností, když došly k závěru, že došlo narušení cen sójových bobů a sójového oleje odůvodňujícímu použití druhého pododstavce čl. 2 odst. 5 základního antidumpingového nařízení (1).
 2.
 Druhý žalobní důvod tvrdí, že čl. 2 odst. 5 druhý pododstavec základního antidumpingového nařízení, tak jak ho orgány vykládají v této věci, by neměl být uplatňován na dovozy z členských států WTO, jelikož to je neslučitelné s Antidumpingovou dohodou WTO.
 3.
 Třetí žalobní důvod tvrdí, že při posuzování újmy nebyly vzaty v potaz faktory narušující příčinnou souvislost mezi tvrzenou újmou a údajnými dumpingovými dovozy, čímž došlo k porušení čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51).


text:
 8.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/21
 Žaloba podaná dne 1. srpna 2011 — Hartmann v. OHIM (Nutriskin Protection Complex)
 (Věc T-415/11)
 2011/C 298/38
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Paul Hartmann AG (Heidenheim an der Brenz, Německo) (zástupkyně: N. Aicher, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. května 2001 ve věci týkající se odvolání R 1524/2010-1;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených v odvolacím řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní označení „Nutriskin Protection Complex“ pro výrobky zařazené do tříd 3 a 5 — přihláška č. 8 995 086.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 z důvodu, že přihláška ochranné známky Společenství „Nutriskin Protection Complex“ není ve vztahu k výrobkům zařazeným do tříd 3 a 5 ani popisné povahy, ani jí nijak nechybí rozlišovací způsobilost, jednak proto, že část sestávající ze slova „Nutriskin“ vytváří vzhledem k neobvyklosti daného spojení pojem, který bezprostředně nepůsobí nijak popisně, a jednak proto, že se žalovaný omezil pouze na to, že údajný nedostatek rozlišovací způsobilosti vyvodil z popisné povahy významu přihlašované ochranné známky.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2015 – Itálie v. Komise
 (Věc T-275/13) (1)
 („Jazykový režim - Oznámení o otevřeném výběrovém řízení na pozici administrátor - Výběr druhého jazyka ze tří jazyků - Jazyk komunikace s uchazeči výběrového řízení - Nařízení č. 1 - Článek 1d odst. 1, čl. 27 první pododstavec a článek 28 písm. f) služebního řádu - Zásada zákazu diskriminace - Proporcionalita“)
 (2016/C 059/13)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim a S. Fiorentinem, avvocati dello Stato)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall, B. Eggers a G. Gattinara, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Španělské království (zástupkyně: J. García-Valdecasas Dorrego, abogado del Estado)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a B. Beutler, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/249/13, pro sestavení dvou rezervních seznamů pro obsazení volných míst administrátorů v oblastech makroekonomie a finanční ekonomie (Úř. věst. 2013, C 75 A, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Oznámení o otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/249/13, pro sestavení dvou rezervních seznamů pro obsazení volných míst administrátorů v oblastech makroekonomie a finanční ekonomie se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Italskou republikou.
 3)
 Španělské království a Spolková republika Německo ponesou vlastní náklady řízení související s vedlejším účastenstvím.
 (1) Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


text:
 7.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 406/11
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa – Španělsko) – Juan Miguel Iglesias Gutiérrez (C-352/14), Elisabet Rion Bea (C-353/14) v. Bankia SA, Sección Sindical UGT, Sección Sindical CCOO, Sección Sindical ACCAM, Sección Sindical CSICA, Sección Sindical SATE, Fondo de Garantía Salarial
 (Spojené věci C-352/14 a C-353/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Články 107 SFEU a 108 SFEU - Finanční krize - Podpory pro finanční sektor - Slučitelnost podpory s vnitřním trhem - Rozhodnutí Evropské komise - Finanční subjekt v restrukturalizaci - Propuštění zaměstnance - Vnitrostátní právní úprava týkající se výše odstupného“)
 (2015/C 406/11)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Social no 2 de Terrassa
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Juan Miguel Iglesias Gutiérrez (C-352/14), Elisabet Rion Bea (C-353/14)
 Žalovaní: Bankia SA, Sección Sindical UGT, Sección Sindical CCOO, Sección Sindical ACCAM, Sección Sindical CSICA, Sección Sindical SATE, Fondo de Garantía Salarial
 Výrok
 Rozhodnutí Komise C(2012) 8764 final ze dne 28. listopadu 2012 o podpoře poskytnuté španělskými orgány na restrukturalizaci a rekapitalizaci skupiny BFA, jakož i články 107 SFEU a 108 SFEU, na nichž se toto rozhodnutí zakládá, nebrání v rámci sporu týkajícího se hromadného propouštění, na něž se vztahuje toho rozhodnutí, použití vnitrostátní právní úpravy, která stanoví vyšší částku odstupného pro zaměstnance, než činí zákonné minimum v případě, že je určena neoprávněnost jeho propuštění.
