text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2011 — Aldi Einkauf v. OHIM — Illinois Tools Works (TOP CRAFT)
 (Věc T-374/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství TOP CRAFT - Starší národní obrazové ochranné známky Krafft - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (po změně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Skutečné užívání starších ochranných známek - Článek 43 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94 (po změně čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009) a pravidlo 22 nařízení (ES) č. 2868/95)
 2011/C 252/74
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks a C. Fürsen, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Illinois Tools Works, Inc. (Glenview, Spojené státy)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. června 2008 (věc R 952/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Illinois Tools Works, Inc. a Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. června 2008 (věc R 952/2007-2) týkající se námitkového řízení mezi Illinois Tools Works, Inc. a Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG se zrušuje.
 2)
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/11
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Republika Malta
 (Věc C-252/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Znečišťování a škodliviny - Spalovací zařízení - Omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší“)
 2009/C 282/20
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Flynn a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)
 Žalovaná: Republika Malta (zástupce: S. Camilleri, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 4 odst. 1 ve spojení s přílohami IV A, VI A a VII A, a článku 12 ve spojení s přílohou VIII A.2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (Úř. věst. L 309, s. 1; Zvl. vyd. 15/06; s. 299) — nedodržení limitních hodnot emisí stanovených pro oxid siřičitý, oxidy dusíku a tuhé znečišťující látky — Zařízení Delimara a Marsa
 Výrok
 1)
 Republika Malta tím, že správně nepoužila směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení v rámci fungování parního generátoru fáze I elektrárny Delimara a elektrárny Marsa, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 4 odst. 1 ve spojení s článkem 12 směrnice, jakož i jejími přílohami IV částí A, VI částí A, VII částí A a VIII části A bodem 2.
 2)
 Republice Malta se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 197, 2.8.2008.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/48
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2013 — Nizozemsko v. Komise
 (Věc T-186/13)
 2013/C 156/89
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, B. Koopman a J. Langer)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C(2013) 87 ze dne 23. ledna 2013 o státní podpoře SA.24123 (2012/C) (ex. 2011/NN) poskytnuté Nizozemskem — Prodej pozemků obce Leidschendam-Voorburg za údajně nižší než tržní cenu.
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 Nejedná se o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Nizozemská vláda zastává stanovisko, že v projednávaném případě nelze hovořit o zvýhodnění, každopádně nikoli o zvýhodnění, které by hospodářský subjekt nezískal za obvyklých okolností. Komise dospěla na základě nesprávných domněnek k závěru, že obec měla pro výstavbu projektu Damplein jiné možnosti. Trvání na existujících dohodách by nevedlo k požadovanému výsledku a ani nové jednání o smlouvě by nebylo východiskem. Komise dále posoudila zjevně nesprávně otázku, zda byl ovlivněn obchod mezi členskými státy. Projekt Leidschendam Centrum a tím spíše i podprojekt Damplein jsou z hlediska svého rozsahu natolik omezeny, že nelze hovořit o ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Rozhodnutí je tudíž v rozporu s článkem 107 SFEU.
 2)
 Druhý žalobní důvod: porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
 Komise posoudila zjevně nesprávně skutkový stav a tomto základě považovala snížení ceny pozemku za neslučitelné s vnitřním trhem. Snížení ceny pozemku splňuje veškeré požadavky a Komise zejména s ohledem na svá dřívější rozhodnutí nedostatečně prokázala, proč je snížení ceny pozemku neslučitelné s vnitřním trhem. Dále Komise použila jakožto kritérium pro použitelnost čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nesprávně selhání trhu. Komise tudíž nesprávně použila čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
 3)
 Třetí žalobní důvod: nesprávné stanovení výše podpory na základě několika početních chyb
 Komise se dopustila při stanovení výše podpory tří podstatných omylů. Zaprvé Komise nezohlednila, že snížení ceny pozemku a osvobození od poplatků bylo financováno z veřejných prostředků pouze do výše 50 %. Zadruhé Komise nezohlednila při výpočtu snížení ceny pozemku dřívější slevy z let 2006 a 2008. Zatřetí vycházela Komise při výpočtu poplatků z území projektu Leidschendam Centrum a nikoli z území podprojektu Damplein. Nezohlednila ani úroky zaplacené v období od roku 2004 do roku 2010. Komise tak při stanovení výše státní podpory vycházela z nesprávného skutkového stavu, takže částka podpory ve výši 6 922 121 eur je nesprávná.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod: Porušení obecných zásad a článku 41 Listiny základních práv. Z důvodu nepřiměřeně dlouhého trvání řízení vedoucímu k vydání rozhodnutí není Komise oprávněna požadovat částku zpět.
 Komise nechala od okamžiku, v němž se obeznámila s celým skutkovým stavem, uplynout nepřiměřeně dlouhou dobu k vydání rozhodnutí. Za daných okolností měla Komise upustit od vymáhání. Komise tudíž porušila zásady náležité péče, právní jistoty a ochrany legitimního očekávání.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/53
 Žaloba podaná dne 29. listopadu 2013 — ZZ a ZZ v. Komise
 (Věc F-114/13)
 2014/C 52/102
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: ZZ a ZZ (zástupci: A. Salerno a B. Cortese, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování odmítajícího uznat legalitu rozhodnutí místního výboru zaměstnanců v Lucemburku o zrušení pověření uděleného svému zmocněnci k zastupování v ústředním výboru zaměstnanců Komise
 Návrhová žádání žalobců
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování odmítajícího uznat legalitu rozhodnutí místního výboru zaměstnanců v Lucemburku o zrušení pověření uděleného svému zmocněnci k zastupování v ústředním výboru zaměstnanců Komise,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curte de Apel Bacău (Rumunsko) dne 29. června 2010 — Ministerul Justiției și Libertăților Cetățenești v. Ștefan Agafiței a další
 (Věc C-310/10)
 ()
 2010/C 234/44
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curte de Apel Bacău
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Ministerul Justiției și Libertăților Cetățenești
 Odpůrci: Ștefan Agafiței, Apetroaei Raluca, Bărbieru Marcel, Budeanu Sorin, Chiagă Luminița, Crăciun Mihaela, Curpăn Sorin-Vasile, Dabija Mihaela, Damian Mia-Cristina, Danalache Sorina, Dogaru Oana-Alina, Dorneanu Geanina, Galavan Adina-Cătălina, Grancea Gabriel, Radu (Hobjilă) Mădălina, Iacobuț Nicolae Cătălin, Lăcătușu Roxana, Lupașcu Sergiu, Maftei Smaranda, Mărmureanu Silvia, Oborocianu Maria, Panfil Simona, Pânzaru Oana-Georgeta, Păduraru Laurențiu, Pîrjol-Năstase Elena, Pocovnicu Ioana, Pușcașu Alina, Ștefănescu Cezar, Ștefănescu Roxana, Țimiraș Ciprian, Vintilă Cristina
 Další účastníci řízení: Tribunal Bacău, Curte de Apel Bacău, Ministerul Economiei si Finanțelor Publice, Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 15 směrnice Rady 2000/43/ES, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (1), a článek 17 směrnice Rady 2000/78/ES, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (2) — obě provedené do vnitrostátního práva prostřednictvím OG [Ordonanza Guvernului (nařízení vlády)] č. 137/2000, ve znění posledního zveřejnění a změn — vnitrostátnímu předpisu nebo rozsudku Curte Constituțională (ústavního soudu), který zakazuje vnitrostátním soudům přiznat diskriminovaným žalobcům náhradu majetkové nebo nemajetkové újmy považovanou za přiměřenou v případech, kdy se náhrada škody vzniklé v důsledku diskriminace týká platových nároků stanovených zákonem přiznaných určité socio-profesní kategorii osob, která se liší od kategorie žalobců? V tomto smyslu viz rozsudky Curte Constituțională ze dne 4. prosince 2008 č. 1325 a ze dne 25. února 2010 č. 146.
 2)
 Je vnitrostátní soud v případě kladné odpovědi na první otázku povinen vyčkat zrušení nebo změny ustanovení vnitrostátního práva nebo změny judikatury Curte Constituțională, které jsou případně v rozporu s ustanoveními práva Společenství, nebo má tento soud přímo a bezprostředně použít v probíhajícím soudním řízení právní předpisy Společenství s ohledem na jejich výklad Soudním dvorem Evropské unie, a neuplatnit tak žádná ustanovení vnitrostátního práva nebo rozsudku Curte Constituțională, která jsou v rozporu s právními předpisy Společenství?
 (1) Směrnice ze dne 29. června 2000 (Úř. věst. L 180, s. 22; Zvl. vyd. 20/01, s. 23).
