text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/15
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Udine – Itálie) –Původní řízení zahájené společností Degano Trasporti Sas di Ferrucio Degano & C., v likvidaci
 (Věc C-546/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daně - DPH - Článek 4 odst. 3 SEU - Směrnice 2006/112/ES - Platební neschopnost - Řízení o vyrovnání - Částečné uhrazení dluhu na DPH“)
 (2016/C 211/17)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Udine
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Degano Trasporti Sas di Ferrucio Degano & C., v likvidaci
 Žalovaný: Pubblico Ministero presso il Tribunale di Udine,
 Výrok
 Článek 4 odst. 3 SEU ani článek 2, čl. 250 odst. 1 a článek 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná v původním řízení, která je vykládána v tom smyslu, že hospodářský subjekt, který je v platební neschopnosti, může u soudu podat návrh na zahájení řízení o vyrovnání za účelem úhrady svých dluhů prostřednictvím likvidace svého majetku, ve kterém navrhne pouze částečné uhrazení dluhu na dani z přidané hodnoty, přičemž na základě posudku nezávislého znalce prokáže, že v případě prohlášení konkursu na jeho majetek by dluh nebyl uhrazen ve větším rozsahu.
 (1) Úř. věst. C 81, 9.3.2015.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Feng Shen Technology v. OHIM — Majtczak (FS)
 (Věc T-227/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství FS - Neexistence dobré víry přihlašovatele - Článek 51 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2012/C 133/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Feng Shen Technology Co. Ltd (Guieshan Township, Tchajwan) (zástupci: P. Rath a W. Festl Wietek, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Tribunálem: Jarosław Majtczak (Lodž, Polsko) (zástupci: původně J. Wyrwas, poté J. Radłowski, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. dubna 2009 (věc R 529/2008-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Feng Shen Technology Co. Ltd a Jarosławem Majtczakem.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 1. dubna 2009 (věc R 529/2008-4) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Feng Shen Technology Co. Ltd.
 3)
 Jarosław Majtczak ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 193, 15.8.2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/53
 Žaloba podaná dne 22. září 2016 – Seigneur v. ECB
 (Věc T-674/16)
 (2016/C 419/70)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Olivier Seigneur (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: M. Vandenbussche a L. Levi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,
 a v důsledku toho:
 —
 zrušil rozhodnutí Chief Service Officer (CSO) o vyloučení žalobce z řízení o dodatečném zvýšení platu za rok 2016, přijaté dne 29. února 2016 základě delegace Výkonné rady a oznámené zaměstnancům dne 11. března 2016,
 —
 zrušil rozhodnutí o zamítnutí zvláštního odvolání ze dne 5. července 2016, doručené dne 13. července 2016,
 —
 uložil náhradu majetkové újmy žalobce spočívající ve ztrátě možnosti získat dodatečné zvýšení platu za rok 2016, vyčíslené na 52 920 eur,
 —
 uložil náhradu nemajetkové újmy žalobce vyčíslené ex aequo et bono na 15 000 eur,
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení zásady nediskriminace, článků 12 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, článku 51 pracovních podmínek zaměstnanců ECB, práva na služební postup a na povýšení, jakož i zásady právní jistoty.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z nepříslušnosti Chief Service Officer k rozhodnutí nepostupovat dle administrativního oběžníku č. 1/2011 ze dne 14. února 2011, týkajícího se dodatečných zvýšení platu, pokud jde o žalobce.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z neprojednání s výborem zaměstnanců.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/23
 Žaloba podaná dne 14. března 2007 – K.G. Holding (v konkurzu) v. Komise
 (Věc T-81/07)
 (2007/C 117/37)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jan Rudolf Maas, správce konkurzní podstaty K.G. Holding N. V. (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupci: G. van der Wal a T. Boesman, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 19. července 2006 ve věci C-30/2005;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce napadá rozhodnutí Komise 2006/939/ES ze dne 19. července 2006 o státní podpoře, kterou Nizozemsko ohlásilo, na restrukturalizaci společnosti KG Holding NV (1).
 V případě poskytnuté podpory se jedná o podporu na restrukturalizaci, kterou chtělo Nizozemsko poskytnout společnosti KG Holding NV tím, že již poskytnutá půjčka na záchranu včetně dlužných úroků měla být transformována na vlastní kapitál. V napadeném rozhodnutí prohlásila Komise podporu ve formě podpory na restrukturalizaci za neslučitelnou se společným trhem.
 Komise rovněž rozhodla, že Nizozemsko musí od KG Holding NV a Kliq BV zpětně vymáhat tu část podpory, kterou KG Holding NV převedla jako půjčku na záchranu na svou dceřinou společnost Kliq BV a která byla transformována na vlastní kapitál, a že Nizozemsko musí zaregistrovat svou pohledávku za KG Holding NV nebo Kliq Reïntegratie jako věřitel v konkurzním řízení u správce konkurzní podstaty.
 Žalobce k odůvodnění své žaloby zaprvé uvádí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, takže napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno a je v rozporu s čl. 87 odst. 1 ES. Komise zejména neprávem rozhodla, že Nizozemsko má zaregistrovat svou pohledávku za KG Holding a Kliq Reïntegratie ve výši 35,75 milionů eur v konkurzním řízení u správce konkurzní podstaty. Není jasné, zda Komise v napadeném rozhodnutí v souvislosti s KG Holding zastává názor, že byla poskytnuta nelegální podpora ve výši 35,75 milionů eur, která má být Nizozemskem zpětně vymáhána, nebo zda se jedná o podporu na záchranu, kterou Komise v napadeném rozhodnutí na základě bodu 23 písm. d) Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (2) schválila. Komise svým rozhodnutím ze dne 16. prosince 2003 (3) dále souhlasila s tím, že tato částka bude použita na financování propuštění personálu a na odkup nadbytečných smluv od Kliq Reïntegratie, a že Kliq Reïntegratie následně vstoupí do likvidace.
 Komise dále neprávem vznesla připomínky k upisování podílů, které KG Holding držela na Kliq BV prostřednictvím započtení povinnosti složit vklad proti pohledávce KG Holding za Kliq BV, která vznikla na základě smlouvy o půjčce. Toto nebylo součástí rozhodnutí ze dne 5. srpna 2005 (4), kterým bylo řízení zahájeno. Komise zneužila svých pravomocí a jednala tak, že porušila práva obhajoby a právo žalobce být vyslechnut.
 Zatřetí Komise neprávem opomenula konstatovat, že domnělá podpora může narušit hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy; úvahy Komise k tomuto jsou podle žalobce přinejmenším nedostatečně odůvodněné.
 Začtvrté Komise neprávem stanovila, že údajná podpora ve výši 9,25 milionů eur musí být Nizozemskem zpětně vymáhána od KG Holding a Kliq BV. Komise také neprávem rozhodla, že údajná podpora ve výši 35,75 milionů eur musí být zpětně vymáhána od KG Holding nebo od Kliq Reïntegratie prostřednictvím registrace těchto pohledávek v konkurzním řízení. Vzhledem k úpadku KG Holding, Kliq Reïntegratie a Kliq BV je zpětné vymáhání částek údajné podpory trvale nemožné a stalo se v každém případě nesmyslným v tom smyslu, že zpětné vymáhání prostřednictvím registrace v úpadkovém řízení uvedených společností není nutné a je dokonce zcela nadbytečné pro to, aby bylo ukončeno narušování hospodářské soutěže.
 Zapáté Komise neprávem vznesla připomínky k úlevě související s kontokorentním úvěrem ve výši 17 milionů eur, který Nizozemsko poskytlo KG Holding již při jejím založení v souladu s ustanoveními o státních podporách, jež nebyla součástí opatření zkoumaného v napadeném rozhodnutí, a nesprávně ji právně posoudila.
 Konečně Komise neprávem rozhodla, že Nizozemsko musí přijmout všechna nezbytná opatření pro zpětné vymáhání částky 9,25 milionů eur od KG Holding včetně úroků od data, kdy byly jednotlivé části této částky poskytnuty příjemcům, do data skutečného vrácení. Tento požadavek je podle žalobce v rozporu s vnitrostátním úpadkovým právem.
 (1) Úř. věst. L 366, s. 40.
 (2) Úř. věst. 1999, C 288, s. 2.
 (3) Podpora č. 510/2003 – Podpora na záchranu Kliq Holding NV (Úř. věst. 2004, C 33, s. 8).
 (4) Státní podpora C 30/2005 (ex N 78/2004) – Podpora na restrukturalizaci společnosti KG Holding N.V. – Výzva k předložení připomínek podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (Úř. věst. 2005, C 280, s. 2).


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/69
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 9. října 2013 — Wahlström v. Frontex
 (Věc F-116/12) (1)
 (Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Hodnotící zpráva - Povinnost uvést odůvodnění - Každoroční pohovor s hodnotitelem - Stanovení cílů)
 2013/C 344/126
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Kari Wahlström (Espoo, Finsko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex) (zástupci: H. Caniard a S. Vuorensola, zmocněnci, ve spolupráci s A. Duronem a D. Waelbroeckem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotící zprávy žalobce a návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Kari Wahlström ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 379, 8.12.2012, s. 39.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2017 – Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik v. EUIPO (медведь)
 (Věc T-432/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie медведь - Absolutní důvody pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 283/67)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH (Bühl, Německo) (zástupce: A. Lingenfelser, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: P. Ivanov a D. Hanf, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. května 2017 (věc R 240/2016-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení медведь jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Lackmann Fleisch- und Feinkostfabrik GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


text:
 10.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/15
 Žaloba podaná dne 23. září 2005 – UPC France v. Komise
 (Věc T-367/05)
 (2005/C 315/29)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: UPC France Holding B. V. (Schiphol-Rijk, Nizozemsko) (zástupci: D. Powell, solicitor, N. Flandin, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise o státní podpoře č. 382/2004 – Francie,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se touto žalobou domáhá zrušení rozhodnutí Komise o státní podpoře č. 382/2004 – Francie ze dne 3. května 2005 (1), kterým se určuje, že dotace poskytnutá francouzskými orgány za účelem výstavby a provozování vysokorychlostní telekomunikační sítě na území Limousin (DORSAL) nepředstavuje podporu.
 Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby několik žalobních důvodů vycházejících z porušení podstatných formálních náležitostí, jakož i porušení práva Společenství.
 Co se týče porušení podstatných formálních náležitostí, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její procesní práva, když neprávem nezahájila formální postup o přezkoumání podpory stanovený v čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a v článku 6 nařízení č. 659/99 (2), který by žalobkyni jako zúčastněné straně umožnil podat připomínky dříve, než Komise rozhodla.
 Ve svém prvním žalobním důvodu týkajícím se porušení práva Společenství žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když usoudila, že dotčené opatření neobsahuje prvky podpory, neboť dotace byla poskytnuta v rámci vyrovnání za veřejné služby, a že byly v projednávaném případě splněny kritéria vymezená judikaturou Altmark3.
 Žalobkyně navíc zpochybňuje napadené rozhodnutí, neboť toto rozhodnutí kvalifikuje službu vysokorychlostního spojení jako veřejnou službu, přestože definice veřejné služby v oblasti telekomunikací, jak vyplývá ze směrnice „univerzální služby“, se vztahuje pouze na služby týkající se spojení s nízkou rychlostí.
 Žalobkyně dále tvrdí, že mají-li být dotčené povinnosti považovány za povinnosti spadající do úkolu veřejné služby, Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení quod non, když usoudila, že ve městě Limoges není dostatek soukromých podnětů a neexistuje tam soutěžní prostředí. Žalobkyně rovněž tvrdí, že užívaný postup pro výběr poskytovatele, který je pověřen provedením údajného úkolu služby obecného zájmu neumožnil výběr uchazeče schopného poskytovat tuto službu za nižší náklady pro územně správní celky. Žalobkyně má v každém případě za to, že v projednávaném případě nemůže být veřejná dotace, pokud jde o město Limoges, odůvodněna jako vyrovnání za provedení úkolu veřejné služby a judikatura Altmark se tedy neuplatní.
 Ve svém dalším žalobním důvodu se žalobkyně dovolává podstatných vad řízení při řízení o pověření úkolem veřejné služby, které vyvolaly nerovné postavení uchazečů, kteří mohli být pověřeni úkolem veřejné služby.
 Poslední žalobní důvod vznesený žalobkyní vychází z nedostatečného odůvodnění, neboť Komise nevysvětlila, proč posuzovala kraj Limousin jako celek, aniž by zohlednila zvláštnosti městských zón, které stejně jako město Limoges představují v rámci kraje oblasti se skutečným soutěžním prostředím, ani proč neuvedla nikde v napadeném rozhodnutí přítomnost sítě žalobkyně v Limoges.
 (1) C (2005) 1170 konečný 1.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, Úř. věst. L 83 ze dne 27.3.1999, s. 1.


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/48
 Žaloba podaná dne 22. listopadu 2007 – Centre d'Étude et de Valorisation des Algues v. Komise
 (Věc T-428/07)
 (2008/C 22/90)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Centre d'Étude et de Valorisation des Algues SA (CEVA) (Pleubian, Francie) (zástupce: J.-M. Peyrical, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 konstatovat vadu řízení a nedodržení zásady kontradiktornosti, a tudíž zrušit oznámení Komise o dluhu č. 3240908670 ze dne 20. září 2007 a nařídit Komisi, aby zaplatila částku uvedenou v dotčeném oznámení o dluhu ve prospěch CEVA;
 —
 podpůrně konstatovat, že chyby učiněné ve zprávě o auditu se nevyznačují takovou závažností, aby mohl být použit článek 3.5 přílohy II smlouvy, zrušit oznámení Komise o dluhu č. 3240908670 ze dne 20. září 2007 v rozsahu, v němž žádá o vrácení všech částek zaplacených CEVA v rámci smlouvy SEAHEALTH, a nařídit Komisi, aby zaplatila částku uvedenou v dotčeném oznámení o dluhu ve prospěch CEVA;
 —
 podpůrněji určit znalce, který bude vyhovovat Soudu a jehož posláním bude znovu použít metodu výpočtu CEVA, pokud jde o čas odpracovaný na projektech; srovnat tuto metodu uvedenou ve smlouvě SEAHEALTH s náklady skutečně uvedenými v prohlášeních o výdajích; stanovit ve formě procentního podílu rozdíl mezi chybně zaznamenanou pracovní dobou a pracovní dobou zaznamenanou podle metody použitelné od té doby v CEVA; ohodnotit bezprostřední pracovní dobu nezbytnou pro provedení úkolů CEVA v rámci smlouvy SEAHEALTH; stanovit, zda skutečně odpracovaný čas k provedení jeho úkolů mohl být nižší než 7 092,88 hodin zaznamenaných CEVA.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobce navrhuje zrušení oznámení o dluhu, kterým Komise žádá o vrácení všech záloh zaplacených žalobci v rámci smlouvy SEAHEALTH č. QLK1-CT-2002-02433 týkající se projektu „Potraviny, výživa a zdraví“, jenž je součástí klíčové akce „Kvalita života a řízení živých zdrojů“ (1).
 Na podporu svého návrhu se dovolává žalobního důvodu vycházejícího z porušení práv obhajoby v rozsahu, v němž Komise v rozporu se zásadou kontradiktornosti založila svou žádost o vrácení na časových výkazech a závěrech OLAF, s nimiž nebyl žalobce seznámen.
 Podpůrně žalobce zpochybňuje to, že Komise použila článek 3.5 přílohy II a zjištění Komise, že skutečnosti případu byly dostatečně závažné k tomu, aby mohl být dovoláván pojem „závažné finanční pochybení“ odůvodňující vrácení všech záloh.
 (1) Pátý rámcový program Evropského společenství pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace 1998–2002.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/35
 Žaloba podaná dne 19. března 2007 – M v. EMEA
 (Věc F-23/07)
 (2007/C 117/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: M (Broxbourne, Spojené Království) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčiva (EMEA)
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 25. října 2006, kterým výkonný ředitel EMEA zamítnul žádost žalobce směřující k tomu, aby věc byla předložena Výboru pro otázky invalidity;
 —
 uložit EMEA, aby žalobci zaplatila částku 100 000 eur jako náhradu škody za nesprávný služební postup;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dne 17. března 2005 se žalobce, dočasný zaměstnanec EMEA, stal obětí pracovního úrazu, v jehož důsledku se stal nezpůsobilým k výkonu své práce. Dne 14. února 2006 byl informován o tom, že jeho smlouva nebude po dni 15. října 2006 obnovena. Jeho žádost směřující k tomu, aby věc byla předložena Výboru pro otázky invalidity, byla zamítnuta.
 Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje zejména porušení článku 31 prvního pododstavce a článku 33 prvního pododstavce Pracovního řádu ostatních zaměstnanců, jak je vykládá Soud pro veřejnou službu ve svém rozsudku ze dne 16. ledna 2007, Gesner v. OHMI (F-119/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/3
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. května 2014 – Plásticos Españoles, SA (ASPLA) v. Evropská komise
 (Věc C-35/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s plastovými průmyslovými pytli - Jediné a trvající protiprávní jednání“)
 2014/C 253/04
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (zástupci: E. Garayar Gutiérrez, Troncoso Ferrer a E. Abril Fernández, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castilla Contreras a F. Castillo de la Torre, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 16. listopadu 2011, ASPLA v. Komise (T-76/06), kterým Tribunál zamítl návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2005) 4634 final ze dne 30. listopadu 2005 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/F/38.354 – Průmyslové pytle), které se týká kartelové dohody na trhu s plastovými průmyslovými pytli, jakož i podpůrně návrh na snížení pokuty uložené společnosti ASPLA
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Plásticos Españoles SA (ASPLA) se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/32
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. května 2008 – Radio Regenbogen Hörfunk in Baden v. OHIM (RadioCom)
 (Věc T-254/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RadioCom - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisná povaha - Článek 7 odstavec 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2008/C 171/58)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Radio Regenbogen Hörfunk in Baden Geschäftsführungs-GmbH (Mannheim, Německo) (zástupce: W. Göpfert, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. července 2006 (věc R 1266/2005-1), týkajícímu se žádosti o zápis slovní ochranné známky RadioCom jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Radio Regenbogen Hörfunk in Baden Geschäftsfürhungs-GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


text:
 30.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 237/16
 Žaloba podaná dne 18. července 2006 – Tsirimokos v. Evropský parlament
 (Věc F-76/06)
 (2006/C 237/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ioannis Tsirimokos (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: J. Choucroun, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 25. října 2005 potvrzené dne 19. dubna 2006;
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, který byl dne 1. května 1981 přijat Evropským parlamentem jako úředník, podal dne 4. srpna 2005 na základě článku 55a služebního řádu a článku 4 přílohy IVa služebního řádu žádost o práci na částečný úvazek před odchodem do důchodu. Při výpočtu podílu základního platu, na který měl žalobce právo, nevzala správa v úvahu odsloužená léta, která žalobci náležela za období před tím, než byl přijat Evropským parlamentem.
