text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München — Německo) — British American Tobacco (Germany) GmbH v. Hauptzollamt Schweinfurt
 (Věc C-550/08) (1)
 (Směrnice 92/12/EHS - Výrobky podléhající spotřební dani - Dovoz surového tabáku nepodléhajícího spotřební dani v režimu aktivního zušlechťovacího styku - Zpracování na řezaný tabák - Přeprava mezi členskými státy - Průvodní doklad)
 2010/C 221/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: British American Tobacco (Germany) GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Schweinfurt
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht München — Výklad čl. 5 odst. 2 a čl. 15 odst. 4 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1) — Řezaný tabák podléhající spotřební daní, který byl vyrobený v jiném členském státě v rámci aktivního zušlechťovacího styku ze surového tabáku, který při dovozu do Společenství nepodléhal spotřební dani — Požadavek průvodního dokladu vystaveného odesílatelem podle článku 18 odst. 1 směrnice 92/12/EHS pro účely režimu podmíněného osvobození tabáku od daně, pokud se jedná o přepravu tohoto tabákového výrobku mezi členskými státy?
 Výrok
 Článek 5 odst. 2 první pododstavec první odrážka směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani musí být vykládán v tom smyslu, že výrobky podléhající spotřební dani (tabákové výrobky) vyrobené z výrobků nepodléhajících spotřební dani (surový tabák) dovezených do Společenství v režimu aktivního zušlechťovacího styku se považují za podmíněně osvobozené od spotřební daně ve smyslu tohoto ustanovení, jestliže se staly výrobky podléhajícími spotřební dani pouze na základě zpracování na území Společenství, takže mohou být mezi členskými státy přepravovány, aniž by správní orgány mohly vyžadovat doklad úřední nebo obchodní povahy stanovený v čl. 18 odst. 1 této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/16
 Žaloba podaná dne 13. května 2004 Asklepios Kliniken GmbH proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-167/04)
 (2004/C 201/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. května 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Asklepios Kliniken GmbH, se sídlem v Königstein-Falkenstein (Německo), zastoupenou K. Füβerem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 určil, že Komise tím, že nepřijala rozhodnutí podle čl. 4 odst. 1, 2 nebo 3 nařízení (ES) č. 659/1999 ohledně stížnosti podané žalobkyní dopisem ze dne 20. ledna 2003, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 88 ES, jakož i z čl. 10 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Žalobkyně, která je společností soukromého práva výlučně v soukromém vlastnictví, se specializuje na správu nemocnic. Od ledna 2003 se snaží získat rozhodnutí Komise podle čl. 4 odst. 2, 3 nebo 4 nařízení (ES) č. 659/1999, ohledně údajných podpor poskytnutých ve prospěch nemocnic ve veřejném vlastnictví ve Spolkové republice Německo.
 Žalobkyně uvádí, že nemocnice v soukromém vlastnictví se musí financovat hlavně z příjmů, které jsou jim poskytnuty na základě smluv o zdravotní péči uzavřených s příslušnými zdravotními pojišťovnami a jejich ústředními asociacemi, a případně z přímých dotací na výstavbu nemocnic poskytnutých na základě stávajících plánů financování nemocnic příslušných spolkových zemí. Naproti tomu nemocnice ve veřejném vlastnictví mohou také počítat s tím, že u nich časté provozní ztráty budou pravidelně uhrazeny příslušnými veřejnými subjekty. Podle názoru žalobkyně se jedná u takových plateb o podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, které jednak podléhají povinnosti oznámení podle čl. 88 odst. 3, a jednak jsou neslučitelné se společným trhem.