 (2) Směrnice ze dne 27. listopadu 2000 (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


text:
 5.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 57/34
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2004 Belfass proti Radě Evropské unie
 (Věc T-495/04)
 (2005/C 57/59)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 23. prosince 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie Belfass, se sídlem v Bruselu, zastoupenou Lucasem Vogelem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí přijaté Generálním sekretariátem Rady Evropské unie, kterým byly odmítnuty dvě nabídky předložené žalobkyní v rámci výběrového řízení UCA 033/04 směřující k udělení zakázky pro poskytování úklidu a údržby dvou kancelářských budov nacházejících se v Bruselu;
 —
 uložil žalované náhradu škody 1 481 317,65 EUR zvýšenou o úroky vypočítané podle sazby 7 % ročně od podání projednávané žaloby, s výslovnou výhradou pozdějšího zvýšení, snížení nebo upřesnění;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávané věci žalobkyně, společnost specializovaná na úklid kanceláří, která od 1. ledna 1998 zajišťuje úklid některých kanceláří Generálního sekretariátu Rady, odporuje odmítnutí žalovanou dvou nabídek předložených žalobkyní v rámci zakázky na uzavření smlouvy o úklidu a různých službách v budovách „Woluwé Heights“ (část 1) a „Frère Orban“ (část 2).
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje:
 —
 Existenci zjevně nesprávného posouzení v projednávané věci v rozsahu, v němž žalovaná pro odmítnutí nabídky v rámci části 1 tvrdí, že průměrná hodinová sazba vyplývající z této nabídky je nižší než minimální mzda upravená Union générale belge du nettoyage pro kategorii 1A k datu 1. července 2004, zatímco přesná analýza čísel z nabídky žalobkyně ukazuje, že průměrná hodinová sazba, která z ní vyplývá, je vyšší než minimální číslo stanovené Union générale belge du nettoyage;
 —
 Porušení zásad řádné správy, zákazu diskriminace a existenci zjevně nesprávného posouzení v projednávané věci v rozsahu, v němž byla nabídka týkající se části 2 odmítnuta bez dalšího přezkumu z jediného důvodu, že celkový počet pracovních hodin upravených v této nabídce je nižší o více než 12,5 % oproti průměru hodin vyplývajících z ostatních nabídek shromážděných v rámci dotyčné zakázky, přičemž napadené rozhodnutí tím, že přijalo toto kritérium, zvýhodňuje dražší nabídky, které obsahují fakturaci velkého počtu hodin bez objektivního užitku.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/10
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. května 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State — Nizozemsko) — College van burgemeester en wethouders van Rotterdam v. M. E. E. Rijkeboer
 (Věc C-553/07) (1)
 („Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Ochrana soukromí - Výmaz údajů - Právo na přístup k údajům a informacím o příjemcích údajů - Lhůta pro výkon práva na přístup“)
 2009/C 153/19
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: College van burgemeester en wethouders van Rotterdam
 Žalovaný: M. E. E. Rijkeboer
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Raad van State (Nizozemsko) — Výklad čl. 6 odst. 1 písm. e) a čl. 12 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) — Vnitrostátní právní úprava omezující přístup k údajům zpracovávaným během roku, který předchází podání žádosti o přístup — Zásada proporcionality
 Výrok
 1)
 Článek 12 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů ukládá členským státům, aby stanovily právo na přístup k informacím o příjemcích nebo kategoriích příjemců údajů, jakož i k obsahu sdělovaných informací platící nejen ohledně přítomnosti, ale i minulosti. Členským státům přísluší stanovit lhůtu pro uchovávání těchto informací, jakož i odpovídající přístup k nim, které zajistí spravedlivou rovnováhu mezi jednak zájmem subjektu údajů na ochraně jeho soukromí, zejména uplatněním práv a opravných prostředků stanovených směrnicí 95/46, a jednak zátěží, kterou pro správce představuje povinnost tyto informace uchovávat.
 2)
 Úprava omezující uchovávání informací o příjemcích nebo kategoriích příjemců údajů a obsahu předaných údajů na období jednoho roku, a tomu odpovídajícím způsobem omezující i přístup ke zmíněným informacím, zatímco základní údaje jsou uchovávány mnohem déle, nezajišťuje spravedlivou rovnováhu mezi daným zájmem a danou povinností, není-li prokázáno, že delší uchovávání těchto informací představuje nadměrnou zátěž pro správce. Vnitrostátnímu soudu přísluší provést nezbytná ověření.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/40
 Žaloba podaná dne 16. května 2017 – Stavytskyi v. Rada
 (Věc T-290/17)
 (2017/C 231/49)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Edward Stavytskyi (Belgie) (zástupci: M. J. Grayston, Solicitor, Mes P. Gjørtler, G. Pandey a D. Rovetta, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2017/381 ze dne 3. března 2017, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 58, s. 34), a prováděcí nařízení Rady, (EU) 2017/374 ze dne 3. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 58, s. 1), v rozsahu, v němž tyto akty ponechávají žalobce na seznamu osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že právní předpisy týkající se uvádění osob a subjektů na seznamy osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření, jsou v rozporu se zásadou proporcionality, neboť umožňují uvedení na seznam pouze na základě toho, že je proti určitému subjektu vedeno trestní řízení, v důsledku čehož byly napadené akty přijaty protiprávně.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zjevného nesprávného posouzení, neboť se při uvedení jména žalobce na seznam neopírala o dostatečný skutkový základ, za který považovala trestní řízení vedené ukrajinskými orgány proti žalobci z důvodu zneužití veřejných prostředků nebo majetku.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění, neboť v napadených aktech Rada uvedla nedostatečné a formulářové odůvodnění, jelikož pouze převzala znění, které je uvedeno v právních předpisech týkající se uvádění osob a subjektů na seznamy osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z údajně nesprávného právního základu, neboť opatření přijatá Radou nepředstavují ve vztahu k žalobci opatření zahraniční politiky, avšak představují mezinárodní spolupráci v trestním řízení, čímž tedy byla přijata na nesprávném právním základě.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/40
 Žaloba podaná dne 12. března 2009 — Spojené království v. Komise
 (Věc T-107/09)
 2009/C 113/81
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: V. Jackson, zmocněnec ve spolupráci s T. Eickem, Barrister)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 částečně zrušit rozhodnutí Komise 2008/960/ES ze dne 8. prosince 2008, kterým byly z financování Společenství vyloučeny některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) (1), zejména v rozsahu, ve kterém má vůči Spojenému království za následek uplatnění oprav na systém podpory ovoce a zeleniny pro údajné nedostatky jeho kontrolního systému týkajícího se organizací producentů vytvořených před rokem 2002 (neposkytnutí technických prostředků) a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávanou žalobou se žalobce domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise 2008/960/ES ze dne 8. prosince 2008, kterým byly z financování Společenství vyloučeny některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) z toho důvodu, že Komise nesprávně vyložila a použila čl. 11 odst. 2 písm. d) nařízení Rady č. 2200/96 (2) tím, že konstatovala, že vláda Spojeného království nesplnila v tomto ustanovení stanovené podmínky pro uznávání organizací producentů v odvětví ovoce a zeleniny.
 Žalobce tvrdí, že restriktivní výklad čl. 11 odst. 2 písm. d) nařízení Rady č. 2200/96 ze strany Komise, který je základem relevantních aspektů napadeného rozhodnutí, je v rozporu jak se zněním, tak s předmětem a účelem tohoto ustanovení.
 (1) Oznámeno pod číslem K(2008) 7820, Úř. věst. L 340, 19.12.2008, s. 99
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 297, 21.11.1996, s. 1)


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/25
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-85/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/60/ES - Článek 5 odst. 1 a čl. 15 odst. 2 - Činnost Společenství v oblasti vodní politiky - Oblast povodí - Souhrnná zpráva a analýzy - Sdělení informací - Nesdělení)
 (2008/C 51/41)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: M. I. Braguglia, zmocněnec, a M. G. Fiengo, advokát)
 Předmět
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 5 odst. 1 a čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275) – Nepředložení souhrnných zpráv o analýzách požadovaných podle článku 5, co se týče určitých oblastí povodí – Neprovedení analýz a přezkoumání dopadů stanovených v čl. 5 odst. 1 směrnice
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že ve vztahu k pilotní oblasti povodí řeky Serchio a části oblastí povodí východních Alp, jakož i severních, středních a jižních Apenin nepředložila souhrnnou zprávu o analýzách požadovaných podle čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, jak je stanoveno v čl. 15 odst. 2 uvedené směrnice, a že neprovedla analýzy a přezkoumání dopadů podle čl. 5 odst. 1 uvedené směrnice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a čl. 15 odst. 2 uvedené směrnice.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 14. Března 2016 – UAB„Vakarų Baltijos laivų statykla v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos“
 (Věc C-151/16)
 (2016/C 191/16)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Vakarų Baltijos laivų statykla
 Odpůrkyně: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003 (1), kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ve znění směrnice Rady 2004/75/ES ze dne 29. dubna 2004 (2), vykládán v tom smyslu, že spotřební daň nelze vybírat z dodávek energetických produktů za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávaného případu, kdy jsou dané produkty dodávány jako palivo pro loď, aby byly použity při plavbě v [unijních] vodách s cílem přesunu lodi vlastním pohonem z místa, kde byla postavena, do přístavu v jiném členském státu pro účely naložení jejího prvního nákladu, aniž by došlo k úplatě?