 Na podporu své žaloby se žalobce dovolává třech žalobních důvodů, které vycházejí:
 —
 první z porušení článku 2 přílohy VIII služebního řádu;
 —
 druhý z porušení povinnosti řádné péče;
 —
 třetí z porušení povinnosti ochrany legitimního očekávání.


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/27
 Žaloba podaná dne 31. března 2008 – Marcuccio v. Komise
 (Věc F-42/08)
 (2008/C 158/50)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Určení skutečnosti, že Delegace Evropské komise v Angole dne 18. března 2002 zaslala přípis z téhož dne adresovaný žalobci prostřednictvím telefaxu na telefonní stanici, kterou žalobce nekontroloval ani ji neměl k dispozici, určení protiprávnosti takové skutečnosti a uložení povinnosti žalované, aby zaplatila náhradu škody ve výši 100 000 eur
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí o zamítnutí žádosti ze dne 8. března 2007, ať vzniklo jakýmkoli způsobem;
 —
 v nezbytném rozsahu zrušit rozhodnutí o zamítnutí stížnosti ze dne 10. září 2007, ať vzniklo jakýmkoli způsobem;
 —
 v nezbytném rozsahu zrušit přípis ze dne 9. ledna 2008;
 —
 určit, že Delegace Evropské komise v Angole dne 18. března 2002 zaslala přípis z téhož dne adresovaný žalobci prostřednictvím telefaxu zaslaného na telefonní stanici s telefonním a telefaxovým číslem +39.0833.54xxxx, a určit a prohlásit protiprávnost takové skutečnosti;
 —
 uložit žalované, aby žalobci poskytla jako náhradu škody, která tomuto žalobci v důsledku škodné události vznikla a vznikne, částku ve výši 100 000 eur, či částku vyšší či nižší, ohledně které bude mít Soud za to, že je spravedlivá, navýšenou o úroky ve výši 10 % ročně s roční kapitalizací, které začnou běžet od data žádosti ze dne 8. března 2007 až do zaplacení;
 —
 uložit žalované, aby žalobci uhradila všechny náklady v souvislosti s uplatněním nároku a odměnou zástupce v rámci řízení, včetně nákladů souvisejících se znaleckým posudkem, který bude případně vypracován za účelem určení existence podmínek pro to, aby byla žalované uložena povinnost uhradit žalobci výše uvedené částky, jakož i obecněji uvedla všechny relevantní skutečnosti za účelem vydání rozsudku v této věci.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, London – Spojené království) – Hutchison 3G UK Ltd, mmO2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd v. Commissioners of Customs & Excise
 (Věc C-369/04) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Zdanitelná plnění - Pojem „hospodářská činnost“ - Článek 4 odst. 2 - Udělení licencí umožňujících používání vymezené části radiofrekvenčního spektra vyhrazené telekomunikačním službám)
 (2007/C 199/05)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 VAT and Duties Tribunal, London
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Hutchison 3G UK Ltd, mmO2 plc, Orange 3G Ltd, T-Mobile (UK) Ltd, Vodafone Group Services Ltd
 Žalovaná: Commissioners of Customs & Excise
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – VAT and Duties Tribunal, London – Výklad čl. 4 odst. 1, 2 a 5 směrnice 77/388/EHS: Šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) – Pojem „hospodářská činnost“ – Činnosti nebo plnění prováděné veřejnoprávním subjektem jako orgánem veřejné správy – Přidělování frekvencí provozovatelům mobilních telefonních komunikací automatickým výběrem nabídky
 Výrok
 Článek 4 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že udělení takových licencí, jakými jsou licence mobilních telekomunikací třetí generace, zvané „UMTS“, vnitrostátním regulačním orgánem, který je odpovědný za přidělení frekvencí, formou dražby práv na používání telekomunikačního vybavení nepředstavuje hospodářskou činnost ve smyslu tohoto ustanovení, a tudíž nespadá do působnosti této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


text:
 6.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 6. března 2017 – Liviu Petru Lupean, Oana Andreea Lupean v. OTP BAAK NYRT zastoupená OTPBANK SA zastoupená Sucursala Sibiu, OTP BAAK NYRT zastoupená OTPBANK SA
 (Věc C-119/17)
 (2017/C 178/08)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Sibiu
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Liviu Petru Lupean, Oana Andreea Lupean
 Žalované: OTP BAAK NYRT zastoupená OTPBANK SA zastoupená Sucursala Sibiu, OTP BAAK NYRT zastoupená OTPBANK SA
 Předběžné otázky
 1)
 Lze čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (1), ve spojení se zásadou in dubio pro consumer vyplývající z čl. 5 odst. 1 druhé věty této směrnice, jakož i s unijní judikaturou vykládat v tom smyslu, že ujednání smlouvy o bankovním úvěru:
 —
 na jejichž základě se příjemci úvěru poskytne peněžní částka vyjádřená v určité měně (cizí měně) a má povinnost vrátit tuto částku v téže měně (cizí měně), avšak z okolností, za nichž byla uzavřena a plněna smlouva, vyplývá, že úvěr byl ve skutečnosti poskytnut v úplně jiné měně a že účtovaná měna měla pouze virtuální funkci pro účely výpočtu;
 —
 na jejichž základě se riziko posilování vnější nebo vnitřní hodnoty účtované měny, která se použila virtuálně (cizí měna), přenáší v plném rozsahu na příjemce úvěru (spotřebitele), byť obdržel platbu v jiné měně, kterou reálně spotřeboval;
 —
 která transparentně neuvádějí, jak konkrétně funguje směnný mechanismus virtuálně použité účtované měny, aby spotřebitel mohl na základě jasných a srozumitelných kritérií posoudit finanční důsledky vyplývající z podepsání smlouvy;
 —
 která obsahují peněžní závazek spotřebitele zaplatit v rámci splátek úvěru částky, které vyplývají z rozdílu mezi splátkami vypočítanými v účtované měně, která byla příjemci úvěru poskytnuta virtuálně, a splátkami vypočítanými v měně platby, která byla reálně spotřebována;
 mohou být zneužívající?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, jaká kritéria musí vnitrostátní soud uplatnit za účelem posouzení takového případného zneužívajícího charakteru s ohledem na skutečnosti popsané v první otázce?
 3)
 Lze na ujednání popsaná v první otázce nahlížet tak, že nespadají do hlavního předmětu smlouvy o úvěru?
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29).


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/3
 Posudek Soudního dvora (pléna) ze dne 16. května 2017 – Evropská komise
 (Posudek 2/15) (1)
 („Posudek vydaný na základě čl. 218 odst. 11 SFEU - Dohoda o volném obchodu mezi Evropskou unií a Singapurskou republikou - Dohoda ‚nové generace‘ sjednaná po vstupu Smluv o EU a FEU v platnost - Pravomoc uzavřít dohodu - Článek 3 odst. 1 písm. e) SFEU - Společná obchodní politika - Článek 207 odst. 1 SFEU - Obchod zbožím a službami - Přímé zahraniční investice - Veřejné zakázky - Obchodní aspekty duševního vlastnictví - Hospodářská soutěž - Obchod s třetími státy a udržitelný rozvoj - Sociální ochrana pracovníků - Ochrana životního prostředí - Článek 207 odst. 5 SFEU - Služby v oblasti dopravy - Článek 3 odst. 2 SFEU - Mezinárodní dohoda, která může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost - Pravidla sekundárního práva Unie týkající se volného pohybu služeb v oblasti dopravy - Jiné než přímé zahraniční investice - Článek 216 SFEU - Dohoda nezbytná k dosažení cíle stanoveného Smlouvami - Volný pohyb kapitálu a plateb mezi členskými státy a třetími státy - Posloupnost smluv v oblasti investic - Nahrazení smluv o investicích mezi členskými státy a Singapurskou republikou - Institucionální ustanovení dohody - Řešení sporů mezi investory a státy - Řešení sporů mezi smluvními stranami“)
 (2017/C 239/03)
 Jednací jazyk: všechny úřední jazyky
 Žadatelka
 Evropská komise (zástupci: U. Wölker, B. De Meester, R. Vidal-Puig a M. Kocjan, zmocněnci)
 Výrok
 Dohoda o volném obchodu mezi Evropskou unií a Singapurskou republikou spadá do výlučné pravomoci Unie s výjimkou následujících ustanovení, která spadají do sdílené pravomoci Unie a členských států:
 —
 ustanovení oddílu A (Ochrana investic) kapitoly 9 (Investice) této dohody, pokud se týkají jiných než přímých investic mezi Unií a Singapurskou republikou;
 —
 ustanovení oddílu B (Řešení sporů mezi investory a státem) této kapitoly 9 a
 —
 ustanovení kapitol 1 (Cíle a obecné definice), 14 (Transparentnost), 15 (Řešení sporů mezi smluvními stranami), 16 (Mechanismus zprostředkování) a 17 (Institucionální, obecná a závěrečná ustanovení) uvedené dohody, pokud se týkají ustanovení uvedené kapitoly 9 a v rozsahu, v němž posledně uvedená ustanovení spadají do sdílené pravomoci Unie a členských států.
 (1) Úř. věst. C 363, 3.11.2015.