 (1) Úř. věst. C 339, 29. 9. 2014.


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Information Rights) (Spojené království) dne 10. února 2014 – East Sussex County Council v. The Information Commissioner, Property Search Group, Local Government Association
 (Věc C-71/14)
 2014/C 102/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 First-tier Tribunal (Information Rights)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: East Sussex County Council
 Žalovaní: The Information Commissioner, Property Search Group, Local Government Association
 Předběžné otázky
 1)
 Jaký je význam čl. 5 odst. 2 směrnice 2003/4/ES (1) a zejména může poplatek v přiměřené částce za poskytnutí určitého typu informací o životním prostředí zahrnovat:
 a)
 část nákladů na správu databáze používané orgány veřejné správy za účelem vyřizování žádostí o informace tohoto typu;
 b)
 režijní náklady na čas personálu řádně zohledněné při stanovení poplatku?
 2.
 Je v souladu s čl. 5 odst. 2 a článkem 6 směrnice, pokud členský stát ve svých právních předpisech stanoví, že orgán veřejné správy může účtovat částku za poskytnutí informací o životním prostředí, která „nepřesáhne částku, o které je orgán veřejné správy důvodně přesvědčen, že se jedná o přiměřenou částku“, pokud rozhodnutí orgánu veřejné správy ohledně toho, co je „přiměřenou částkou“, podléhá správnímu a soudnímu přezkumu podle anglického práva?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS
 (Úř. věst. L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375)


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/14
 Žaloba podaná dne 9. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-70/07)
 (2007/C 69/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz, zmocněnec, I. Kaugamann-Buhler, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/44/ES ze dne 25. června 2002 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (vibracemi) (šestnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (1), a v každém případě tím, že je nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 14 odst. 1 této směrnice.
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 6. července 2005.
 (1) Úř. věst. L 177, s. 13; Zvl. vyd. 05/04, s. 235.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/19
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2006 – Total a Elf Aquitaine v. Komise
 (Věc T-206/06)
 (2006/C 261/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Total SA a Elf Aquitaine (Courbevoie, Francie) (zástupci: E. Morgan de Rivery, advokát a S. Thibault-Liger, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit čl. 1 písm. c) a d), čl. 2 písm. b) a článek 4 rozhodnutí Komise K (2006) 2098 konečné ze dne 31. května 2006;
 —
 podpůrně změnit čl. 2 písm. b) rozhodnutí Komise K (2006) 2098 konečné ze dne 31. května 2006 v rozsahu, v němž ukládá společně a nerozdílně Arkema SA, Altuglas International SA a Altumax Europe SAS pokutu ve výši 219, 13125 milionů eur, za níž je Total SA společně a nerozdílně odpovědná do výše 140,4 milionů eur a Elf Aquitaine do výše 181,35 milionů eur a snížit částku dotčené pokuty na přiměřenou výši;
 —
 v každém případě uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávanou žalobou se žalobkyně domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 2098 konečné ze dne 31. května 2006, kterým Komise konstatovala, že podniky, jimž bylo rozhodnutí určeno, mezi nimiž jsou žalobkyně, porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.645 – Metakryláty) tím, že se účastnily souhrnu dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví metakrylátů, které sestávaly z jednání o cenách, uzavírání, prováděním a monitorování dohod o cenách, výměny obchodně důležitých a důvěrných informací o trzích nebo podnicích, jakož i účasti na pravidelných setkáních a jiných kontaktech umožňujících protiprávní jednání. Podpůrně se žalobkyně domáhají snížení částky pokuty, která byla uložena jejich dceřiné společnosti, za níž jsou společně a nerozdílně odpovědné.
 Žaloba vychází z devíti žalobních důvodů směřujících ke zrušení.
 První žalobní důvod vychází z porušení práv obhajoby a zásady presumpce neviny. Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí bylo přijato na základě správního řízení, během kterého se nemohly účinně bránit, jelikož Komise nenesla své důkazní břemeno a tím nerespektovala zásadu rovnosti zbraní.