 2)
 Brání čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2003/96 takovým ustanovením vnitrostátního práva členských států, jako jsou ustanovení použitelná v projednávaném případě, která brání tomu, aby se osvobození od daně ve smyslu uvedeného ustanovení uplatnilo v případě, že k dodání energetických produktů došlo v rozporu s podmínkami stanovenými členským státem, přestože tato dodávka splňuje základní podmínky pro uplatnění osvobození od daně vymezeného v daném ustanovení směrnice 2003/96?
 (1) Úř. věst. 2003 L 283, s. 51.
 (2) Úř. věst. 2004 L 157, s. 100.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2009 — Giannopoulos v. Rada
 (Věc T-436/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přijímání - Zařazení do platové třídy - Žádost o přehodnocení zařazení - Článek 31 odst. 2 služebního řádu“)
 2010/C 37/44
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Nikos Giannopoulos (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a I. Šulce, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 20. září 2007, Giannopoulos v. Rada (F-111/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), kterým je navrhováno zrušení uvedeného rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Pan Nikos Giannopoulos a Rada Evropské unie ponesou každý vlastní náklady řízení vynaložené v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/31
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2007 – Rotter v. OHIM (EU-BRUZZEL)
 (Věc T-449/07)
 (2008/C 37/49)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Thomas Rotter (Mnichov, Německo) (zástupce: M. Müller, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. září 2007, R 1415/2006-4;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vzniklých během odvolacího řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka „EU-BRUZZEL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30 a 43 (přihláška č. 4 346 185).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť přihlašovaná ochranná známka má ve vztahu k uzeninám, jež jsou stále předmětem sporu, rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/10
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Španělsko) — Ovidio Rodríguez Mayor, Pilar Pérez Boto, Pedro Gallego Morzillo, Alfonso Francisco Pérez, Juan Marcelino Gabaldón Morales, Marta María Maestro Campo, Bartolomé Valera Huete v. Succession vacante de Rafael de las Heras Dávila, Sagrario de las Heras Dávila
 (Věc C-323/08) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Ochrana zaměstnanců - Hromadné propouštění - Směrnice 98/59/ES - Ukončení pracovních smluv z důvodu smrti zaměstnavatele“)
 2010/C 24/15
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Madrid
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ovidio Rodríguez Mayor, Pilar Pérez Boto, Pedro Gallego Morzillo, Alfonso Francisco Pérez, Juan Marcelino Gabaldón Morales, Marta María Maestro Campo, Bartolomé Valera Huete
 Žalovaní: Succession vacante de Rafael de las Heras Dávila, Sagrario de las Heras Dávila
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Superior de Justicia de Madrid — Výklad článků 1, 2, 3, 4 a 6 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (Úř. věst. L 225, s. 16; Zvl. vyd. 05/03, s. 327) — Vnitrostátní právní předpisy, které omezují pojem propouštění pouze na propouštění z hospodářských, technických, organizačních nebo výrobních důvodů — Ukončení pracovní smlouvy z důvodu smrti, odchodu do důchodu nebo nezpůsobilosti zaměstnavatele — Různá odškodnění v obou případech — Slučitelnost s Listinou základních práv Evropské unie a Chartou Společenství základních sociálních práv pracovníků
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění je třeba vykládat tak, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které ukončení pracovních smluv několika zaměstnanců, jejichž zaměstnavatelem je fyzická osoba, z důvodu smrti tohoto zaměstnavatele není kvalifikováno jako hromadné propouštění.
 2)
 Směrnice 98/59 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví různá odškodnění podle toho, zda zaměstnanci ztratili své zaměstnání v důsledku smrti zaměstnavatele, nebo v důsledku hromadného propouštění.
 (1) Úř. věst. C 236, 13.9.2008.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2017 Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, IRISL Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Shipping Computer Services Co., Soroush Sarzamin Asatir Ship Management, South Way Shipping Agency Co. Ltd, Valfajr 8th Shipping Line Co. proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 17. února 2017 ve spojených věcech T-14/14 a T-87/14: Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada Evropské unie
 (Věc C-225/17 P)
 (2017/C 231/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Islamic Republic of Iran Shipping Lines, Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Sea Shipping Lines Co., IRISL Europe GmbH, IRISL Marine Services and Engineering Co., Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Shipping Computer Services Co., Soroush Sarzamin Asatir Ship Management, South Way Shipping Agency Co. Ltd, Valfajr 8th Shipping Line Co. (zástupci: M. Taher, solicitor, M. Lester QC, barrister)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 17. února 2017 ve spojených věcech T-14/14 a T-87/14;
 —
 rozhodl spor předložený Tribunálu a konkrétně:
 —
 zrušil „opatření z října 2013“ (rozhodnutí Rady 2013/497 (1), kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (2), a nařízení Rady 971/2013 (3), kterým se mění nařízení 267/2012 (4)) a „opatření z listopadu 2013“ (rozhodnutí Rady 2013/685 (5), kterým se mění rozhodnutí 2010/413, a prováděcí nařízení Rady 1203/2013 (6), kterým se provádí nařízení 267/2012), v rozsahu, v němž se tato omezující opatření vůči Íránu vztahují na navrhovatelky;
 —
 podpůrně určil, že opatření z října 2013 jsou v rozsahu, v němž se vztahují na navrhovatelky, nepoužitelná z důvodu protiprávnosti; a
 —
 uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku v souvislosti s určením nepoužitelnosti uvádějí navrhovatelky následující důvody:
 1.
 První důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že opatření z října 2013 mají platný právní základ.
 2.
 Druhý důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že opatření z října 2013 neporušují zásady překážky věci pravomocně rozsouzené, právní jistoty, legitimního očekávání a ne bis in idem, nebo právo na účinný procesní prostředek.
 3.
 Třetí důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že další účastnice řízení přijetím opatření z října 2013 nezneužila svých pravomocí.
 4.
 Čtvrtý důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že další účastnice řízení neporušila právo navrhovatelek na obhajobu.
 5.
 Pátý důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že opatření z října 2013 nepředstavují neodůvodněný a nepřiměřený zásah do základních práv navrhovatelek.
 Na podporu kasačního opravného prostředku v souvislosti s návrhovým žádáním znějícím na zrušení uvádějí navrhovatelky následující důvody:
 1.
 První důvod, vycházející z toho, že Tribunál pochybil, když nekonstatoval, že další účastnice řízení se dopustila řady zjevně nesprávných posouzení, když dospěla k závěru, že kritéria pro zařazení na seznam stanovená opatřeními z listopadu 2013 byla v případě všech navrhovatelek splněna.
 2.
 Druhý důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že další účastnice řízení neporušila právo navrhovatelek na obhajobu, když je znovu zařadila na seznam opatření z listopadu 2013.
 3.
 Třetí důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že znovuzařazení navrhovatelek na seznam opatření z listopadu 2013 neporušuje zásady překážky věci pravomocně rozsouzené, právní jistoty, legitimního očekávání a ne bis in idem, nebo právo na účinný procesní prostředek.
 4.
 Čtvrtý důvod, vycházející z toho, že Tribunál nesprávně konstatoval, že opatření z listopadu 2013 nepředstavují neodůvodněný a nepřiměřený zásah do základních práv navrhovatelek.
 (1) Rozhodnutí Rady 2013/497/SZBP ze dne 10. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013, L 272, s. 46).
 (2) Rozhodnutí Rady 2010/413/SZPB ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. 2010, L 195, s. 39).
 (3) Nařízení Rady (EU) č. 971/2013 ze dne 10. října 2013, kterým se mění nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013, L 272, s. 1).
 (4) Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. 2012, L 88, s. 1).
 (5) Rozhodnutí Rady 2013/685/SZBP ze dne 26. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013, L 316, s. 46).
 (6) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1203/2013 ze dne 26. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013, L 316, s. 1).


text:
 27.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. února 2017 – M. I. Industries v. EUIPO – Natural Instinct (Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended)
 (Věc T-30/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Natural Instinct Dog and Cat food as nature intended - Starší slovní ochranné známky Evropské unie INSTINCT a NATURE’S VARIETY - Skutečné užívání starší ochranné známky - Povaha užívání - Článek 42 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 - Pravidlo 22 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2017/C 095/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: M. I. Industries, Inc. (Lincoln, Nebraska, Spojené státy) (zástupci: původně T. Elias, barrister, a B. Cookson, solicitor, poté M. Montañá Mora, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: E. Zaera Cuadrado, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Natural Instinct Ltd (Camberley, Spojené království) (zástupci: C. Spintig, S. Pietzcker, advokáti, a B. Brandreth, barrister)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. listopadu 2015 (věc R 2944/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi M. I. Industries a Natural Instinct
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 26. listopadu 2015 (věc R 2944/2014-5) se zrušuje v rozsahu, v němž konstatuje absenci skutečného užívání starší slovní ochranné známky INSTINCT.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených společností M. I. Industries Inc.
 4)
 Společnost M. I. Industries ponese polovinu vlastních nákladů řízení.