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – American Express Marketing & Development v. OHIM (IP ZONE)
 (Spojené věci T-102/11 a T-369/12 až T-371/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihlášky slovních ochranných známek Společenství IP ZONE, EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE a EUROPEAN IP ZONE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 129/21
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: American Express Marketing & Development Corp. (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda a S. Kirschstein-Freund, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: J. Crespo Carrillo a P. Bullock, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloby podané proti rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. prosince 2010 (věc R 1125/2010-2) a ze dne 12. června 2012 (věci R 1451/2011-2, R 1452/2011-2 a R 1453/2011-2) týkajícím se přihlášek označení IP ZONE a označení EUROPE IP ZONE, IP ZONE EUROPE a EUROPEAN IP ZONE jako ochranných známek Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Společnosti American Express Marketing & Development Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 130, 30.4.2011.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/34
 Žaloba podaná dne 2. ledna 2007 – Galderma v. OHIM – Lelas (Nanolat)
 (Věc T-6/07)
 (2007/C 56/64)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Galderma SA (Cham, Švýcarsko) (zástupce: N. Hebeis, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Tihomir Lelas
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 25. října 2006 ve věci R 0146/2006-04 v rozsahu, v němž zamítlo námitku proti výrobkům „léky; farmaceutické, zvěrolékařské a hygienické přípravky; mýdla; kosmetické přípravky, vlasové vody“;
 —
 zamítnout přihlášku ochranné známky Společenství 003088986 „NANOLAT“ pro výše uvedené výrobky;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Tihomir Lelas
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Nanolat“ pro výrobky zařazené do tříd 1, 3 a 5 (přihláška č. 3 088 986).
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „TANNOLACT“ pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož existuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993, o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/25
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. listopadu 2008 – Cantieri Navali Termoli v. Komise
 (Věc T-70/07) (1)
 („Státní podpory - Lodní stavitelství - Provozní podpory související se zakázkami týkajícími se lodí - Žádost o prodloužení lhůty pro dodávku lodě, uvedené v článku 3 nařízení (ES) č. 1540/98 - Příčinná souvislost mezi mimořádnou událostí a prodlením“)
 (2009/C 6/51)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cantieri Navali Termoli SpA (Termoli, Itálie) (zástupce: B. Mammarella, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Conte a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/948/ES ze dne 4. července 2006 o státní podpoře, kterou má Itálie v úmyslu uskutečnit ve prospěch společnosti Cantieri Navali Termoli S.p.A. (Úř. věst. L 383, s. 53)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Cantieri Navali Termoli SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/4
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 19. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Spojené království) — Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 (Věc C-117/11) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Daně - DPH - Šestá směrnice - Článek 28 odst. 2 písm. a) - Článek 28 odst. 3 písm. b) - Osvobození některých přepravních služeb od daně - Operace kombinující služby parkování vozdila a přepravu cestujících mezi parkovištěm a letadlem - Existence dvou oddělených plnění nebo jediného plnění - Zásada daňové neutrality)
 2012/C 109/07
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd
 Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Výklad šesté směrnice Rady směrnice 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Možnost členských států zachovat osvobození od daně hrazené na předchozím stupni — Vnitrostátní právní předpisy zachovávající osvobození s vrácením uhrazené daně pro určité přepravní služby — Hospodářský subjekt poskytující osobám cestujícím letadlem službu parkování spojenou s přepravní službou mezi místem parkování a letištěm — Operace, která musí být pro účely DPH posuzována za jediné zdanitelné plnění nebo několik samostatných plnění?
 Výrok
 Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 92/111/EHS ze dne 14. prosince 1992, musí být vykládána v tom smyslu, že pro určení sazby daně z přidané hodnoty použitelné na služby parkování vozidla na parkovišti „mimo letiště“ a dopravy cestujících uvedeného vozidla mezi tímto parkovištěm a terminálem daného letiště musí být za takových okolností, jako jsou ty, které jsou předmětem věci v původním řízení, považovány za jediné komplexní plnění, v němž převládá služba parkování.
 (1) Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (třetí senát) (Itálie) dne 5. července 2010 — Edison Trading SpA v. Autorità Per l’Energia Elettrica e il Gas
 (Věc C-330/10)
 ()
 2010/C 346/41
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (třetí senát)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Edison Trading SpA
 Žalovaný: Autorità per l’Energia Elettrica e il Gas
 Předběžná otázka
 Brání články 23, 43, 49 a 56 Smlouvy, jakož i čl. 11 odst. 2 a 6 a článek 24 směrnice č. 54 z roku 2003 (1) vnitrostátnímu předpisu, který, aniž by byl oznámen Komisi EU, určitým výrobcům elektrické energie, kteří jsou za daných okolností základními výrobci pro uspokojení potřeb poptávky po dispečinkových službách, trvale ukládá předkládat nabídky na energetických burzovních trzích podle programů heteronomně stanovených provozovatelem sítě a podle kterého si odměňování u těchto nabídek svobodně nestanoví výrobce, ale je vázáno na parametry, které nejsou stanoveny „průhlednými, nediskriminačními a tržními postupy“?
 (1) Úř. věst. L 176, s. 37.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2016 – Benelli Q. J. v. OHIM – Demharter (MOTOBI B PESARO)
 (Věc T-171/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Společenství MOTOBI B PESARO - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Důkazy předložené proti návrhu na zrušení po uplynutí stanovené lhůty - Nezohlednění - Posuzovací pravomoc odvolacího senátu - Ustanovení, které stanoví jinak - Okolnosti, které brání zohlednění dalších nebo doplňkových důkazů - Článek 76 odstavec 2 nařízení č. 207/2009 - Pravidlo 50 odst. 1 třetí pododstavec nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2016/C 098/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Benelli Q. J. Srl (Pesaro, Itálie) (zástupci: P. Lukácsi a B. Bozóki, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně F. Mattina, poté P. Bullock, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Demharter GmbH (Dillingen, Německo) (zástupce: A. Kohn, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. ledna 2013 (věc R 2590/2011-2), týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Demharter GmbH a Benelli Q. J. Srl.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Benelli Q. J. Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 147, 25.5.2013.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/16
 Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. září 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — Pannon GSM Távközlési Rt. v. Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa
 (Věc C-143/09) (1)
 („Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Přistoupení k Evropské unii - Směrnice 2002/22/ES - Časová působnost - Příslušnost Soudního dvora“)
 2010/C 51/25
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pannon GSM Távközlési Rt.
 Žalovaný: Nemzeti Hírközlési Hatóság Tanácsa
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Fővárosi Bíróság — Výklad Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. L 236, s. 33), článku 10 ES, čl. 87 odst. 1 ES a článku 249 ES, jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367) — Rozdělení čistých nákladů na plnění povinností vyplývajících z univerzální služby mezi provozovateli sítě a poskytovateli elektronických komunikací — Vnitrostátní právní úprava způsobu rozdělení nákladů, která předpokládá použití předpisů, jež nejsou v souladu se směrnicí, pokud jde o financování univerzálních služeb poskytovaných v roce předcházejícím přistoupení dotčeného členského státu k Evropské unii
 Výrok
 Článek 13 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), jakož ani příloha IV uvedené směrnice se nevztahují na skutkové okolnosti sporu, jako je spor v původním řízení, který se týká příspěvku v oblasti elektronických komunikací požadovaného orgány Maďarské republiky za rok 2003.
 (1) Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


text:
 3.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 99/15
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 16. února 2007 proti Norskému království
 (Věc E–2/07)
 (2007/C 99/15)
 Dne 16. února 2007 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, Nielsem Fengerem, Arne T. Andersenem a Lornou Young, žalobu proti Norskému království k Soudnímu dvoru ESVO.
 Navrhovatel žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:
 1.
 ponecháním v platnosti předpisu Lov av 28. juli 1949 nr. 26 om Statens Pensjonskasse týkajícího se penzijních práv vzniklých na základě dob zaměstnání po 1. lednu 1994, podle kterého pozůstalostní důchod vdovce, jehož manželka se stala členkou státního penzijního fondu před dnem 1. října 1976, je krácen s ohledem na jeho jiné příjmy, zatímco vdova za stejných okolností dostává pozůstalostní důchod bez krácení, Norské království nesplnilo své povinnosti podle čl. 69 odst. 1 Dohody o EHP a článku 5 aktu uvedeného v bodě 20 v příloze XVIII Dohody o EHP (Směrnice Rady ze dne 24. července 1986 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků (86/378/EHS), ve znění směrnice Rady 96/97/ES ze dne 20. prosince 1996), pozměněné protokolem č. 1 Dohody o EHP,
 a že
 2.
 Norské království ponese náklady tohoto řízení
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Věc se týká pravidel obsažených v norském Aktu o státním penzijním fondu o penzijních právech vdovců, jejichž manželka se stala členkou státního penzijního fondu před dnem 1. října 1976, přičemž:
 —
 jejich pozůstalostní důchod je krácen s ohledem na jeho jiné příjmy,
 —
 vdovy za stejných okolností dostávají pozůstalostní důchod bez krácení.
 —
 Ustanovení čl. 69 odst. 1 Dohody o EHP uvádí, že mužům a ženám přísluší za stejnou práci stejný plat.