 Ve druhém žalobním důvodu mají za to, že napadené rozhodnutí nerespektovalo povinnost uvést odůvodnění, která je dokonce podle žalobkyň významnější vzhledem k údajnému novému postoji Komise. Poukazují na to, že napadené rozhodnutí, na základě kterého je jim uložena pokuta za sporné protiprávní jednání způsobené jejich dceřinou společností, zakládá přičtení odpovědnosti pouze na základě předpokládaného určujícího vlivu žalobkyň na jejich dceřinou společnost z toho důvodu, že vlastní téměř veškerý její kapitál, bez zohlednění skutečností, které mohou odůvodnit nebo vyvrátit tento předpoklad. Dále žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí obsahuje množství rozporů, které vyplývají ze záměny pojmu podnik nebo hospodářská jednotka odpovědná za protiprávní jednání a pojmu právnická osoba, jíž je určeno rozhodnutí. V kontextu tohoto žalobního důvodu žalobkyně Komisi také vytýkají, že neopověděla dostačujícím způsobem na jejich argumenty týkající se nezávislosti jejich dceřiné společnosti.
 Třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňují, že ve svém rozhodnutí Komise porušila jednotnou povahu pojmu podnik ve smyslu článku 81 ES a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003. (1)
 Ve čtvrtém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise porušila pravidla upravující přičtení protiprávního jednání způsobeného dceřinou společností jejím mateřským společnostem. Žalobkyně uvádí, že Komise překročila rámec své pravomoci, když při určení kritéria přičitatelnosti nesprávně vyložila judikaturu, která se ho týkala, a rozhodla v rozporu se svou rozhodovací praxí v této oblasti. Podle žalobkyň Komise také porušila zásadu nezávislosti právnické osoby.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení základních zásad, které jsou společně uznány členskými státy a které tvoří nedílnou součást právního řádu Společenství, jako je zásada zákazu diskriminace, zásada odpovědnosti za osobní jednání, zásada osobní povahy trestů, jakož i zásada legality.
 V šestém žalobním důvodu žalobkyně uvádí, že Komise porušila zásadu řádné správy.
 Sedmý žalobní důvod vychází z porušení Komisí zásady právní jistoty ze strany žalobkyň.
 Osmým žalobním důvodem žalobkyně uplatňují, že napadené rozhodnutí představuje zneužití pravomoci tím, že jim přičítá odpovědnost za spornou kartelovou dohodu a že jim ukládá společně a nerozdílně s jejich dceřinou společností pokutu.
 V devátém žalobním důvodu mají žalobkyně za to, že Komise porušila určité základní zásady, které upravují stanovení pokut, jako je zásada rovného zacházení, tím, že nepoužila 25 % snížení základní částky pokuty uložené žalobkyním, zatímco je použila na jiný podnik, kterému bylo napadené rozhodnutí také určeno, z důvodu nedostatečné znalosti o celkovém protiprávním jednání. Žalobkyně se dále dovolávají porušení základních zásad presumpce neviny a právní jistoty, které podle nich vede k překročení rámce pravomoci Komise při zohlednění odrazujícího účinku.
 Podpůrně mají žalobkyně za to, že pokuta uložená jejich dceřiné společnosti, za kterou jsou společně a nerozdílně odpovědné, by měla být snížena na přiměřenou výši. Požadují snížení o 25 % základní částky pokuty z důvodu, že nevěděly o protiprávním jednání, a také se dovolávají polehčujících okolností, jelikož jim bylo zároveň nařízeno platit velké pokuty ve dvou podobných věcech.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, Úř. věst. L 1, s. 1.


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/23
 Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Port autonome du Centre et de l’Ouest a další v. Komise
 (Věc T-116/16)
 (2016/C 175/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Port autonome du Centre et de l’Ouest SCRL (La Louvière, Belgie), Port autonome de Namur (Namur, Belgie), Port autonome de Charleroi (Charleroi, Belgie), Port autonome de Liège (Lutych, Belgie) a Région wallonne (Jambes, Belgie) (zástupce: J. Vanden Eynde, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl, že návrh je ve vztahu ke každému z žalobců přípustný, a v důsledku toho zrušil rozhodnutí Komise SA.38393 (2015/E) – daňový režim přístavů v Belgii,
 —
 rozhodl, že žaloba je přípustná a opodstatněná,
 —
 v důsledku toho zrušil rozhodnutí Evropské komise, jímž tato považovala skutečnost, že hospodářské činnosti belgických, zvláště pak valonských, přístavů nepodléhají korporátní dani, za státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci deset žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází obecně z toho, že tvrzení Komise nejsou věcně podepřena ani právně odůvodněna.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise neodůvodnila zjevnou změnu své rozhodovací praxe oproti svému rozhodnutí ze dne 20. října 2004 (N520/2003).