 5)
 Společnost Natural Instinct Ltd ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 21.3.2016.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien — Rakousko) — Martin Luksan v. Petrus van der Let
 (Věc C-277/10) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Duševní vlastnictví - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 93/83/EHS, 2001/29/ES, 2006/115/ES a 2006/116/ES - Smluvní rozdělení práv na užití kinematografického díla mezi hlavního režiséra a producenta díla - Vnitrostátní právní úprava přiznávající tato práva výlučně a ze zákona filmovému producentovi - Možnost odchýlit se od této normy dohodou stran - Následné nároky na odměnu)
 2012/C 80/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgericht Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Martin Luksan
 Žalovaný: Petrus van der Let
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Handelsgericht Wien — Výklad čl. 2 odst. 2, 5 a 6, jakož i článku 4 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 346, s. 61; Zvl. vyd. 17/01, s. 120), článku 2 směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. L 248, s. 15; Zvl. vyd. 17/01, s. 134), článků 2, 3 a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), jakož i čl. 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících (Úř. věst. L 372, s. 12) — Smluvní rozdělení práv na užití filmového díla mezi autora filmu a filmového producenta — Vnitrostátní právní úprava přiznávající veškerá tato práva filmovému producentovi
 Výrok
 1)
 Ustanovení článků 1 a 2 směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu a ustanovení článků 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti ve spojení s články 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících a s článkem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem je nutno vykládat v tom smyslu, že taková práva na užití kinematografického díla, jako jsou práva dotčená ve věci v původním řízení (právo na rozmnožování, právo na vysílání pomocí družice a veškerá další práva na sdělování díla veřejnosti prostřednictvím jeho zpřístupnění), náležejí ze zákona, přímo a originárně, hlavnímu režisérovi. V důsledku toho je nutno tato ustanovení vykládat tak, že brání takové vnitrostátní úpravě, která dotčená práva na užití díla přiznává ze zákona a výlučně producentovi předmětného díla.
 2)
 Unijní právo je nutno vykládat v tom smyslu, že členským státům ponechává možnost stanovit domněnku převodu na producenta kinematografického díla i u takových práv na užití kinematografického díla, jako jsou práva dotčená ve věci v původním řízení (právo na vysílání pomocí družice, právo na rozmnožování a veškerá další práva na sdělování díla veřejnosti prostřednictvím jeho zpřístupnění), není-li taková domněnka nevyvratitelná, a nevylučuje-li tedy možnost hlavního režiséra uvedeného díla stanovit ve smlouvě jinak.
 3)
 Unijní právo je nutno vykládat v tom smyslu, že hlavní režisér coby autor kinematografického díla musí mít ze zákona, přímo a originárně, nárok na spravedlivou náhradu z titulu takzvané „výjimky pro rozmnožování k soukromému užití“, stanovenou v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29.
 4)
 Unijní právo je nutno vykládat v tom smyslu, že členským státům neponechává možnost stanovit domněnku převodu nároků na spravedlivou náhradu náležející hlavnímu režisérovi kinematografického díla na producenta uvedeného díla, a to bez ohledu na to, zda je taková domněnka formulována jako nevyvratitelná nebo se od ní lze odchýlit
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/11
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. října 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt – Belgie) – Maria Geurts Dennis Vogten v. Administratie van de BTW, registratie en domeinen, Belgische Staat
 (Věc C-464/05) (1)
 (Články 43 ES a 56 ES - Vnitrostátní daňová právní úprava - Dědická daň - Rodinná společnost - Osvobození - Podmínky - Zaměstnávání určitého množství zaměstnanců v určitém regionu členského státu)
 (2007/C 315/17)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Maria Geurts, Dennis Vogten
 Žalovaný: Administratie van de BTW, registratie en domeinen, Belgische Staat
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Rechtbank van eerste aanleg te Hasselt –Výklad článků 43 ES a 56 ES – Dědictví, které vzniklo v jednom regionu členského státu a jež zahrnuje podíly na rodinné společnosti jiného členského státu a pohledávky vůči uvedené společnosti – Osvobození od dědické daně stanovené v případě, že uvedená společnost ve třech letech předcházejících úmrtí zaměstnávala v tomto regionu alespoň pět zaměstnanců na plný úvazek.
 Výrok
 V případě, že neexistuje právoplatné odůvodnění, brání článek 43 ES daňové právní úpravě členského státu v oblasti dědické daně, která vylučuje z osvobození od této daně stanoveného pro rodinné podniky ty podniky, které zaměstnávají ve třech letech předcházejících úmrtí zůstavitele nejméně pět zaměstnanců v jiném členském státě, zatímco takové osvobození přiznává, pokud jsou zaměstnanci zaměstnáni v určitém regionu prvního členského státu.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


text:
20150731035616932015/C 270/306572013TC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150702242522Věc T-657/13: Rozsudek Tribunálu ze dne 2. července 2015 – BH Stores v. OHIM – Alex Toys (ALEX) „Ochranná známka Společenství – Námitkové řízení – Přihláška slovní ochranné známky Společenství ALEX – Národní slovní ochranné známky a obrazová ochranná známka ALEX – Relativní důvod pro zamítnutí – Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 – Přípustnost odvolání k odvolacímu senátu – Povinnost uvést odůvodnění – Článek 75 nařízení č. 207/2009 – Neexistence podobnosti mezi výrobky a službami, na které se vztahují kolidující ochranné známky – Neexistence nebezpečí záměny“
 ---documentbreak--- C2702015CS2420120150702CS0030242252Rozsudek Tribunálu ze dne 2. července 2015 – BH Stores v. OHIM – Alex Toys (ALEX)
 (Věc T-657/13) (
 1
 )
 „„Ochranná známka Společenství — Námitkové řízení — Přihláška slovní ochranné známky Společenství ALEX — Národní slovní ochranné známky a obrazová ochranná známka ALEX — Relativní důvod pro zamítnutí — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 — Přípustnost odvolání k odvolacímu senátu — Povinnost uvést odůvodnění — Článek 75 nařízení č. 207/2009 — Neexistence podobnosti mezi výrobky a službami, na které se vztahují kolidující ochranné známky — Neexistence nebezpečí záměny““2015/C 270/30Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BH Stores BV (Curaçao, Závislé území Nizozemska) (zástupci: T. Dolde, advokát a M. Hawkins, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Alex Toys LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: G. Macías Bonilla, P. López Ronda, G. Marín Raigal a E. Armero, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. září 2013 (věc R 1950/2012 2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi BH Stoeres BV a Alex Toys LLC.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti BH Stores BV se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nezbytných nákladů vynaložených společností Alex Toys LLC v souvislosti s řízením před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (
 1
 ) – Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Consiglio di Stato, zasedajícím jako soud (šestý senát), ze dne 6. dubna 2004 ve věci A.T.I. E.A.C. srl, Viaggi di Maio snc a E.A.C. srl (podává vlastní žalobu) proti A.C.T.V. Venezia spa, Provincia di Venezia, Comune di Venezia a A.T.I. La Linea spa CSSA
 (Věc C-331/04)
 (2004/C 239/08)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Consiglio di Stato, zasedajícím jako soud (šestý senát) (Itálie) ze dne 6. dubna 2004 ve věci A.T.I. E.A.C. srl, Viaggi di Maio snc a E.A.C. srl (podává vlastní žalobu) proti A.C.T.V. Venezia spa, Provincia di Venezia, Comune di Venezia a A.T.I. La Linea spa CSSA, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 29. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Consiglio di Stato, zasedající jako soud (šestý senát), žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 „Je v souladu s právem vykládat článek 34 směrnice 93/38/ES (1) (nebo analogicky článek 36 směrnice 92/50/ES (2)) jako pružné normy v tom smyslu, že umožňují zadavateli v případě přidělování zakázek metodou hospodářsky nejvýhodnější nabídky stanovit ve vyhlášení veřejné soutěže nebo v zadávací dokumentaci kritéria obecným způsobem a následně povolit Komisi udělující zakázky případně specifikovat nebo doplnit tato kritéria, pokud je to nezbytné, přičemž tuto specifikaci nebo doplnění provede před otevřením obálek obsahujících nabídky a přičemž tato specifikace nebo doplnění neobsahuje nová kritéria ve vztahu ke kritériím předem určeným ve vyhlášení veřejné soutěže nebo musí být naopak uvedená právní norma vykládána jako rigidní, která ukládá zadavateli analyticky stanovit kritéria pro přidělení zakázky ve vyhlášení veřejné soutěže nebo v zadávací dokumentaci, a to v každém případě před sestavením užšího seznamu uchazečů nebo před výzvou a která vylučuje, že Komise udělující zakázky může jakýmkoliv způsobem zasáhnout tím, že specifikuje nebo doplní předem stanovená kritéria nebo vytvoří podkritéria nebo podbody, neboť každé určení kritérií pro přidělení zakázky z důvodu transparence musí být obsaženo ve vyhlášení veřejné soutěže nebo v zadávací dokumentaci?
 Je třeba považovat tradiční způsob výkladu, ke kterému dospěla judikatura Consiglio di Stato, která připouští zásah doplněním kritérií ze strany Komise udělující zakázky před otevřením obálek obsahujících nabídky, za slučitelný s právem Společenství?