 —
 Článek 5 aktu uvedeného v bodě 20 přílohy XVIII Dohody o EHP (Směrnice Rady 86/378/EHS ze dne 24. července 1986) upravuje použití zásady rovného zacházení na systémy sociálního zabezpečení pracovníků.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Noord-Holland (Nizozemsko) dne 14. prosince 2015 – X, GoPro Coöperatief UA v. Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
 (Věc C-666/15)
 (2016/C 106/13)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Noord-Holland
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: X, GoPro Coöperatief UA
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být vysvětlivky Komise k podpoložce 8525 80 30 a k podpoložkám 8525 80 91 a 8525 80 99 Kombinované nomenklatury vykládány v tom smyslu, že o „nejméně 30 minut souvislé nahrávky“ se jedná i v případě, že jsou videosekvence v rámci modu „video record“ nahrávány déle než 30 minut, avšak jsou ukládány v oddělených souborech o délce méně než 30 minut a divák musí při přehrávání otevřít každý soubor kratší než 30 minut zvlášť, avšak existuje možnost spojit videosekvence obsažené v těchto souborech na počítači za pomoci softwaru dodávaného společností GoPro a uložit tak jediný videofilm delší než 30 minut do jediného souboru na počítači?
 2)
 Brání zařazení videokamer se záznamem obrazu i zvuku, které mohou nahrávat signály z externích zdrojů, do podpoložky 8525 80 99 KN, že tyto signály nemohou být přenášeny přes externí televizi nebo externí monitor, neboť tyto videokamery se záznamem obrazu i zvuku, např. GoPro Hero 3 Silver Edition, mohou přehrávat na externí obrazovku nebo monitor pouze soubory zaznamenané za použití jejích čočky?


text:
 28.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 160/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2011 — Německo v. Komise
 (Věc T-576/08) (1)
 (Zemědělství - Společná organizace trhů - Distribuce potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob - Nařízení (ES) č. 983/2008 - Plán přidělující členským státům zdroje vyčleněné na distribuční program pro rozpočtový rok 2009 - Zajištění produktů na trhu - Žaloba na neplatnost)
 2011/C 160/21
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: původně M. Lumma a B. Klein, poté M. Lumma, B. Klein, T. Henze a N. Graf Vitzthum, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a A. Szmytkowska, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Švédské království (zástupci: A. Falk, K. Petkovska, S. Johannesson a A. Engman, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Španělské království (zástupce: B. Plaza Cruz, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a B. Cabouat, zmocněnci), Italská republika (zástupci: původně I. Bruni, zmocněnec, poté P. Gentili, avvocato dello Stato) a Polská republika (zástupci: původně M. Dowgielewicz, poté M. Szpunar, a nakonec M. Szpunar, B. Majczyna a M. Drwiecki, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení nařízení Komise (ES) č. 983/2008 ze dne 3. října 2008, kterým se přijímá plán přidělující členským státům zdroje vyčleněné na rozpočtový rok 2009 pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství (Úř. věst. L 268, s. 3).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 2 a příloha II nařízení Komise (ES) č. 983/2008 ze dne 3. října 2008, kterým se přijímá plán přidělující členským státům zdroje vyčleněné na rozpočtový rok 2009 pro dodávky potravin z intervenčních zásob ve prospěch nejchudších osob ve Společenství, se zrušují.
 2)
 Zrušením článku 2 a přílohy II nařízení č. 983/2008 není dotčena platnost již přidělených zdrojů.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Spolkovou republikou Německo.
 4)
 Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Polská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Gintec International Import-Export GmbH v. Verband Sozialer Wettbewerb eV
 (Věc C-374/05) (1)
 (Směrnice 2001/83/ES a 92/28/EHS - Vnitrostátní předpisy, které zakazují reklamu na léčivé přípravky prostřednictvím vyjádření třetích osob nebo losování - Využití celkově pozitivních výsledků ankety provedené mezi spotřebiteli, jakož i měsíčního losování umožňujícího vyhrát krabičku výrobku)
 (2007/C 315/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Gintec International Import-Export GmbH
 Žalovaný: Verband Sozialer Wettbewerb eV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesgerichtshof – Výklad čl. 87 odst. 3 a čl. 90 písm. j) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 136, s. 34), jakož i čl. 2 odst. 3 a čl. 5 písm. j) směrnice Rady 92/28/EHS ze dne 31. března 1992 o reklamě na humánní léčivé přípravky (Úř. věst. L 113, s. 13) – Vnitrostátní předpisy, které zakazují reklamu na léčivé přípravky prostřednictvím tvrzení osob z nikoli odborných kruhů nebo loterií – Využití celkově pozitivních výsledků ankety provedené mezi spotřebiteli, jakož i měsíčního losování o krabičku výrobku
 Výrok
 1)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, provedla v oblasti reklamy na léčivé přípravky úplnou harmonizaci, přičemž případy, v nichž jsou členské státy oprávněny přijmout předpisy, které se odklánějí od pravidel stanovených touto směrnicí, jsou výslovně vyjmenovány. Uvedená směrnice tedy musí být vykládána v tom smyslu, že členský stát nemůže ve svých vnitrostátních předpisech stanovit absolutní a bezpodmínečný zákaz užívat v reklamě na léčivé přípravky, která je určena široké veřejnosti, vyjádření třetích osob, zatímco jejich používání může být omezeno v souladu s touž směrnicí pouze z důvodu jejich zvláštního obsahu nebo postavení jejich autora.
 2)
 a)
 Směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27, ukládá členským státům, aby stanovily ve svých vnitrostátních předpisech zákaz užívat v reklamě na léčivé přípravky, která je určena široké veřejnosti, vyjádření třetích osob, pokud nepatřičným, odpuzujícím nebo klamavým způsobem poukazují na tvrzení o uzdravení ve smyslu čl. 90 písm. j) směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27, přičemž tento pojem „tvrzení o uzdravení“ musí být vykládán tak, že nezahrnuje odkazy na posílení dobrého stavu organismu osoby, pokud nebyla zmíněna léčebná účinnost léčivého přípravku s ohledem na eliminaci určité nemoci. Článek 90 písm. c) směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27, rovněž členským státům ukládá, aby stanovily ve svých vnitrostátních předpisech zákaz užívat v reklamě na léčivé přípravky, která je určena široké veřejnosti, vyjádření třetích osob, pokud vytvářejí dojem, že užívání léčivého přípravku přispívá k posílení celkového pocitu dobrého stavu organismu.
 b)
 Článek 87 odst. 3, čl. 88 odst. 6 a čl. 96 odst. 1 směrnice 2001/83, ve znění směrnice 2004/27, zakazují reklamu na léčivý přípravek ve formě losování oznámeného na internetu v rozsahu, v němž podporuje neúčelné užívání tohoto léčivého přípravku a nese s sebou přímou distribuci veřejnosti, jakož i poskytování bezplatných vzorků.
 3)
 Na první a druhou předběžnou otázku by byla podána stejná odpověď, pokud by se použila ustanovení směrnice Rady 92/28/EHS ze dne 31. března 1992 o reklamě na humánní léčivé přípravky.
 (1) Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/26
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. ledna 2006 Beatriz Salvador García proti rozsudku vydanému dne 25. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-205/02, Beatriz Salvador García v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-7/06 P)
 (2006/C 60/49)
 Jednací jazyk: španělština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 9. ledna 2006 kasační opravný prostředek podaný Beatriz Salvador García, zastoupenou R. García-Gallardem Gil-Fournierem, D. Domínguezem Pérezem a A. Sayaguésem Torresem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 25. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-205/02, Beatriz Salvador García v. Komise Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 Prohlásil tento opravný prostředek za přípustný.
 2.
 Zrušil rozsudek Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 25. října 2005 a vrátil věc případně zpět Soudu prvního stupně.
 3.
 Uložil Komisi ES náhradu veškerých nákladů řízení vyplývajících z řízení před Soudním dvorem, jakož i nákladů vynaložených v řízení před Soudem prvního stupně.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tento opravný prostředek je založen výlučně na jediném důvodu: porušení práva Společenství Soudem prvního stupně v bodech 36 až 59 napadeného rozsudku. Navrhovatelka se zejména domnívá, že Soud vyložil nesprávně pojem „okolnosti vyplývající z práce konané pro některý jiný stát“ uvedený v čl. 4 odst. 1 písm. a) druhém pododstavci přílohy VII služebního řádu.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2011 — Omnicare v. OHIM — Astellas Pharma (OMNICARE)
 (Věc T-290/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství OMNICARE - Starší národní obrazová ochranná známka OMNICARE - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Podobnost služeb - Skutečné užívání starší ochranné známky)
 2011/C 311/75
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Omnicare, Inc. (Covington, Kentucky, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, QC)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Astellas Pharma GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: C. Gutiérrez Martínez, M. H. Granado Carpenter a M. Polo Carreño, advokáti)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. května 2009 (věc R 402/2008-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Yamanouchi Pharma GmbH a Omnicare, Inc
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Omnicare, Inc., se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 244, 10.10.2009.