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že přístavní činnosti jsou dotovány z důvodu, že v belgickém hospodářském prostředí by jinak nebyly rentabilní. Krom toho, jednostranně stanovené poplatky, které nepokrývají uskutečněné investice, nestačí k tomu, aby z nich činily hospodářské činnosti.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že tvrzení, že dotčeným daňovým režimem je korporátní daň, není právně odůvodněné.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že tvrzení, že daň z příjmu právnických osob, jíž jsou přístavy zatíženy, představuje výhodu, jelikož jejich případné podpůrné hospodářské činnosti nejsou zdaňovány, není prokázáno. Komise ostatně neuvedla, jaké činnosti by dle jejího názoru měly být zdaněny, ani ty, které by měly představovat služby obecného zájmu.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z toho, že konkrétní okolnosti by měly opravňovat k uplatnění daně z příjmu právnických osob, při zohlednění logiky zákonného belgického systému, který odlišuje daňové zacházení se službami obecného zájmu a obchodními činnostmi.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že Komise opomenula zohlednit výsady členských států v oblasti:
 —
 vymezení nehospodářských činností,
 —
 vymezení přímých daní,
 —
 povinnosti zajistit řádné fungování služeb veřejného zájmu nezbytných pro sociální a ekonomickou soudržnost,
 —
 autonomní organizace služeb veřejného zájmu.
 8.
 Osmý žalobní důvod vychází z toho, že hlavními činnostmi valonských přístavů jsou služby veřejného zájmu, které se podle evropských právních předpisů neřídí pravidly hospodářské soutěže obsaženými v článku 107 SFEU.
 9.
 Devátý žalobní důvod, uplatněný podpůrně, vychází z toho, že pokud by hlavními činnostmi valonských přístavů byly služby obecného hospodářského zájmu, řídily by se článkem 93 a čl. 106 odst. 2 SFEU a pravidla hospodářské soutěže by na ně nebyla použitelná.
 10.
 Desátý žalobní důvod, uplatněný ještě podpůrněji, vychází z toho, že nejsou splněna evropská kritéria definující státní podporu.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/37
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal do Trabalho de Viseu — Portugalsko) — Worten — Equipamentos para o Lar, SA v. Autoridade para as Condições de Trabalho (ACT)
 (Věc C-342/12) (1)
 (Zpracování osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Článek 2 - Pojem „osobní údaje“ - Články 6 a 7 - Zásady pro kvalitu údajů a pro oprávněné zpracování údajů - Článek 17 - Bezpečnost zpracování - Pracovní doba pracovníků - Evidence pracovní doby - Přístup vnitrostátního orgánu příslušného pro dohled nad pracovními podmínkami - Povinnost zaměstnavatele zpřístupnit evidenci pracovní doby tak, aby bylo možné do ní bezprostředně nahlédnout)
 2013/C 225/63
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal do Trabalho de Viseu
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Worten — Equipamentos para o Lar, SA
 Žalovaný: Autoridade para as Condições de Trabalho (ACT)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal do Trabalho de Viseu — Výklad článku 2 a čl. 17 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) — Pojem „osobní údaje“ — Údaje uložené v systému evidence doby odpracované zaměstnanci společnosti
 Výrok
 1)
 Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán tak, že na takovou evidenci pracovní doby, jako je evidence dotčená ve věci v původním řízení, která obsahuje informace o tom, v kolik hodin jednotliví pracovníci začínají a končí svou pracovní dobu, včetně informací o přestávkách v práci a o dobách, které se do pracovní doby nezapočítávají, se vztahuje pojem „osobní údaje“ ve smyslu tohoto ustanovení.
 2)
 Článek 6 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 písm. c) a e) směrnice 95/46 musí být vykládány tak, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zaměstnavateli ukládá povinnost zpřístupnit vnitrostátnímu orgánu příslušnému pro dohled nad pracovními podmínkami evidenci pracovní doby tak, aby bylo možné do ní bezprostředně nahlédnout, je-li tato povinnost nezbytná pro vykonávání úkolů tohoto orgánu v oblasti dohledu nad prováděním právní úpravy v oblasti pracovních podmínek a zejména pracovní doby.
 (1) Úř. věst. C 295, 29.9.2012.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/12
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Belgian Electronic Sorting Technology NV v. Bert Peelaers, Visys NV
 (Věc C-657/11) (1)
 (Směrnice 84/450/EHS a 2006/114/ES - Klamavá a srovnávací reklama - Pojem „reklama“ - Registrace a užívání názvu domény - Používání metatagů v metadatech internetové stránky)
 2013/C 252/18
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Belgian Electronic Sorting Technology NV
 Žalovaní: Bert Peelaers, Visys NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad článku 2 směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy (Úř. věst. L 250, s. 17) a článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě (Úř. věst. L 376, s. 21) — Pojem reklama — Registrace a užívání domény — Využívání metatagů v metadatech určité internetové stránky
 Výrok
 Článek 2 bod 1 směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 a čl. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES ze dne 12. prosince 2006 o klamavé a srovnávací reklamě musejí být vykládány v tom smyslu, že pojem „reklama“, jak je definován těmito ustanoveními, zahrnuje v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, užívání názvu domény, jakož i používání metatagů v metadatech určité internetové stránky. Tento pojem naproti tomu nezahrnuje registraci názvu domény jako takovou.