 Může v rámci pružného výkladu normy, odůvodněného výrazem ‚pokud možné‘ zadavatel vydat Podmínky účasti, které ve vztahu ke kritériu pro přidělení zakázky (v projednávaném případě organizační a podpůrné podmínky) stanoví přidělení bodů na základě neodvolatelného uvážení zadavatele s odkazem na komplexní řadu kritérií, která nejsou ve vyhlášení veřejné soutěže odstupňována, což vede v tomto smyslu zčásti k tomu, že je blíže neurčené nebo v každém případě právní norma ukládá maximální přesnost ve vyjádření kritérií, která je neslučitelná s nedostatkem odstupňování těchto kritérií ve vyhlášení veřejné soutěže a v případě oprávněnosti tohoto předpokladu v důsledku uznání pružnosti normy a nepovinnosti odstupňování všech prvků, a tedy v případě nedostatku výslovného svěření oprávnění Komisi ve vyhlášení veřejné soutěže, může být připuštěn doplňující - specifikující zásah Komise (který se jednoduše vyřeší tím, že se přidělí samostatný význam a relativní vážnost každému jednotlivému prvku, který se ve vyhlášení veřejné soutěže zamýšlel hodnotit, prostřednictvím celkového přidělení nejvýše 25 bodů) nebo se naopak musí použít Podmínky účasti doslovně a přidělit body na základě jednotného hodnocení různých a komplexních prvků, které bere v úvahu zvláštní zákon?
 Je v každém případě ve světle uvedených ustanovení v souladu s právem obecně přiznat Komisi udělující zakázky, která musí hodnotit nabídky nezávisle na způsobu vyjádření ve vyhlášení veřejné soutěže v nabídkovém řízení metodou hospodářsky nejvýhodnější nabídky, avšak pouze ve vztahu k souboru prvků, které musejí být hodnoceny, oprávnění sama omezit obecným způsobem samotné řízení tím, že specifikuje prováděcí parametry kritérií předem stanovených ve vyhlášení veřejné soutěže a může být takové oprávnění Komise vykonáváno tím způsobem, že vytvoří podkritéria, podbody nebo jednoduše stanoví specifičtější kritéria, která provádějí kritéria stanovená obecným způsobem ve vyhlášení veřejné soutěže nebo v zadávací dokumentaci, samozřejmě vždy před přistoupením k otevření obálek?
 (1) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 84.
 (2) Úř. věst. L 209, 24.7.1992, s. 1“.


text:
 21.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Berlin-Brandenburg (Německo) dne 26. března 2014 – TMK Europe GmbH v. Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
 (Věc C-143/14)
 2014/C 235/02
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Berlin-Brandenburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: TMK Europe GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
 Předběžné otázky
 Je nařízení Rady (ES) č. 2320/97 (1) ze dne 17. listopadu 1997, o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo nelegované oceli pocházejících z Maďarska, Polska, Ruska, České republiky, Rumunska a Slovenské republiky, zrušení nařízení (EHS) č. 1189/93 a o zastavení řízení týkajícího se těchto dovozů z Chorvatské republiky neplatné, jelikož Komise v rozporu s požadavky na zjištění újmy vyplývajícími z čl. 3 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (2) ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, existenci takové (újmy) konstatovala, aniž by zohlednila skutečnost, že na základě neuveřejněného rozhodnutí ze dne 25. listopadu 1994 (věc IV/35.304) přijatého zejména na základě čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články 81 ES a 82 ES, se Komise rozhodla přistoupit k šetření ve věci případných protisoutěžních jednání týkajících se trubek z nelegované oceli, kterými by mohl být porušen článek 53 dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, jakož i článek 81 ES?
 (1) Úř. věst. L 322, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 56, s. 1.


text:
 2.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/14
 Žaloba podaná dne 3. srpna 2017 – Fidesban a další v. SRB
 (Věc T-484/17)
 (2017/C 330/18)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Fidesban, SA (Madrid, Španělsko) a dalších 69 žalobců (zástupce: R. Pelayo Jiménez, advokát)
 Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 7. června 2017 (SRB/EES/2017/08);
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uplatněným ve věci T-478/17, Mutualidad de la Abogacía a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/12
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – X-Steuerberatungsgesellschaft v. Finanzamt Hannover-Nord
 (Věc C-342/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Uznávání odborných kvalifikací - Směrnice 2005/36/ES - Článek 5 - Volný pohyb služeb - Směrnice 2006/123/ES - Články 16 a 17, bod 6 - Článek 56 SFEU - Společnost poskytující daňové poradenství usazená v jednom členském státě a poskytující služby v jiném členském státě - Právní úprava členského státu vyžadující evidenci a uznávání společností poskytujících daňové poradenství“)
 (2016/C 068/15)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: X-Steuerberatungsgesellschaft
 Žalovaný: Finanzamt Hannover-Nord
 Výrok
 Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání první úpravě členského státu, která vymezuje podmínky pro výkon profesního daňového poradenství a omezuje volný pohyb služeb poskytovaných společností poskytující daňové poradenství, jež byla založena v souladu s právními předpisy jiného členského státu, kde je usazena, a v tomto jiném členském státě, kde není činnost daňových poradců regulována, připravuje daňové přiznání pro příjemce v prvním členském státě a předkládá ho finančnímu úřadu tohoto prvního státu, a odpovídajícím způsobem neuznává a řádně nezohledňuje kvalifikaci, kterou uvedená společnost či fyzické osoby poskytující za ni daňové poradenství získaly v jiných členských státech.
 (1) Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/4
 Žaloba podaná dne 4. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-155/09)
 2009/C 167/07
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a D. Triantafillu)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18 ES, 39 ES a 43 ES, posuzovaných s ohledem na článek 12 ES (a z článků 28, 31 a 4 Dohody o EHP), v rozsahu, v němž brání výkonu základních svobod, které vyplývají z těchto ustanovení,
 —
 tím, že osvobodila od daně z převodu nemovitostí jen osoby, které jsou již trvale usazeny v Řecku, přičemž vyloučila ty, které se v něm chtějí usadit v budoucnosti;
 —
 tím, že za určitých podmínek přiznala osvobození od daně z převodu nemovitostí v Řecku pouze řeckým státním příslušníkům při nabytí první rezidence v Řecku, a diskriminovala tak výslovně zahraniční rezidenty, kteří nejsou řeckými státními příslušníky;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Z osvobození od daně z převodu nemovitosti mají prospěch hlavně řečtí státní příslušníci. Skutečnost, že z tohoto osvobození byli vyloučeni státní příslušníci Společenství, kteří ještě nemají bydliště v Řecku, je diskriminací z důvodu státní příslušnosti, která komplikuje a brání v nabytí prvního bydliště v této zemi občany z jiných členských států. Tuto diskriminační překážku potvrzuje a posiluje výslovné omezení osvobození na řecké občany za zahraničí.
 Toto opatření nemůže ulehčit přístup rezidentů k vlastnictví jejich bydliště, protože neexistuje příslušná povinnost tuto nemovitost využívat. Krom toho je nepřiměřené, protože místo skutečného bydliště je možné kontrolovat pomocí prohlášení kupujících, doplněného o různé zápisy do rejstříků a kontroly.
 Pokud jde o výslovné omezení výhody osvobození na řecké občany ze zahraničí, není je možné odůvodnit snahou o jejich repatriaci, protože tento cíl je v rozporu se zásadou volného pohybu.


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/64
 Žaloba podaná dne 8. září 2010 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-384/10)
 ()
 (2010/C 288/115)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cárcamo)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 4147 ze dne 30. června 2010 o snížení podpory z Fondu soudržnosti původně poskytnuté následujícím (skupinám) projektů: „Dodávky vody pro osady v povodí Guadiana: oblast Andévalo“ (2000.ES.16.C.PE.133), „Odčerpávání vody a zpracování vody v povodí Guadalquivir: oblasti Guadaira, Aljarafe a chráněné přírodní oblasti Guadalquiviru“ (2000.16.C.PE.066) a „Dodávky vody do systémů obcí v provinciích Granada a Málaga“ (2002.ES.16.C.PE.061), a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V kontextu Fondu soudržnosti poskytla Komise podporu různým projektům týkajícím se „Dodávek vody pro osady v povodí Guadiana: oblast Andévalo“ (2000.ES.16.C.PE.133) [rozhodnutí K(2001) 4113 ze dne 18. prosince 2001], „Odčerpávání vody a zpracování vody v povodí Guadalquivir: oblasti Guadaira, Aljarafe a chráněné přírodní oblasti Guadalquiviru“ (2000.16.C.PE.066) [rozhodnutí K(2000) 4316 ze dne 29. prosince 2000], a „Dodávek vody do systémů obcí v provinciích Granada a Málaga“ (2002.ES.16.C.PE.061) [rozhodnutí K(2002) 4689 ze dne 24. prosinec 2002].
 Jednotlivé projekty měly být provedeny prostřednictvím různých veřejných zakázek na stavební práce.