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/37
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 10. března 2016 – Kozak v. Komise
 (Věc F-152/15)
 („Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/293/14 - Rozhodnutí výběrové komise o nepřipuštění uchazeče ke zkouškám v hodnotícím centru - Žádost o přezkum - Nové rozhodnutí výběrové komise potvrzující její první rozhodnutí - Odůvodněná odpověď ze strany EPSO - Čistě potvrzující akt - Lhůta pro podání žaloby - Zjevná nepřípustnost - Článek 81 jednacího řádu“)
 (2016/C 145/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Małgorzata Kozak (Varšava, Polsko) (zástupce: J. Łojkowska-Paprocka, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí EPSO o nepřipuštění žalobkyně ke zkouškám v hodnotícím centru v rámci výběrového řízení EPSO/AD/293/14
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 M. Kozak ponese vlastní náklady řízení.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/52
 Žaloba podaná dne 4. února 2015 – Sharif University of Technology v. Rada
 (Věc T-52/15)
 (2015/C 138/70)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sharif University of Technology (Teherán, Írán) (zástupce: M. Happold, Barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil přílohu rozhodnutí Rady 2014/776/SBZP, přílohu II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP, přílohu prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1202/2014 a přílohu IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012, a to v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;
 —
 určil, že žalobkyně má nárok na odškodnění újmy na dobrém jménu, kterou utrpěla z důvodu kroků učiněných Radou, a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se svou žalobou domáhá zrušení přílohy rozhodnutí Rady 2014/776/SZBP (1), přílohy II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (2), přílohy k prováděcímu nařízení Rady (EU) č. 1202/2014 (3) a přílohy IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 (4), a to v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada porušila práva žalobkyně na obhajobu a její právo na účinnou soudní ochranu.
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se Rada dopustila zjevně nesprávných právních posouzení, pokud jde o přijetí omezujících opatření vůči žalobkyni.
 Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada porušila právo žalobkyně na vlastnictví a zásadu proporcionalit.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada zneužila své pravomoci tím, že přijala omezující opatření vůči žalobkyni.
 (1) Rozhodnutí Rady 2014/776/SZBP ze dne 7. listopadu 2014, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 325, s. 19).
 (2) Rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).
 (3) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1202/2014 ze dne 7. listopadu 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 325, s. 3).
 (4) Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/22
 Žaloba podaná dne 21. března 2005 Robertem Benkö a dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-122/05)
 (2005/C 171/38)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 21. března 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Robertem Benkö, s bydlištěm v Kohfidish (Rakousko), Nikolausem Draskovichem, s bydlištěm v Güssing (Rakousko), Alexanderem Freiherrem von Kottwitz-Erdödym, s bydlištěm v Kohfidish (Rakousko), Peterem Masserem, s bydlištěm ve Schwanberg (Rakousko), Alfredem princem z Lichtenštejnska, s bydlištěm v Deutschlandsberg (Rakousko), Marenzi Privatstiftung, se sídlem v Ebergassing (Rakousko), obcí Götzendorf an der Leitha (Rakousko), obcí Ebergassing (Rakousko), Ernstem Harrachem, s bydlištěm v Bruck an der Leitha (Rakousko), Schlossgut Schönbühel-Aggstein AG, se sídlem ve Vaduz, Heinrich Rüdiger Fürst Starhemberg'sche Familienstiftung, se sídlem ve Vaduz, zastoupenými M. Schaffgotschem, advokátem.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 1.
 zrušil napadené rozhodnutí Komise v celém rozsahu, v případě, že nebude tomuto návrhu vyhověno, aby podpůrně
 2.
 zrušil napadené rozhodnutí pokud jde o všechny rakouské lokality významné pro Společenství (kód AT přílohy I napadeného rozhodnutí), v případě, že nebude tomuto návrhu vyhověno, aby podpůrně
 3.
 zrušil zařazení lokalit AT 1114813, AT 2242000, AT 1220000, AT 1205A00, AT 3122000 a AT 3120000 do napadeného rozhodnutí Komise, v případě, že nebude tomuto návrhu vyhověno, aby podpůrně
 4.
 zrušil zařazení lokalit uvedených v příloze I napadeného rozhodnutí do lokalit významných pro Společenství pro stanoviště a druhy se stupněm zastoupení a celkovým hodnocením B, C a D (podpůrně C a D, dále podpůrně jen D) podle standardních formulářů údajů členských států pro
 a)
 veškeré lokality zařazené do napadeného rozhodnutí (podle přílohy I), podpůrně
 b)
 všechny rakouské lokality (kód AT v příloze I), podpůrně
 c)
 jen pro lokality AT 1114813, AT 2242000, AT 1220000, AT 1205A00, AT 3122000 a AT 3120000,
 5.
 v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na základě rozhodnutí Komise K (2004) 4031 (1) ze dne 7. prosince 2004, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v kontinentální biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (2), spadají pozemky žalobců do ochranného režimu této směrnice.
 Žalobci zejména uplatňují, že rozhodnutí není založeno na nezbytném vážení zájmů mezi vyšším veřejným zájmem a právy občanů a územně samosprávných celků, které mají být dotčeny.
 Žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu se směrnicí 92/43/EHS vzhledem k tomu, že nebyly správně vytvořeny nezbytné podklady pro posouzení nutných finančních nákladů, a vzhledem k tomu, že akční program, který měl být podle článku 8 směrnice přijat, nebyl ani vypracován a ani toto by nebylo dostatečné.
 Žalobci dále namítají, že směrnicí 92/43/EHS vyžadovaná soudržnost sítě oblastí ochrany není v důsledku rozdělení kompetencí v Rakousku zajištěna, přičemž oblasti ochrany prakticky ve všech případech končí na hranici jednotlivých spolkových zemí, což je podle názoru žalobců z hlediska práva Společenství a po odborné stránce ochrany přírody chybné.
 Žalobci dále zastávají názor, že Komise v napadeném rozhodnutí opomněla výslovně a podrobně určit, pro které druhy a stanoviště mají lokality, které jsou nyní uvedeny jako lokality významné pro Společenství, skutečně význam pro Společenství.
 Žalobci konečně uplatňují, že pro lokality týkající se žalobců byly obsahem rozhodnutí učiněny nesprávné odborné podklady a proto byly tyto lokality nesprávně prohlášeny pro určité druhy a stanoviště za lokality významné pro Společenství.
 (1) Úř. věst. L 382, s. 1.
 (2) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7).


text:
 15.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 198/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 14. dubna 2015 – Rada Evropské unie v. Evropská komise
 (Věc C-409/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Makrofinanční pomoc třetím zemím - Rozhodnutí Komise o zpětvzetí návrhu rámcového nařízení - Článek 13 odst. 2 SEU a článek 17 SEU - Článek 293 SFEU - Zásada svěřených pravomocí - Zásada institucionální rovnováhy - Zásada loajální spolupráce - Článek 296 SFEU - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2015/C 198/05)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rada Evropské unie (zástupci: G. Maganza, A. de Gregorio Merino a I. Gurov, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Smulders, P. Van Nuffel a M. Clausen, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil a J. Škeřík, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupce: T. Henze, zmocněnec), Španělské království (zástupce: M. Sampol Pucurull, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Colas a N. Rouam, zmocněnci), Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato), Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, B. Koopman a J. Langer, zmocněnci), Slovenská republika (zástupkyně: B. Ricziová, zmocněnkyně), Finská republika (zástupkyně: H. Leppo, zmocněnkyně), Švédské království (zástupkyně: U. Persson a A. Falk, zmocněnkyně), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: V. Kaye, zmocněnkyně, ve spolupráci s R. Palmerem, barrister)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Česká republika, Spolková republika Německo, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Nizozemské království, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/24
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2015 – Amrita a další v. Komise
 (Věc T-439/15)
 (2015/C 328/23)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Soc. coop. Amrita arl (Scorrano, Itálie), Cesi Marta (Alliste, Itálie), Comune Agricola Lunella – Soc. Mutua Coop Agricola (Galatone, Itálie), Mustich Loredana Faustina (Lequile, Itálie), Rollo Olga (Lecce, Itálie), Borrello Claudia (Salve, Itálie), Società agricola Merico Maria Rosa di Consiglia, Marta e Vito Lisi (Miggiano, Itálie), Marzo Luigi (Specchia, Itálie), Azienda Agricola Piccapane di Pellegrino Giuseppe (Castrignano del Capo, Itálie), Azienda Agricola Le Lame di Russo Antonello e Russo Gianluigi Ss (Cutrofiano, Itálie), Lanzieri Ivana (Ugento, Itálie), Stendardo Giovanni (Presicce, Itálie), Stasi Anna Maria (Castrignano del Capo, Itálie), Azienda Agricola Crie di Miggiano Gianluigi (Muro Leccese, Itálie), Castriota Maria Grazia (Galatone, Itálie), Gabrieli Tommasi Emanuele (Calimera, Itálie), Azienda Agricola di Canioni Fiorella (Melendugno, Itálie), Azienda Agricola Spirdo Ss agricola (Ruffano, Itálie), Coppola Silvia (Guagnano, Itálie), Fondazione le Costantine (Uggiano la Chiesa, Itálie), Impresa Agricola Stefania Stamerra (Lecce, Itálie), Azienda Agricola Clemente Pezzuto di Pezzuto Francesco (Trepuzzi, Itálie), Cooperativa Sociale Terrarossa (Tricase, Itálie), Vaglio Irene (Tricase, Itálie), Simone Cosimo Antonio (Morciano di Leuca, Itálie), Azienda Agrituristica „Gli Ulivi“ di Baglivo Cesaria (Tricase, Itálie), Preite Osvaldo (Taurisano, Itálie), Masseria Alti Pareti Società Agricola arl (Maglie, Itálie), Società Agricola Li Matonni Sas di Sammarco Ascanio & C. (Erchie, Itálie) (zástupci: L. Paccione a V. Stamerra, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil prováděcí rozhodnutí Komise č. 789 ze dne de 18. května 2015, zveřejněné v Úředním věstníků Evropské Unie č. 125/36 ze dne 21. května 2015, nadepsané „Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/789 ze dne 18. května 2015 o opatřeních proti zavlékání organismu Xylella fastidiosa (Wells et al.) do Unie a proti jeho rozšiřování na území Unie“ poté, co případně vyloučí uplatnění směrnice Rady 2000/29 ze dne 8. května 2000, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie č. 169 ze dne 10. července 2000, se všemi právními následky, zejména pokud jde o náklady řízení a soudní příslušnost.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v projednávané věci se shoduje s rozhodnutím, které je předmětem žalob ve věci T-436/15, Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi a Negro v. Komise a ve věci T-437/15, Eden Green Vivai Piante di Verdesca Giuseppe a další v. Komise.