 (1) Úř. věst. C 73, 10.3.2012.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szegedi Ítélőtábla (Maďarsko) dne 4. února 2013 — Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt v. Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal
 (Věc C-56/13)
 2013/C 147/07
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Szegedi Ítélőtábla
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Érsekcsanádi Mezőgazdasági Zrt
 Odpůrce: Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal
 Předběžné otázky
 1)
 Bylo v souladu s unijním právem — směrnicemi Rady 92/40/EHS (1) a 2005/94/ES (2) a rozhodnutím Komise 2006/105/ES — rozhodnutí, které přijaly maďarské správní orgány v rámci předběžných ochranných opatření proti vysoce patogenní influenze ptáků, jímž bylo zřízeno ochranné pásmo, v němž byla mimo jiné zakázána přeprava drůbeže?
 Bylo v souladu s unijním právem — směrnicemi Rady 92/40/EHS a 2005/94/ES a rozhodnutím Komise 2006/115/ES — rozhodnutí, které přijaly maďarské správní orgány v rámci předběžných ochranných opatření proti vysoce patogenní influenze ptáků, jímž byly částečně změněny právní předpisy týkající se ochranných pásem a v tomto rámci byl mimo jiné zakázán tranzit drůbeže přes toto pásmo, a rovněž opatření přijaté vůči žalobkyni prostřednictvím stanoviska příslušného orgánu (rozhodnutí, proti kterému nelze podat odvolání), kterým byla žalobci zakázána přeprava krocanů (pro chovatelské účely) do zemědělského podniku, který se v rámci ochranného pásma nacházel v bezprostřední blízkosti zjištěného ohniska nákazy?
 2)
 Bylo jedním z cílů směrnic Rady 92/40/EHS a 2005/94/ES, jakožto pramenů unijního práva, přijmout unijní právní předpisy, jejichž cílem bude napravit případné škody způsobené jednotlivcům v důsledku přijetí předběžných opatření v oblasti ochrany proti vysoce patogenní influenze ptáků v Unii? Přiznává právní základ unijního práva, který je uveden ve směrnicích Rady 92/40/EHS a 2005/94/ES a v rozhodnutích Komise 2006/105/ES a 2006/115/ES, dostatečnou pravomoc k přijímání unijních právních předpisů, jejichž cílem bude napravit případné škody způsobené jednotlivcům v důsledku přijetí předběžných ochranných opatření proti vysoce patogenní influenze ptáků?
 3)
 Pokud bude odpověď na druhou otázku kladná, je třeba mít za to, že omezení práva požadovat náhradu škod způsobených předběžnými vnitrostátními opatřeními, která byla přijata na základě výše uvedených pramenů práva, je zákonné a slučitelné s unijním právem? Lze mít za to, že vnitrostátní právní předpis, jímž se náhrada škod, kterou má poskytovat stát, omezuje pouze na skutečně vzniklé škody a náklady a jímž se vylučuje možnost náhrady ušlého zisku, představuje nezbytné a přiměřené omezení práva na náhradu škod způsobených jednotlivcům?
 4)
 Pokud bude odpověď na druhou otázku záporná, může žalobkyně zakládat své právo požadovat náhradu ušlého zisku přímo na porušení ustanovení Listiny základních práv Evropské unie (článek 16, který se týká svobody podnikání; článek 17, který se týká práva na vlastnictví, a článek 47, který se týká práva na účinnou právní ochranu), pokud předběžná opatření, která přijal členský stát na základě unijního práva v rámci ochrany proti vysoce patogenní influenze ptáků, způsobila žalobkyni škodu, avšak, pokud jde o náhradu způsobených škod, vnitrostátní právní předpisy omezují uplatnění práva na takovouto náhradu škody tím, že vylučují možnost žádat o náhradu ušlého zisku?
 5)
 Pokud by bylo možné uplatnit právo na náhradu plného rozsahu škod na základě nějakého unijního právního základu, lze takovéto právo uplatnit výhradně vůči státu, nebo, vykládáme-li pojem státu široce, i vůči orgánům veřejné správy v rámci řízení o náhradě škod způsobených při výkonu veřejné funkce? Pokud lze toto právo uplatnit i vůči orgánům veřejné správy, může vnitrostátní právo v souvislosti s uplatňováním práva na náhradu škody požadovat, aby byl vznik práva na náhradu škody podmíněn prokazatelným splněním dodatečně stanovených požadavků?