 Žalobkyně dále uplatňuje, že žaloba je opodstatněná, neboť Komise zůstala nečinná navzdory povinnosti konat po obdržení stížnosti.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te ’s-Gravenhage — Nizozemsko) — Staat der Nederlanden v. Denkavit Nederland BV a další
 (Věc C-346/09) (1)
 (Zemědělství - Veterinární předpisy - Směrnice 90/425/EHS - Vnitrostátní přechodné nařízení o boji proti šíření bovinní spongiformní encefalopatie, které zakazuje výrobu zpracovaných živočišných bílkovin ke zkrmování hospodářskými zvířaty a uvádění těchto bílkovin na trh - Použití tohoto nařízení před vstupem v platnost rozhodnutí 2000/766/ES, které takový zákaz upravuje - Použití tohoto nařízení na dva produkty, jež mohou být vyňaty ze zákazu upraveného tímto rozhodnutím - Slučitelnost se směrnicí 90/425/EHS a s rozhodnutími 94/381/ES a 2000/766/ES)
 2011/C 232/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te ’s-Gravenhage
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Staat der Nederlanden
 Odpůrkyně: Denkavit Nederland BV, Cehave Landbouwbelang Voeders BV, Arie Blok BV, Internationale Handelsmaatschappij „Demeter“ BV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Gerechtshof te’s-Gravenhage — Výklad směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu (Úř. věst. L 224, s. 29; Zvl. vyd. 03/10, s. 138), rozhodnutí Komise 94/381/ES ze dne 27. června 1994 o některých ochranných opatřeních proti bovinní spongiformní encefalopatii a zkrmování bílkovin pocházejících ze savců (Úř. věst. L 172, s. 23), rozhodnutí Rady 2000/766/ES ze dne 4. prosince 2000 o některých ochranných opatřeních proti přenosným spongiformním encefalopatiím a zkrmování živočišných bílkovin (Úř. věst. L 306, s. 32), a rozhodnutí Komise 2001/9 ze dne 29. prosince 2000 o kontrolních opatřeních k provedení rozhodnutí Rady 2000/766/ES o některých ochranných opatřeních proti přenosným spongiformním encefalopatiím a zkrmování živočišných bílkovin (Úř. věst. L 2, s. 32) — Vnitrostátní právní úprava zakazující výrobu zpracovaných živočišných bílkovin ke zkrmování hospodářskými zvířaty a uvádění těchto bílkovin na trh — Datum vstupu v platnost a přechodné období
 Výrok
 Právo Unie, konkrétně směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu, jakož i rozhodnutí Komise 94/381/ES ze dne 27. června 1994 o některých ochranných opatřeních proti bovinní spongiformní encefalopatii a zkrmování bílkovin pocházejících ze savců a rozhodnutí Rady 2000/766/ES ze dne 4. prosince 2000 o některých ochranných opatřeních ve vztahu k přenosným spongiformním encefalopatiím a o zkrmování živočišných bílkovin, nebrání vnitrostátní právní úpravě, která z důvodu ochrany proti bovinní spongiformní encefalopatii přechodně zakazovala výrobu zpracovaných živočišných bílkovin ke zkrmování hospodářskými zvířaty a uvádění těchto bílkovin na trh, pokud byla situace v dotyčném členském státě naléhavá a tato naléhavost odůvodňovala okamžité přijetí takových opatření ze závažných důvodů ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat. Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda je posledně uvedená podmínka splněna a zda byla dodržena zásada proporcionality.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009


text:
 19.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 5. května 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 21. února 2008 ve věci F-31/07, Putterie-De-Beukelaer v. Komise
 (Věc T-160/08 P)
 (2008/C 183/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníce řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a K. Herrmann, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Françoise Putterie-De-Beukelaer (Brusel, Belgie)
 Návrhová žádání navrhovatelky
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 vrátit věc SVS;
 —
 rozhodnout o náhradě nákladů řízení až v rámci konečného rozsudku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise se tímto kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 21. února 2008, který byl vydán ve věci Putterie-De-Beukelaer v. Komise, F-31/07, jímž SVS zrušil posudek o vývoji služebního postupu pí Putterie-De-Beukelaer týkající se období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2005 v rozsahu, v němž neuznává její schopnosti pro výkon úkolů náležejících kategorii B*.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku Komise uplatňuje jediný důvod vycházející jednak z porušení SVS zásad týkajících se rozsahu přezkumu, který soud Společenství provádí z úřední povinnosti, a jednak z porušení zákazu rozhodnout ultra petita.
 Komise se domnívá, že SVS nebyl oprávněn uplatnit z úřední povinnosti žalobní důvod týkající se legality po meritorní stránce napadeného aktu, vycházející z nedodržení působnosti článku 43 služebního řádu úředníků Evropských společenství a čl. 10 odst. 3 přílohy XIII uvedeného řádu, jelikož meritorní důvody nejsou nepominutelnými podmínkami řízení.
 Podpůrně Komise tvrdí, že jelikož body 75 a 76 napadeného rozsudku mohou být považovány za oddělitelné od žalobního důvodu vycházejícího z legality po meritorní stránce napadeného aktu a mohou být kvalifikovány jako samostatný žalobní důvod vycházející z nepříslušnosti autora napadeného aktu, porušil SVS právo na obhajobu Komise, jelikož Komise nebyla k tomuto aspektu vyslechnuta podle článku 77 jednacího řádu SVS.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/26
 Žaloba podaná dne 10. listopadu 2004 Energy Technologies ET S. A. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-445/04)
 (2005/C 31/50)
 Jazyk, ve kterém byla žádost podána: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 10. listopadu 2004 předložena žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Energy Technologies ET S. A., se sídlem ve Fribourgu (Švýcarsko), zastoupenou A. Bomanem, právníkem.
 Aparellaje Eléctrico S. L., se sídlem v Hospitalet de Llobregat (Španělsko), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí čtvrtého odvolací senátu ze dne 7. července 2004 (Věc R 0366/2002-4);
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů žalobkyně, které se týkají této věci.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Energy Technologies ET S. A.
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „UNEX“ pro výrobky ve třídách 7 a 11 (výměníky tepla, které jsou součástí strojů; výměníky tepla spolu se součástkami a armaturou) – přihláška č. 974881
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Aparellaje Eléctrico S. L.