 Na podporu žaloby předkládají žalobci šestnáct žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti směrnice 2000/29 v rozsahu, v němž porušuje článek 48 SFEU, ve spojení s článkem 5 SEU, jakož i z nedostatku pravomoci a porušení zásady loajální spolupráce.
 —
 Žalobci v tomto ohledu uvádějí, že směrnice přiznává Unii výlučnou pravomoc, kterou Smlouvy neuznávají.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z protiprávnosti směrnice 2000/29 z důvodu nedostatku pravomoci a porušení článku 5 SEU ve vztahu k zásadám loajální spolupráce a subsidiarity.
 —
 Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že směrnice přiznává Komisi pravomoc, neuznanou Smlouvami, ke zrušení opatření přijatých členským státem v oblasti právní úpravy rostlinolékařských požadavků.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z protiprávnosti rozhodnutí Komise (EU) 2015/789 z důvodu protiprávnosti směrnice 2000/29, na které se toto rozhodnutí zakládá, jak vyplývá z bodů 1 a 2 výše.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 v rozsahu, v němž porušuje článek 6 SEU, ve spojení se zásadou účinné soudní ochrany, kterou žalobcům dříve přiznal italský správní soud.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 v rozsahu, v němž porušuje článek 5 SEU, ve spojení se zásadami loajální spolupráce a subsidiarity, s přihlédnutím k úplnému nedostatku odůvodnění, pokud jde o rozhodující bod týkající se případné nečinnosti v boji s bakterií Xylella fastidiosa ze strany členského státu.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 v rozsahu, v němž porušuje článek 5 SEU, ve spojení se zásadami proporcionality a obezřetnosti.
 —
 Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že normativní obsah napadeného rozhodnutí se jeví jako přemrštěný ve vztahu k proklamovaným cílům.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí Komise (EU) 2015/789 v rozsahu, v němž porušuje normu NIMP č. 9, ve spojení s článkem 5 SFEU a s Protokolem č. 2 (SFEU) o používání zásad subsidiarity a proporcionality.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 v části, v níž v rozporu s článkem 5 SEU a zásadou proporcionality v něm zakotvenou označuje celou provincii Lecce jako „zamořenou zónu“, jakož i pásmo minimálně deseti kilometrů severně od této provincie jako „nárazníkovou zónu“. Napadené rozhodnutí dále porušuje podstatné formální náležitosti z důvodu nedostatečného dokazování a odůvodnění a je stiženo též vadami a neodůvodněnými domněnkami.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení článku 5 SFEU a nedostatku pravomoci, jelikož pouze italský stát byl příslušný k určení a vymezení jakékoli zóny, v níž hrozila nákaza.
 10.
 Desátý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení článku 5 SEU a nedostatku pravomoci v rozsahu, v němž zakazuje výsadbu hostitelských rostlin v „zamořených zónách“, jakož i z důvodu porušení článku 1 Dodatkového protokolu k Úmluvě na ochranu lidských práv a základních svobod, takže napadené rozhodnutí přestavuje nekodifikované omezení věcných práv žalobců k zemědělským pozemkům v jejich vlastnictví.
 11.
 Jedenáctý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení článků 11 a 191 SFEU, porušení zásady obezřetnosti a článku 5 SEU, ve spojení se směrnicí 2001/42, v rozsahu, v němž odstranění napadených a zdravých rostlin v okruhu 100 m, ve spojení s požadavkem povinného fytosanitárního ošetření proti přenašečům dotčeného organismu, způsobuje škody na životním prostředí a mění ráz krajiny v Salentu, aniž bylo provedeno strategické posouzení vlivu na životní prostředí a posouzení nebezpečí pro životní prostředí a lidské zdraví.
 12.
 Dvanáctý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení článků 11 a 191 SFEU a směrnice 92/43/EHS v rozsahu, v němž přijatá opatření nezahrnují posouzení nebezpečí, která by odstranění, eradikace a rostlinolékařská ošetření mohly způsobit na částech území zvláště chráněných unijním právem, neboť byly označeny jako zvláště chráněné oblasti, přírodní parky nebo lokality významné pro Společenství.
 13.
 Třináctý důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení Evropské úmluvy o krajině, podepsané ve Florencii dne 20. října 2000, a z důvodu porušení článků 191 a 11 SFEU, ve spojení se směrnicí 92/43/EHS.
 —
 Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že unijní rozhodnutí ukládá povinnost odstranit všechny druhy olivovníků, s povinností ošetření chemickými pesticidy, jejichž používání je v ekologickém zemědělství výslovně zakázáno, což fakticky vede k zániku zemědělských podniků žalobců, kteří již po několik let provozují ekologické zemědělství.
 14.
 Čtrnáctý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 178 ze dne 28. ledna 2002 a článků 11 a 191 SFEU, zejména pokud jde směrnici 2009/128/ES, a z důvodu porušení zásady proporcionality a podstatných formálních náležitostí.
 —
 Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že unijní rozhodnutí ukládá žalobcům povinnost užívat chemické látky, jejichž užívání není v ekologickém zemědělství dovoleno, a odstranit rostliny, a to i v případě minimálního podezření z nákazy. Tato opatření jsou v rozporu s poznatky plynoucími z vědeckých stanovisek Evropského úřadu pro bezpečnost potravin a zakládají se na domněnce o existenci příčinné souvislosti mezi rychlým vysycháním olivovníků a bakterií Xylella, která doposud nebyly prokázána.
 15.
 Patnáctý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 v rozsahu, v němž namísto přijetí předběžných opatření k řízení rizik nezbytných k zajištění vysoké ochrany zdraví zaujala Evropská komise k danému riziku čistě hypotetický postoj, který Soudní dvůr výslovně vylučuje.
 16.
 Šestnáctý žalobní důvod vycházející z vnitřní protiprávnosti rozhodnutí (EU) 2015/789 z důvodu porušení článku 5 SEU, porušení podstatných formálních náležitostí a porušení zásady proporcionality.
 —
 Žalobci v tomto ohledu tvrdí, že použití pesticidů a způsob eradikace, které Evropský úřad pro bezpečnost potravin shledal neúčinnými a neudržitelnými, nejsou nezbytné k dosažení cíle stanoveného unijními předpisy prostřednictvím směrnice 2000/29/ES, takže porušují zásadu proporcionality.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Satu Mare (Rumunsko) dne 12. října 2015 – Pavel Dumitraș, Mioara Dumitraș v. BRD Groupe Société Générale – sucursala Satu Mare
 (Věc C-534/15)
 (2016/C 016/21)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Judecătoria Satu Mare
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Pavel Dumitraș, Mioara Dumitraș
 Žalovaná: BRD Groupe Société Générale – sucursala Satu Mare
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 2 písm. b) směrnice 93/13/EHS (1), pokud jde o definici pojmu „spotřebitel“, vykládat ve smyslu, že zahrnuje, nebo naopak ve smyslu, že vylučuje z této definice fyzické osoby, které jako ručitelé podepsaly doplňkové akty a akcesorické smlouvy (smlouva o ručení, smlouva o zajišťovacím převodu práva k nemovitosti) k úvěrové smlouvě uzavřené obchodní společností pro účely výkonu její činnosti, v případě, že tyto fyzické osoby nemají žádnou spojitost s činností obchodní společnosti a jednaly pro účely, které nespadají do jejich obchodní činnosti, s ohledem na to, že zpočátku byli žalobci fyzickými osobami jednajícími jako ručitelé hlavního dlužníka – právnická osoba, jejímž správcem byl žalobce – v souvislosti se smlouvou o úvěru uzavřenou s žalovanou v postavení věřitele, avšak následně dotčená smlouva byla změněna a původní dlužník, jehož správcem byl žalobce, uskutečnil se souhlasem žalované v postavení věřitele novaci úvěru s jinou právnickou osobou, jejímiž správci není ani jeden ze žalobců, ale zavázali se v postavení ručitelů ve prospěch nového dlužníka, který je právnickou osobou, k povinnosti, jež je předmětem novace, vůči tomuto novému dlužníkovi?
 2)
 Je třeba čl. 1 odst. l směrnice 93/13/EHS vykládat ve smyslu, že do působnosti této směrnice spadají pouze smlouvy uzavřené mezi obchodníky a spotřebiteli, jejichž předmětem je prodej zboží nebo poskytování služeb, nebo ve smyslu, že do působnosti uvedené směrnice spadají i akcesorické smlouvy (smlouva o záruce, smlouva o ručení) k úvěrové smlouvě, ze které má prospěch obchodní společnost, které uzavřely fyzické osoby, jež nemají žádnou spojitost s činností obchodní společnosti a jednaly pro účely, které nespadají do jejich obchodní činnosti, s ohledem na to, že zpočátku byli žalobci fyzickými osobami jednajícími jako ručitelé hlavního dlužníka – právnická osoba, jejímž správcem byl žalobce – v souvislosti se smlouvou o úvěru uzavřenou s žalovanou v postavení věřitele, avšak následně dotčená smlouva byla změněna a původní dlužník, jehož správcem byl žalobce, uskutečnil se souhlasem žalované v postavení věřitele novaci úvěru s jinou právnickou osobou, jejímiž správci není ani jeden ze žalobců, ale zavázali se v postavení ručitelů ve prospěch nového dlužníka, který je právnickou osobou, k povinnosti, jež je předmětem novace, vůči tomuto novému dlužníkovi?