 Napadené rozhodnutí snižuje podporu původně poskytnutou z Fondu soudržnosti prostřednictvím odpovídajících finančních oprav.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobce uplatňuje následující žalobní důvody:
 1)
 Porušení čl. H odst. 2 nařízení (ES) č. 1994/1164 (1):
 —
 uplatněním finanční opravy za porušení směrnic EU o zadávání veřejných zakázek na smlouvy, které však uvedeným směrnicím nepodléhají;
 —
 uplatněním finanční opravy za porušení právní úpravy EU, k čemuž však nedošlo, neboť předmět smluv nebyl protiprávně rozdělen.
 2)
 Podpůrně ve vztahu k výše uvedenému, porušení uvedeného nařízení, neboť směrnice 93/37/EHS o zadávání veřejných zakázek nebyla porušena ve vztahu ke zkušenostem či průměrné ceně.
 3)
 Ještě podpůrněji žalobce tvrdí, že byla opakovaně porušena zásada proporcionality.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 9).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/56
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. listopadu 2006 – Chetcuti v. Komise
 (Věc T-357/04) (1)
 („Úředníci - Vnitřní výběrové řízení - Nepřipuštění pomocného zaměstnance ke zkouškám“)
 (2006/C 326/120)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Marguerite Chetcuti (Zejtun, Malta) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Terepa-Lacombe a M. Velardo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí výběrové komise ze dne 22. června 2004 zamítajícího kandidaturu žalobkyně a následných aktů výběrového řízení
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


text:
 24.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2008 Município de Gondomar proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 10. září 2008 ve věci T-324/06, Município de Gondomar v. Komise
 (Věc C-501/08 P)
 (2009/C 19/32)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Município de Gondomar (zástupci: J. L. da Crus Vilaça a L. Pinto Monteiro, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit usnesení Soudu prvního stupně a rozhodnout, že žaloba na neplatnost směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 3782 ze dne 16. srpna 2006, týkajícího se zrušení podpory poskytnuté z Fondu soudržnosti, je přípustná;
 —
 podpůrně zrušit usnesení Soudu a vrátit věc Soudu, aby rozhodl, a
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů navrhovatelky, na základě článku 69 jednacího řádu Soudního dvora, nebo, podpůrně vyhradit rozhodnutí ohledně nákladů řízení rozsudku nebo usnesení, kterým se končí řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1. NESPRÁVNÉ PRÁVNÍ POSOUZENÍ PODMÍNKY PŘÍMÉHO URČENÍ A NEDOSTATEK ODŮVODNĚNÍ
 Obec Gondomar má za to, že portugalský právní rámec má zvláštnosti, které by měly vést k odlišnému výkladu, než který byl uveden Soudem v usnesení o nepřípustnosti, které vynesl v rámci věci T-324/06, a který je stižen nesprávným právním posouzením.
 Z portugalské právní úpravy, zejména z článků 18 a 20 prováděcího nařízení Fondu soudržnosti v Portugalsku, schváleného jediným článkem nařízení s mocí zákona č. 191/2000 ze dne 16. srpna 2000, totiž vyplývá, že Portugalská republika nemá prostor pro uvážení, pokud jde o rozhodnutí zachovat, či nezachovat podpory poskytnuté Fondem soudržnosti obci Gondomar, jako orgánu odpovědnému za provedení záměru, což vede k závěru, že Komise automaticky učinila rozhodnutí týkající se zrušení podpory poskytnuté z Fondu soudržnosti, neboť výše uvedená právní úprava neumožňuje zbavit orgány, které ji provádí, povinnosti navrátit neoprávněně vyplacené částky.
 Soud ve svém usnesení o nepřípustnosti ve věci T-324/06 na tuto otázku neodkázal, a co se týče podstatného aspektu pro účely rozhodnutí o přípustnosti žaloby, se Soud dopustil nesprávného právního posouzení s bezprostředními důsledky pro výkon procesních práv, která navrhovatelce dává článek 230 ES.
 Vzhledem k tomu, že Soud o této otázce nerozhodl, jeho usnesení je rovněž stiženo nedostatkem odůvodnění nebo nedostatečným odůvodněním. V souladu s naukou a judikaturou Společenství totiž existuje obecná povinnost uvést odůvodnění rozhodnutí vydaných správními a soudními orgány pro účely usnadnění úkolu soudního přezkumu Soudním dvorem.
 Vzhledem k tomu, že Soud nerozhodl o specifikách portugalského práva, může se tento nedostatek odůvodnění závažně dotknout zájmů navrhovatelky.
 2. PORUŠENÍ ZÁSADY ÚČINNÉ SOUDNÍ OCHRANY
 Obec Gondomar má dále za to, že je v nebezpečí, že jí bude upřeno právo na účinnou soudní ochranu z důvodu nedostatku opravných prostředků na vnitrostátní úrovni pro zpochybnění žádosti o navrácení finančních příspěvků z Fondu soudržnosti, neboť akt, kterým bylo oznámeno rozhodnutí Komise týkající se zrušení finančního příspěvku z Fondu soudržnosti, je aktem, proti němuž není možno podat opravný prostředek na interní úrovni.
 Oznámení rozhodnutí Komise, proti kterému není možno podat opravný prostředek na interní úrovni, bylo učiněno dopisem pověřence pro Fond soudržnosti ministerstva životního prostředí ze dne 25. září 2006, který se omezuje na „předání“ rozhodnutí Komise, které obsahuje výrok.
 Nemožnost podat opravný prostředek porušuje zásadu práva na účinnou soudní ochranu, jak je zaručeno nejnovější naukou a judikaturou Společenství.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/44
 Žaloba podaná dne 25. února 2005 EDP-Energias de Portugal S.A. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-87/05)
 (2005/C 82/78)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. února 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství EDP-Energias de Portugal S.A., se sídlem v Lisabonu (Portugalsko), zastoupenou C. Botelhem Monizem, R. Garcíou-Gallardem, A. Weitbrechtem a J. Ruizem Calzadem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 9. prosince 2004 ve věci č. COMP/M.3440 EDP/GNI/GDP, kterým prohlásila za neslučitelné se společným trhem spojení, jímž Energias de Portugal SA a ENI Portugal Investment S.p.A. získaly společnou kontrolu nad Gás de Portugal SGPS S.A.;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení včetně nákladů vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím Komise prohlásila za neslučitelné se společným trhem spojení, jímž žalobkyně společně s ENI Portugal Investment S.p.A. získala společnou kontrolu nad Gás de Portugal SGPS S.A., společností, jejíž činnost v plynárenském odvětví zahrnuje všechny úrovně distributorského a dodavatelského řetězce v Portugalsku.
 Na podporu své žaloby žalobkyně zaprvé tvrdí, že při provádění postupu vedoucího k vydání napadeného rozhodnutí Komise porušila zásadu dobré správy a nerespektovala základní procesní náležitosti tím, že žalobkyni nezajistila dostatečný přístup k výsledkům tržního testu závazků navrhovaných stranami spojení a tím, že při vyhodnocování tržního testu neprovedla nestranné a pečlivé posouzení navrhovaných závazků.
 Žalobkyně dále tvrdí, že Komise také porušila svoji povinnost podle článku 253 ES uvést dostatečné odůvodnění svého rozhodnutí, neboť se opírala o informace považované za důvěrné a nepřístupné žalobkyni.
 Žalobkyně se rovněž dovolává skutečnosti, že plynárenský trh Portugalska je podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2003/55 (1)„vznikající“ a těží z odchylky od uvedené směrnice až do dubna 2007. Žalobkyně je toho názoru, že posouzením účinků spojení na plynárenském trhu jako neotevřené hospodářské soutěži Komise porušila právo Portugalské vlády restrukturalizovat plynárenské odvětví během doby trvání odchylky. Dále tvrdí, že Komise nesprávně použila hodnocení podle článku 2 nařízení 4064/89 (2) tím, že měla v úmyslu vyhodnotit účinky navrhovaného spojení na konci doby trvání, o několik let později.
 Dalšího porušení uvedeného článku, jakož i povinnosti uvést odůvodnění se podle žalobkyně Komise dopustila tím, že neposoudila, zda by posílení dominantního postavení žalobkyně a Gás de Portugal na energetickém a plynárenském trhu mělo významný dopad na hospodářskou soutěž.
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 8 odst. 2 a 3 nařízení 4064/89, když i přes závazky navrhované účastníky řízení učinila závěr, že navrhovaná transakce by měla být prohlášena za neslučitelnou se společným trhem.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. L 176, s. 57).
 (2) Nařízení rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 257, s. 13).