 6)
 Pokud by unijní právo neumožňovalo žalobkyni domoci se přímo na základě unijního práva náhrady plného rozsahu škod, které jí byly způsobeny, je s ohledem na zásadu procesní rovnocennosti nutné, aby se použily stejné právní předpisy pro rozhodnutí o návrzích, které mají být posuzovány na základě unijního práva, i pro rozhodnutí o obdobných návrzích, které mají být posuzovány na základě maďarského práva?
 7)
 Za obdobných skutkových okolností, jako jsou okolnosti projednávaného případu, existuje — vzhledem k tomu, že legislativní a správní opatření, která přijímají členské státy v rámci ochrany proti vysoce patogenní influenze volně žijících ptáků v Unii, nevyhnutelně narušují fungování vnitřního trhu — možnost obrátit se v rámci soudního řízení týkajícího se opatření k provedení unijního práva na Evropskou komisi s žádostí, aby vypracovala stanovisko jakožto amicus curiae, zejména v takových případech, v nichž je známo, že Evropská komise zahájila řízení o nesplnění povinnosti proti členskému státu v souvislosti s právními otázkami, které jsou relevantní pro projednávaný případ?
 8)
 Pokud existuje možnost obrátit se na Evropskou komisi s žádostí, aby vypracovala stanovisko jakožto amicus curiae, nebo pouze s žádostí o informace, je Evropská komise povinna předložit takovéto stanovisko jakožto amicus curiae nebo požadované informace týkající se údajů, dokumentů či prohlášení získaných během řízení o nesplnění povinnosti a praxe Evropské komise v této oblasti, zejména v případě, že jde o neveřejné údaje získané ve fázích předcházejících řízení o nesplnění povinnosti u Soudního dvora? Lze takovéto údaje použít veřejně v konkrétním sporu probíhajícím u soudu členského státu?
 (1) Směrnice Rady 92/40/EHS ze dne 19. května 1992, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení influenzy ptáků (Úř. věst. L 167, s. 1; Zvl. vyd. 03/12, s. 306).
 (2) Směrnice Rady 2005/94/ES ze dne 20. prosince 2005 o opatřeních Společenství pro tlumení influenzy ptáků a o zrušení směrnice 92/40/EHS (Úř. věst. L 10, s. 16).


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/11
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 18. ledna 2005
 ve věci C-325/03 P: José Luis Zuazaga Meabe proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost z důvodu opoždění - Zjevně neopodstatněný opravný prostředek)
 (2005/C 106/20)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve věci C-325/03 P, jejímž předmětem je opravný prostředek podaný dne 21. července 2003, na základě článku 56 statutu Soudního dvora, José Luis Zuazaga Meabe s bydlištěm v Bilbau (Španělsko), (advokáti: J. A. Calderón Chavero a N. Moya Fernández), přičemž dalšími účastníky řízení jsou: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: O. Montalto a I. de Medrano Caballero) a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (BBVA), se sídlem v Madridu (Španělsko), (advokát: J. de Rivera Lamo de Espinosa), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues a M. Ilešič (zpravodaj); soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 18. ledna 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Opravný prostředek se zamítá.
 2)
 José Luis Zuazaga Meabe ponese kromě svých nákladů náklady řízení vynaložené společností Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA.
 3)
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 239, 4.10.2003.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hannover (Německo) dne 18. května 2017 – Gabriele Ossenbeck v. TUIfly GmbH
 (Věc C-286/17)
 (2017/C 283/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Hannover
 Účastnice původního řízení
 Žalobckyně: Gabriele Ossenbeck
 Žalovaná: TUIfly GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce z důvodu nemoci mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1)? V případě kladné odpovědi na první otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: Představuje spontánní nepřítomnost značné části zaměstnanců nutných pro zajištění letů provozujícího leteckého dopravce na základě přerušení práce, které je v rozporu s pracovním právem a s kolektivními smlouvami („divoká stávka“), mimořádnou okolnost ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004? V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Jaké úrovně musí nepřítomnost dosáhnout k tomu, aby mohla být považována za takovou okolnost?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Je třeba, aby tato mimořádná okolnost existovala v okamžiku samotného zrušeného letu, nebo může provozující letecký dopravce určit nový letový řád na základě důvodů hospodářské povahy?