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 273).


text:
 12.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 14. září 2011 — Regione Puglia v. Komise
 (Věc T-84/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - EFRR - Rozhodnutí o snížení finanční pomoci - Regionální celek - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost)
 2011/C 331/39
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Regione Puglia (Bari, Itálie) (zástupci: F. Brunelli a A. Aloia, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Cattabriga a A. Steiblytė, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 10350 ze dne 22. prosince 2009 o snížení finanční pomoci z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) poskytnuté na základě rozhodnutí Komise K(2000) 2349 ze dne 8. srpna 2000 o schválení operačního programu POR Puglia, cíl 1 (2000–2006)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Regione Puglia ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vzniklých Evropské komisi, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžných opatřeních.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 29.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/34
 Žaloba podaná dne 18. ledna 2016 – De Masi v. Komise
 (Věc T-11/16)
 (2016/C 078/47)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fabio De Masi (Brusel, Belgie) (zástupce: Prof. A. Fischer-Lescano)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 9. prosince 2015 o žádosti o přístup k dokumentům skupiny Code of Conduct,
 —
 zrušil rozhodnutí žalované o restriktivním přístupu k dokumentům skupiny Code of Conduct ze dne 9. listopadu 2015,
 —
 uložil žalované podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení a náhradu nákladů případných vedlejších účastníků řízení na podporu návrhových žádání žalobce.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody, z nichž dva se týkají rozhodnutí žalované ze dne 9. prosince 2015 a dva rozhodnutí žalované ze dne 9. listopadu 2015.
 —
 V souvislosti s rozhodnutím žalované ze dne 9. prosince 2015
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1)
 Žalobce tvrdí, že rozhodnutí ze dne 9. prosince 2015 porušuje právo na vydání rozhodnutí o potvrzující žádosti v přiměřených lhůtách, které je stanoveno ve výše uvedeném ustanovení.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 15 odst. 3 SFEU ve spojení s čl. 2 odst. 1 nařízení ES č. 1049/2001
 Žalobce dále uvádí, že odmítnutí úplného přístupu k dokumentům, které žalovaná vypracovala v souvislosti se skupinou „kodex chování“ (zdanění podniků) zřízenou Radou, navíc porušuje jeho právo nahlížet do těchto dokumentů, přičemž toto právo je zaručeno výše uvedenými ustanoveními.
 —
 V souvislosti s rozhodnutím žalované ze dne 9. listopadu 2015
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 230 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 10 odst. 2 SEU ve spojení s informačními povinnostmi
 Žalobce v této souvislosti tvrdí, že jako člen Evropského parlamentu má subjektivní a na primárním právu založené právo na úplný přístup k dokumentům, pokud jsou tyto dokumenty nezbytné pro účely provádění parlamentní kontroly.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení meziinstitucionální rámcové dohody o vztazích mezi Evropským parlamentem a Evropskou komisí
 Konečně, žalobce tvrdí, že rozhodnutí ze dne 9. listopadu 2015 je navíc v rozporu s výše uvedenou meziinstitucionální rámcovou dohodou, při jejímž uplatnění je třeba vzít v úvahu ratio článku 230 SFEU, kterým poskytnutí co možná nejrozsáhlejšího přístupu k dokumentům.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. listopadu 2008 – Itálie v. Komise
 (Věc T-185/05) (1)
 („Jazykový režim - Podrobná prováděcí ustanovení v oblasti přijímání do veřejné služby Evropské unie - Žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES - Žaloba podaná členským státem směřující jednak proti rozhodnutí Komise, jímž rozhodla, že oznámení o volných pracovních místech vyšších vedoucích pracovníků budou zveřejňována v angličtině, francouzštině a němčině, a jednak proti oznámení Komise o volném pracovním místě zveřejněnému pro účely obsazení pracovního místa generálního ředitele OLAF v těchto třech jazycích - Přípustnost - Lhůta pro podání žaloby - Akty napadnutelné žalobou - Odůvodnění - Články 12 ES, 230 ES a 290 ES - Nařízení č. 1 - Články 1d a 27 služebního řádu - Zásada zákazu diskriminace“)
 (2009/C 6/40)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: I. Braguglia a M. Fiorilli, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Cimaglia a P. Aalto, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, abogado del Estado) a Lotyšská republika (zástupci: původně E. Balode-Buraka, poté L. Ostrovska, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost jednak rozhodnutí Komise přijatého na její 1678. schůzi konané dne 10. listopadu 2004, jímž rozhodla, že oznámení o volných pracovních místech vyšších vedoucích pracovníků určená externím kandidátům budou v období, které by v zásadě mělo skončit k 1. lednu 2007, zveřejňována v Úředním věstníku Evropské unie pouze v němčině, angličtině a francouzštině, a jednak oznámení KOM/2005/335 o volném pracovním místě generálního ředitele (platová třída A*15/A*16) Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), které bylo Komisí zveřejněno dne 9. února 2005 (Úř. věst. C 34 A, s. 3).
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise přijaté na její 1678. schůzi konané dne 10. listopadu 2004, jímž rozhodla, že oznámení o volných pracovních místech vyšších vedoucích pracovníků určená externím kandidátům budou v období, které by mělo skončit k 1. lednu 2007, zveřejňována v Úředním věstníku Evropské unie pouze v němčině, angličtině a francouzštině, se zrušuje.
 2)
 Oznámení KOM/2005/335 o volném pracovním místě generálního ředitele (platová třída A*15/A*16) Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), které bylo Komisí zveřejněno dne 9. února 2005 (Úř. věst. C 34 A, s. 3), se zrušuje.
 3)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 25.6.2005.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 25. června 2013 — Minister Finansów v. Oil Trading Poland sp. z. o. o. ve Štětíně
 (Věc C-349/13)
 2013/C 274/07
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Minister Finansów
 Žalovaná: Oil Trading Poland sp. z. o. o. ve Štětíně
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 3 odst. 3 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (1) a odpovídající, v současnosti platný čl. 1 odst. 3 [první pododstavec] písm. a) a [druhý] pododstavec směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (2) vykládány tak, že tyto předpisy nebrání členskému státu vybírat spotřební daň z mazacích olejů kódů KN 2710 19 71 až 2710 19 99 používaných pro jiné účely než jako pohonné hmoty nebo paliva dle úpravy harmonizované spotřební daně ze spotřeby energetických produktů?
 (1) Úř. věst. L 76, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 9, s. 12.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/48
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 15. března 2011 — Strack v. Komise
 (Věc F-120/07) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Převod dnů dovolené za kalendářní rok - Článek 4 příloha V ke služebnímu řádu - Důvody vyplývající z potřeb služby - Článek 73 služebního řádu - Směrnice 2003/88/ES - Právo na placenou dovolenou za kalendářní rok - Volno z důvodu nemoci)
 2011/C 252/102
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Guido Strack (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení několika rozhodnutí Komise vztahujících se k žádosti převést z roku 2004 na rok 2005 nevybranou dovolenou za kalendářní rok v délce přesahující hranici dvanácti dnů. Uložení povinnosti vyplatit finanční vyrovnání za 26,5 dne nevybrané a neproplacené dovolené za kalendářní rok navýšené o úrok ve výši 2 % za rok.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. března 2007, kterým se zamítá žádost G. Stracka směřující k převedení zůstatku dnů dovolené za kalendářní rok za rok 2004, se zrušuje.
 2)
 Ve zbývajících částech se žaloba zamítá.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení a náhrada nákladů vynaložených G. Strackem.
 (1) Úř. věst. C 315, 22.12.2007, s. 50.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/5
 Žaloba podaná dne 11. ledna 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-3/07)
 (2007/C 69/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande, R. Troosters, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/110/ES (1) ze dne 25. listopadu 2003 o pomoci při tranzitu za účelem vyhoštění leteckou cestou, nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2003/110/ES uplynula dne 5. prosince 2005.
 (1) Úř. věst. L 321, s. 26 (Zvl. vyd. 19/06, s. 233).


text:
 29.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 339/25
 Žaloba podaná dne 28. července 2014 – BrandGroup v. OHIM – Brauerei S. Riegele, Inh. Riegele (SPEZOOMIX)
 (Věc T-557/14)
 2014/C 339/30
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BrandGroup GmbH (Bechtsrieth, Německo) (zástupce: T. Raible, advolát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Brauerei S. Riegele, Inh. Riegele KG (Augsburg, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. května 2014 ve věci R 941/2013-1;
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a společnosti Brauerei S. Riegele, Inh. Riegele KG náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SPEZOOMIX“ pro výrobky zařazené do tříd 32 a 33 – přihláška ochranné známky Společenství č. 9 9 13 617
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní slovní ochranná známka a slovní ochranná známka Společenství „Spezi“, mezinárodní obrazová ochranná známka a obrazová ochranná známka Společenství, které obsahují slovo „Spezi“, jakož i národní slovní ochranná známka „Ein Spezi muß dabei sein“ pro výrobky zařazené do třídy 32
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Rozhodnutí námitkového oddělení se zrušuje a přihlášená ochranná známka se v plném rozsahu zamítá
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 78 odst. 5 nařízení č. 207/2009.