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/42
 Kasační opravný prostředek podaný dne 6. července 2015 Evropským veřejným ochráncem práv proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 29. dubna 2015 ve věci T-217/11, Staelen v. Evropský veřejný ochránce práv
 (Věc C-337/15 P)
 (2015/C 294/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Evropský veřejný ochránce práv (zástupce: G. Grill, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Claire Staelen
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ve věci T-217/11, (1) v rozsahu, v němž došel k závěru, (a) že se veřejný ochránce práv dopustil několika protiprávností, které představují dostatečně závažná porušení unijního práva, (b) že je prokázána existence nemajetkové újmy a (c) že existuje příčinná souvislost mezi protiprávnostmi zjištěnými Tribunálem a touto nemajetkovou újmou, a (2) v rozsahu, v němž ochránci práv ukládá zaplacení náhrady škody ve výši 7 000 eur;
 —
 zamítnout žalobu jako neopodstatněnou v rozsahu, v němž byl rozsudek Tribunálu zrušen;
 podpůrně
 —
 vrátit věc k rozhodnutí Tribunálu v rozsahu, v němž byl rozsudek Tribunálu zrušen;
 —
 spravedlivě a přiměřeně rozhodnout o nákladech řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého odvolání veřejný ochránce práv uvádí důvody vycházející z několika nesprávných právních posouzení.
 Zaprvé se domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že stačí jednoduché porušení zásady náležité péče, aby se dala prokázat existence dostatečně závažného porušení. Veřejný ochránce práv se domnívá, že tato teze Tribunálu není slučitelná s judikaturou v oblasti mimosmluvní odpovědnosti, která požaduje, aby bylo prokázáno dostatečně závažné porušení právní normy, jejímž cílem je udělit jednotlivci práva, a která zdůrazňuje, že rozhodující kritérium předpokladu, že je tato podmínka splněna, je zřejmé a závažné překročení mezí dotčeným orgánem, jež jsou uloženy jeho posuzovací pravomoci. Tribunál údajně nezohlednil zvláštnosti funkce veřejného ochránce práv a zejména skutečnost, že tento má při provádění šetření širokou posuzovací pravomoc.
 Zadruhé veřejný ochránce práv kritizuje i výklad Tribunálu týkající se skutečnosti, že veřejný ochránce práv není při vedení šetření ani v případě, že se mu zdá vysvětlení podané orgánem přesvědčivé, zbaven povinnosti ujistit se, že skutečnosti, na kterých spočívá toto vysvětlení, jsou prokázány, zvláště pokud je vysvětlení jediným podkladem pro jeho konstatování, že nedošlo k nesprávnému úřednímu postupu. Veřejný ochránce práv se totiž domnívá, že orgány mají povinnost poskytovat mu přesné informace a proto je legitimní, aby své závěry založil na informacích, které mu byly poskytnuty, pokud neexistují poznatky, které by mohly zpochybnit spolehlivost poskytnutých informací. Z tohoto hlediska veřejný ochránce práv tvrdí, že neexistoval žádný důvod k obavám, že by poskytnuté informace neodpovídaly skutečnostem.
 Zatřetí sice veřejný ochránce práv sdílí konstatování Tribunálu, že určité odpovědi veřejného ochránce práv nebyly formulovány v přiměřené lhůtě, ale popírá, že by toto jemu přičitatelné porušení unijního práva mohlo být považováno za dostatečné závažné. Proto nemohlo způsobit mimosmluvní odpovědnost Unie.
 Začtvrté se veřejný ochránce práv domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že neposkytl žádné vysvětlení pro své posouzení, že zásah do důvěry paní Staelen v úřad veřejného ochránce práv označil za nemajetkovou újmu.
 Konečně veřejný ochránce práv popírá existenci příčinné souvislosti mezi jemu přičítanými protiprávnostmi a ztrátou důvěry paní Staelen v jeho úřad.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/24
 Usnesení Tribunálu ze dne 24. května 2011 — Government of Gibraltar v. Komise
 (Věc T-176/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí 2009/95/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti - Zahrnutí zóny pobřežního moře Gibraltaru a oblasti volného moře do lokality významné pro Společenství nazvané „Estrecho oriental“ - Částečné zrušení - Neoddělitelnost - Nepřípustnost)
 2011/C 211/52
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Government of Gibraltar (zástupci: D. Vaughan a M. Llamas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Boelaert a D. Recchia, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. Jenkinson a S. Ossowski, zmocněnci, ve spolupráci s D. Wyattem, QC, a M. Woodem, barrister)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Španělské království (zástupci: N. Díaz Abad a M. Muñoz Pérez, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2009/95/ES ze dne 12. prosince 2008, kterým se přijímá druhý aktualizovaný seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. 2009, L 43, s. 393), v rozsahu, v němž se tímto rozhodnutím lokalita nazvaná „Estrecho oriental“ (ES6120032) rozšiřuje o pobřežní moře Gibraltaru (jak v rámci lokality UKGIB0002, tak mimo ni) a o oblast volného moře.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Government of Gibraltar ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 3)
 Španělské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/38
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. dubna 2013 — Continental Bulldog Club Deutschland v. OHIM (CONTINENTAL)
 (Věc T-383/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CONTINENTAL - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 156/68
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Continental Bulldog Club Deutschland eV (Berlín, Německo) (zástupci: původně S. Vollmer, poté U. Rühl, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně S. Schäffner, poté D. Walicka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. června 2010 (R 300/2010-1), týkajícímu se přihlášky slovního označení CONTINENTAL jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Continental Bulldog Club Deutschland eV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/29
 Žaloba podaná dne 12. září 2005 – The Procter & Gamble v. OHIM
 (Věc T-346/05)
 (2005/C 296/64)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Procter & Gamble Company (Cincinnati, Spojené státy americké) (zástupce: G. Kuipers, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. července 2005 (věc R 1188/2004-1), které bylo P&G oznámeno dopisem ze dne 11. července 2005, v rozsahu, v němž stanoví, že ochranná známka nesplňuje podmínky stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94; a
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka ve formě čtverhranné bílé tablety s modrým květinovým vzorem ve formě šesti okvětních lístků na zboží ve třídě 3 (prací a bělicí přípravky a další látky pro praní; čistící a leštící přípravky, přípravky pro drhnutí a brusiva; přípravky na mytí, čištění a péči o nádobí; mýdla) – přihláška č. 1 683 119
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky, pokud se týče všech označených výrobků
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/74
 Žaloba podaná dne 9. listopadu 2012 — ZZ v. REA
 (Věc F-135/12)
 2013/C 26/154
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot, A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí nezapsat žalobce na seznam uchazečů výběrového řízení REA/2011/TA/PO/AD5
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 21. února 2012 nezapsat žalobce na seznam uchazečů výběrového řízení REA/2011/TA/PO/AD5;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 10. srpna 2012, jímž nebylo vyhověno žalobcově stížnosti;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/61
 Žaloba podaná dne 8. června 2009 — CLARO v. OHIM — Telefónica (Claro)
 (Věc T-225/09)
 2009/C 180/113
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CLARO, SA (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Telefónica, SA (Madrid, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu ze dne 26. února 2009 ve věci R 1079/2008-2 a vrátit věc uvedenému senátu k novému rozhodnutí, a výslovně uložit Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: BCP S/A, entidad que gira en la actualidad bajo la denominación CLARO, S.A., parte demandante.
 Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka, která nese slovní označení „CLARO“ (přihláška č. 5 229 241), pro výrobky a služby ve třídách 9 a 38.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Telefónica S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: starší slovní ochranná známka Společenství „CLARO“ (č. 2 017 341), mimo jiné pro výrobky a služby ve třídách 9 a 38.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání jako nepřípustného, protože navrhovatelka nepředložila příslušné odůvodnění
 Dovolávané žalobní důvody: napadené rozhodnutí je podle žalobkyně v rozporu se zásadou funkční kontinuity mezi námitkovým oddělením a odvolacím senátem. Podle jejího názoru bylo zjevné, že odvolání směřovalo proti napadenému rozhodnutí v plném rozsahu, jakož i to, že napadené rozhodnutí vycházelo z nesprávného výkladu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství námitkovým oddělením.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/44
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 16. května 2013 — Volkswagen AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Suzuki Motor Corp.
 (Věc C-260/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka Swift GTi - Námitky podané majitelkou národní a mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky GTI - Zpětvzetí námitek - Kasační opravný prostředek, který se stal bezpředmětným - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2013/C 225/75
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Volkswagen AG (zástupce: S. Risthaus, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec), Suzuki Motor Corp.
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 21. března 2012, VOLKSWAGEN v. OHIM — SUZUKI MOTOR (SWIFT GTi) (T-63/09), kterým Tribunál zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. prosince 2008 (věc R 749/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Volkswagen AG a Suzuki Motor Corp. — Slovní označení SWIFT GTi — Nebezpečí záměny se slovní ochrannou známkou GTI — Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1)
 Výrok
 1)
 Není namístě rozhodnout o kasačním opravném prostředku.