 4)
 V případě kladné odpovědi na první nebo na druhou otázku: Má být pojem „vyhnutelnost“ posuzován vzhledem k mimořádné okolnosti, nebo k jejím důsledkům?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/2
 Žaloba podaná dne 16. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-179/04)
 (2004/C 168/02)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 16. dubna 2004 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou p. Georgiosem Zavvosem, členem právní služby Komise.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 shledal, že Řecká republika tím, že nepřijala všechna nutná právní a správní opatření nezbytná pro provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/64/ES ze dne 7. listopadu 2000, kterou se mění směrnice Rady 85/611/EHS, 92/49/EHS, 92/96/EHS a 93/22/EHS, pokud se týká výměny informací se třetími zeměmi (1), a v každém případě tím, že nesdělila Komisi dotyčná ustanovení, porušila povinnosti, které jí jsou uloženy touto směrnicí.
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Podle ustálené judikatury Soudního dvora se členský stát nemůže dovolávat vnitřních okolností nebo obtíží za účelem odůvodnění nedodržení povinností a lhůt plynoucích z práva Společenství.
 (1) Úř. věst. L 290, 17.11.2000, s. 27.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/22
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2008 – Rautaruukki v. OHIM (RAUTARUUKKI)
 (Věc T-269/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RAUTARUUKKI - Absolutní důvody zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 - Důkazní návrhy“)
 (2009/C 6/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rautaruukki Oyj (Helsinki, Finsko) (zástupce: P. Hagman, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Laitinen, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. července 2006 (věc R 48/2006-4) týkajícího se zápisu slovní ochranné známky RAUTARUUKKI jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Rautaruukki Oyj se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 281, 18.11.2006.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2016 – Mondelez UK Holdings & Services v. EUIPO – Société des produits Nestlé (Tvar tabulky čokolády)
 (Věc T-112/13) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Trojrozměrná ochranná známka - Tvar tabulky čokolády - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Rozlišovací způsobilost získaná užíváním - Článek 7 odst. 1 písm. b) a odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 52 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009“)
 (2017/C 038/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd (Uxbridge, Spojené království) (zástupci: T. Mitcheson, QC, P. Walsh, J. Blum, S. Dunstan, solicitors, a D. Byrne, barrister)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) (zástupci: původně G. Vos, M. Bakker a J. van den Berg, advokátky, poté G. Vos, S. Malynicz, QC, T. Scourfield a T. Reid, solicitors)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. prosince 2012 (věc R 513/2011-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Cadbury Holdings a Société des produits Nestlé.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 11. prosince 2012 (věc R 513/2011-2) se zrušuje.
 2.
 EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Mondelez UK Holdings & Services Ltd.
 3.
 Société des produits Nestlé SA ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 123, 27.4.2013.


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Fermo – Itálie) – trestní řízení proti M
 (Věc C-398/12) (1)
 („Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 54 - Zásada ne bis in idem - Působnost - Usnesení soudu smluvního státu o zastavení trestního stíhání bez nařízení hlavního líčení pro nedostatek důkazů - Možnost obnovení vyšetřování v případě výskytu nových skutečností či důkazů - Pojem ‚osoba, která byla »pravomocně odsouzena«‘ - Trestní stíhání v jiném smluvním státě proti téže osobě pro tytéž skutky - Promlčení trestního stíhání a uplatnění zásady ne bis in idem“)
 2014/C 253/09
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Fermo
 Účastník původního trestního řízení
 M
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale di Fermo – Výklad článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody – Zásada „ne bis in idem“ – Pojem „osoba, která byla pravomocně odsouzena“ – Konečné rozhodnutí o zastavení řízení vydané soudem členského státu
 Výrok
 Článek 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu (Lucembursko), musí být vykládán v tom smyslu, že usnesení o zastavení trestního stíhání bez nařízení hlavního líčení, které je ve smluvním státě, kde bylo toto usnesení vydáno, překážkou nového stíhání pro tentýž skutek proti osobě, v jejíž prospěch bylo uvedené usnesení vydáno, pokud se proti této osobě nevyskytnou nové skutečnosti či důkazy, musí být považováno za rozhodnutí představující pravomocný rozsudek ve smyslu tohoto článku, které je tak překážkou nového stíhání téže osoby pro tentýž skutek v jiném smluvním státě.