 2)
 Společnosti Volkswagen AG se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 227, 28.7.2012.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/51
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 4. června 2013 — Marrone v. Komise
 (Věc F-89/12) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Zásada vyrovnání služebního postupu - Zařazení do platové třídy podle nových, méně výhodných pravidel - Žádost o přeřazení - Opožděnost - Nové skutečnosti - Neexistence - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 252/95
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Stefania Marrone (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot, a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o nepřeřazení žalobkyně.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Stefania Marrone ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí nahradit náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 331, 27.10.2012, s. 33.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 27. září 2010 — Ministre de l’Intérieur, de l’Outre-mer et des Collectivités territoriales v. Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre
 (Věc C-465/10)
 ()
 2010/C 346/50
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales
 Odpůrkyně: Chambre de commerce et d'industrie (CCI) de l'Indre
 Předběžné otázky
 1)
 Pokud jde o existenci právního základu, z něhož by vyplývala povinnost získat zpět pomoc vyplacenou CCI:
 Jestliže veřejný zadavatel, který je příjemcem dotací vyplácených z EFRR, nedodržel jedno nebo více pravidel zadávání veřejných zakázek pro uskutečnění dotované operace, přestože mimoto není zpochybněno, že daná operace je způsobilá být takto financována a že byla uskutečněna, existuje v právní úpravě Společenství, a konkrétně v nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 (1) a nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988 (2), ustanovení, které by zakládalo povinnost dotace zpětně vymáhat? Pokud existuje, platí taková povinnost pro případ jakéhokoli porušení pravidel zadávání veřejných zakázek, nebo jen pro některá z těchto porušení? Pokud platí jen pro některá porušení, potom pro která?
 2)
 V případě alespoň částečně kladné odpovědi na první otázku, pokud jde o způsob zpětného vymáhání protiprávně vyplacené pomoci:
 a)
 Představuje skutečnost, že veřejný zadavatel, který je příjemcem pomoci vyplácené z EFRR, nedodržel jedno nebo více pravidel zadávání veřejných zakázek při výběru poskytovatele pověřeného uskutečněním dotované operace, nesrovnalost ve smyslu nařízení č. 2988/95 (3)? Může okolnost, že příslušný vnitrostátní orgán nemohl v okamžiku, kdy rozhodl o poskytnutí pomoci požadované z EFRR, přehlížet, že příjemce nedodržel pravidla zadávání veřejných zakázek, když vybral poskytovatele pověřeného uskutečněním operace financované z této pomoci ještě před tím, než byla pomoc poskytnuta, mít vliv na kvalifikaci dotčeného jednání jako nesrovnalosti ve smyslu nařízení č. 2988/95?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 2 a) a vzhledem k tomu, že — jak rozhodl Soudní dvůr (v rozsudku ze dne 29. ledna 2009 ve spojených věcech C-278/07 až C-280/07, Hauptzollamt Hamburg-Jonas v. Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co.) — se promlčecí doba stanovená v článku 3 nařízení č. 2988/95 použije na takové správní úkony, jako je zpětné vymáhání pomoci, která byla hospodářským subjektem neoprávněně získána v důsledku jím způsobených nesrovnalostí:
 —
 je třeba stanovit jako počátek běhu promlčecí doby datum vyplacení pomoci příjemci, nebo datum, kdy příjemce použije přijatou pomoc jako odměnu poskytovateli, který byl vybrán při porušení jednoho nebo několika pravidel zadávání veřejných zakázek?
 —
 je třeba tuto promlčecí dobu považovat za přerušenou v okamžiku, kdy příslušný vnitrostátní orgán předá příjemci dotace kontrolní zprávu, v níž je zjištěno nedodržení pravidel zadávání veřejných zakázek a jíž se v důsledku toho doporučuje vnitrostátnímu orgánu, aby vyplacené částky vymohl zpět?
 —
 využije-li členský stát možnosti, kterou mu dává čl. 3 odst. 3 nařízení č. 2988/95, uplatnit delší promlčecí dobu, a zejména použije-li se ve Francii doba podle obecné právní úpravy, stanovená k datu rozhodnému z hlediska skutkového stavu ve sporu v původním řízení v článku 2262 občanského zákoníku, podle něhož: „Veškeré úkony, ať již se týkají věcí, či jsou osobní povahy, jsou promlčeny po uplynutí třiceti let [...]“, je třeba posuzovat slučitelnost takové promlčecí doby s právem Společenství, a zejména se zásadou proporcionality, z hlediska maximální promlčecí doby stanovené vnitrostátním předpisem, který slouží jako právní základ žádosti vnitrostátního správního orgánu o navrácení, nebo z hlediska lhůty skutečně použité v projednávané věci?
 c)
 Brání v případě záporné odpovědi na otázku 2 a) finanční zájmy Společenství tomu, aby za účelem vyplacení takové pomoci, jako je pomoc dotčená ve sporu v původním řízení, soud uplatnil vnitrostátní předpisy týkající se zrušení rozhodnutí zakládajících práva, podle nichž může správní orgán — kromě případů neexistence, získání podvodem nebo žádosti příjemce — zrušit konkrétní rozhodnutí zakládající právo, je-li protiprávní, pouze ve lhůtě čtyř měsíců po jeho přijetí, přičemž však ke konkrétnímu správnímu rozhodnutí mohou být, zejména týká-li se vyplácení pomoci, připojeny rozvazující podmínky, jejichž uskutečnění umožňuje zrušení dotčené pomoci bez podmínky uplatnění zvláštní lhůty, a přičemž je třeba upřesnit, že Conseil d'Etat rozhodl, že tento vnitrostátní předpis je třeba vykládat tak, že se jej může příjemce pomoci neoprávněně poskytnuté na základě předpisu Společenství dovolávat jen případě, že byl v dobré víře?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2052/88 ze dne 24. června 1988 o úkolech strukturálních fondů a jejich účinnosti a o koordinaci mezi jejich činnostmi navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 185, s. 9).
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými dostupnými finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1).
 (3) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).


text:
 1.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/8
 Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. května 2016 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Security Service Srl (C-692/15), Il Camaleonte Srl (C-693/15), Vigilanza Privata Turris Srl (C-694/15) v. Ministero dell'Interno (C-692/15 a C-693/15), Questura di Napoli, Questura di Roma (C-692/15)
 (Spojené věci C-692/15 až C-694/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Jednací řád Soudního dvora - Článek 53 odst. 2 - Svoboda usazování a volný pohyb služeb - Čistě vnitrostátní situace - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
 (2016/C 279/13)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: Security Service Srl (C-692/15), Il Camaleonte Srl (C-693/15), Vigilanza Privata Turris Srl (C-694/15)
 Odpůrci: Ministero dell'Interno (C-692/15 a C-693/15), Questura di Napoli, Questura di Roma (C-692/15)
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k tomu, aby odpověděl na otázky položené Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) rozhodnutími ze dne 12. listopadu 2015.
 (1) Úř. věst. C 106, 21.3.2016.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 9. dubna 2014 – – Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos de Saúde dos Açores SA v. Fazenda Pública
 (Věc C-174/14)
 2014/C 212/16
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal Administrativo
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Saudaçor – Sociedade Gestora de Recursos e Equipamentos de Saúde dos Açores SA
 Žalovaný: Fazenda Pública
 Předběžné otázky
 1)
 Je vnitrostátní soud oprávněn vykládat pojem veřejnoprávní subjekt obsažený v čl. 13 odst. 1 prvním pododst. směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006, podle normativního pojmu veřejnoprávní subjekt obsaženého v čl. 1 odst. 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/CE (2) ze dne 31. března 2004?
 2)
 Odpovídá pojmu veřejnoprávní subjekt, který vystupuje jako orgán veřejné moci, ve smyslu čl. 13 odst. 1 prvního pododstavce směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006, subjekt zřízený jako akciová společnost s výlučně veřejným kapitálem, jehož 100 % vlastníkem je Região Autónoma dos Açores (autonomní region Azory) a jehož cílem je provádění poradenských a řídících činností zaměřených na rozvoj a racionalizaci regionálního zdravotnického systému, a to v rámci plnění programových smluv uzavíraných s Região Autónoma dos Açores, přičemž na výše uvedený subjekt jsou přeneseny pravomoci orgánu, jež ve zmíněné oblasti náleží autonomnímu společenství, které je původně odpovědné za poskytování veřejné služby v oblasti zdravotnictví?
 3)
 Lze se ve světle ustanovení výše uvedené směrnice domnívat, že protiplnění, jež zmíněná společnost získává a které spočívá v poskytnutí finančních prostředků nezbytných k výkonu zmíněných programových smluv, představuje odměnu za poskytnuté služby, což by znamenalo, že může být zmíněná společnost považována za osobu povinnou k DPH?
 4)
 Splňuje v případě kladné odpovědi, výše uvedená společnost požadavky nezbytné k tomu, aby mohla spadat do působnosti ustanovení o osobách nepovinných k dani obsaženého v čl. 13 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1)
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služb (Úř. věst. L 134, s. 114)


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/33
 Žaloba podaná dne 21. srpna 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-89/12)
 (2012/C 331/62)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise o nepřeřazení žalobkyně.
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí, které přijal dne 10. května 2012 ředitel Ředitelství D Generálního ředitelství pro lidské zdroje a bezpečnost, které bylo žalobkyni sděleno přípisem ze dne 11. května 2012 a kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ze dne 25. ledna 2012;
 —
 v případě potřeby zrušil rozhodnutí ze dne 21. listopadu 2011, jímž byla zamítnuta žádost žalobkyně ze dne 29. června 2011;
 —
 nařídil žalované, aby přijala nápravná opatření nezbytná k obnovení stavu, kdy je vůči žalobkyni dodržena zásada vyrovnání služebního postupu;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.