 (1) Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/25
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2009 — Michail v. Komise
 (Věc T-49/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Incidenční kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Posudek o vývoji služebního postupu - Hodnocené období 2003 - Přidělení známky za zásluhy bez přidělení úkolů, které mají být provedeny - Nemajetková újma - Povinnost Soudu pro veřejnou službu uvést odůvodnění“)
 2010/C 11/48
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Christos Michail (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Meïdanis, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a K. Herrmann, zmocněnci, ve spolupráci s E. Bourtzalasem, advokátem)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 22. listopadu 2007, Michail v. Komise (F-67/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), který směřuje ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 22. listopadu 2007, Michail v. Komise (F-67/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Soudu pro veřejnou službu.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/51
 Žaloba podaná dne 22. července 2016 – Berliner Stadtwerke v. EUIPO (berlinGas)
 (Věc T-402/16)
 (2016/C 335/67)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Berliner Stadtwerke GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: O. Spieker, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „berlinGas“ – Přihláška č. 14 067 714
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. května 2016, ve věci R 291/2016-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Google France Google, Inc. v. Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C-238/08)
 (Spojené věci C-236/08 až C-238/08) (1)
 („Ochranné známky - Internet - Vyhledávač - Reklama prostřednictvím klíčových slov („keyword advertising“) - Zobrazování odkazů na internetové stránky konkurentů majitelů ochranných známek nebo na internetové stránky, na kterých jsou nabízeny napodobeniny výrobků, prostřednictvím klíčových slov odpovídajících uvedeným ochranným známkám - Směrnice 89/104/EHS - Článek 5 - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 9 - Odpovědnost provozovatele vyhledávače - Směrnice 2000/31/ES („směrnice o elektronickém obchodu“)“)
 2010/C 134/02
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Google France Google, Inc.
 Žalovaní: Louis Vuitton Malletier (C-236/08), Viaticum SA, Luteciel SARL (C-237/08), Centre national de recherche en relations humaines (CNRRH) SARL, Pierre-Alexis Thonet, Bruno Raboin, Tiger SARL (C 238/08)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1.), čl. 9 odst. 1 písm. a) a b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1.) a článku 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25, s. 399) — Pojem „užívání“ ochranné známky a práva jejího majitele — Poskytovatel placených služeb se sponzorovanými odkazy na internetu, který nečiní žádnou reklamu na vlastní výrobky nebo služby, ale zpřístupňuje inzerentům reklamy klíčová slova reprodukující nebo napodobující zapsané ochranné známky a na základě servisní smlouvy zajišťuje prostřednictvím těchto klíčových slov vytvoření a přednostní zobrazení sponzorovaných odkazů na internetové stránky, na nichž jsou nabízeny padělané výrobky — Podmínky zproštění odpovědnosti poskytovatele služeb, který ukládá informace poskytované příjemcem služby
 Výrok
 1)
 Článek 5 odst. 1 písm. a) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, a čl. 9 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství musejí být vykládány v tom smyslu, že majitel ochranné známky je oprávněn zakázat inzerentovi, aby prostřednictvím klíčového slova totožného s uvedenou ochrannou známkou, které tento inzerent bez souhlasu uvedeného majitele vybral v rámci optimalizace pro vyhledávače na internetu, prováděl reklamu pro výrobky nebo služby totožné s výrobky či službami, pro které je uvedená ochranná známka zapsána, jestliže uvedená reklama průměrnému uživateli internetu neumožňuje nebo mu umožňuje jen obtížně zjistit, zda výrobky nebo služby, kterých se inzerce týká, pocházejí od majitele ochranné známky nebo od podniku, který je s ním hospodářsky propojen, či naopak od třetí osoby.
 2)
 Poskytovatel optimalizace pro vyhledávání na internetu, který ukládá označení totožné s ochrannou známkou jako klíčové slovo a který zajišťuje zobrazování inzercí prostřednictvím tohoto klíčového slova, toto označení neužívá ve smyslu čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice 89/104 nebo čl. 9 odst. 1 nařízení č. 40/94.
 3)
 Článek 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu („směrnice o elektronickém obchodu“) musí být vykládán v tom smyslu, že se pravidlo v něm uvedené použije na poskytovatele optimalizace pro vyhledávání na internetu, jestliže tento poskytovatel nehrál aktivní roli takové povahy, že by bylo možné konstatovat, že uložená data zná nebo kontroluje. Jestliže takovou roli nehrál, uvedený poskytovatel nemůže být odpovědný za data, která uložil na žádost inzerenta, s výjimkou případu, kdy poté, co se dozvěděl o protiprávním charakteru těchto dat nebo činností tohoto inzerenta, uvedená data neprodleně neodstranil nebo k nim neznemožnil přístup.
 (1) Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/39
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. července 2014 – National Iranian Oil Company v. Rada
 (Věc T-578/12) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Žaloba na neplatnost - Entita působící pod úrovní státu - Aktivní legitimace a právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Uvedení a volba právního základu - Pravomoc Rady - Zásada předvídatelnosti unijních aktů - Pojem, podpora šíření jaderných zbraní“ - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu - Proporcionalita - Právo vlastnit majetek“)
 2014/C 292/47
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: National Iranian Oil Company (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a M. Bishop, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: A. Aresu a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 58), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 National Iranian Oil Company ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 79, 16.3.2013.