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Španělská slovní ochranná známka „UNEX“ pro výrobky ve dřívějších španělských třídách 6, 17 a 61 (potrubí, šrouby, kabelování a kladení kabelů a potrubí v elektronických a elektrických inženýrských systémech;...)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/10
 Žaloba podaná dne 13. května 2005 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
 (Věc C-209/05)
 (2005/C 171/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 13. května 2005 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Marií Condou a Wolfgangem Bogensbergerem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 a)
 určil, že Rakouská republika tím, že při odmítnutí víz státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů Unie, kteří vykonávají právo volného pohybu,
 —
 neudává přesně, dostatečně podrobně a úplně důvody, ačkoliv tomuto oznámení nebrání žádné důvody bezpečnosti státu;
 —
 neposkytuje zúčastněným osobám proti rozhodnutí, kterým je odmítnuto vízum, takové opravné prostředky, které jsou poskytovány vlastním státním příslušníkům proti správním aktům,
 neplní povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 6 a 8 směrnice 64/221/EHS (1).
 b)
 uložil žalované, Rakouské republice, náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Směrnice 64/221/EHS ukládá členským státům s ohledem na předpisy, vydané z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví pro osoby, které spadají do jejich osobní působnosti, různé povinnosti, zvláště ohledně odůvodnění rozhodnutí a opravných prostředků, které jsou k dispozici proti rozhodnutí. Podle článku 6 uvedené směrnice je třeba oznámit zúčastněné osobě důvody týkající se veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, na nichž je v jejím případě založeno odmítnutí víza rodinnému příslušníku občana Unie. Podle článku 8 směrnice musí mít zúčastněná osoba, které bylo odmítnuto vízum, k dispozici přinejmenším stejné opravné prostředky, které jsou poskytovány státním příslušníkům dotyčného státu proti správním aktům.
 Komise zastává názor, že některá ustanovení rakouského cizineckého zákona neodpovídají výše uvedeným požadavkům práva Společenství stanoveným směrnicí.
 Podle § 93 odst. 2 zákona je třeba písemně vyhotovit jen rozhodnutí o písemné nebo zaprotokolované žádosti strany a v odůvodnění postačí uvést pouze směrodatná právní ustanovení. Podle článku 6 směrnice však existuje automatická povinnost členských států uvést odůvodnění: odůvodnění nesmí záviset na naléhavosti nebo na žádostech zúčastněné osoby. Pouhé označení uplatňovaného právního ustanovení dále nevyhovuje požadavkům na odůvodnění: u zamítavého rozhodnutí nepředstavuje pouhý odkaz na použitá právní ustanovení dostatečnou informaci o důvodech odmítnutí. Z judikatury Soudního dvora také vyplývá, že je třeba přesného, dostatečně podrobného a úplného odůvodnění, aby se zúčastněná osoba mohla bránit nepříznivému rozhodnutí a aby mohla přiměřeně hájit své zájmy.
 Podle § 94 odst. 2 rakouského cizineckého zákona není přípustné odvolání proti odmítnutí víza nebo jeho prohlášení za neplatné. Toto ustanovení porušuje povinnost článku 8 směrnice, podle které může zúčastněná osoba použít opravné prostředky poskytované státním příslušníkům dotyčného státu proti správním aktům, bez ohledu na to, zda se jedná o opravné prostředky u správních orgánů nebo soudů. Argumentace Rakouské republiky, že odepření opravného prostředku je v této souvislosti oprávněné proto, že odmítnutí víza ani prohlášení víza za neplatné nemá účinek přesahující jednotlivý akt, a nové podání žádosti vede k cíli rychleji než opravný prostředek proti rozhodnutí, je nesprávný. Opětovné podání žádosti totiž skrývá riziko, že se bude pouze opakovat věcně nesprávné rozhodnutí.
 (1) Úř. věst. L 56, s. 850.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de Zaragoza (Španělsko) dne 29. května 2017 – Pilar Centeno Meléndez v. Universidad de Zaragoza
 (Věc C-315/17)
 (2017/C 269/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Contencioso-Administrativo de Zaragoza
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Pilar Centeno Meléndez
 Žalovaná: Universidad de Zaragoza
 Předběžné otázky
 1)
 Je ustanovení čl. 4 odst. 1 rámcové dohody, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES (1) ze dne 28. června 1999, použitelné na příplatek za horizontální profesní růst, jehož se domáhá žalobkyně, vzhledem k tomu, že tento příplatek představuje pracovní podmínku, nebo se má mít naopak za to, že tato složka odměny, jejíž charakteristiky jsou popsány v tomto usnesení, představuje podmínku vycházející ze subjektivního postavení příjemce, kterou příjemce splňuje, pokud odpracoval určitý počet let v souladu s kritérii profesního postupu, ve smyslu náročnosti, odpovědnosti, stability, specializace a profesionality?
 2)
 Je toto rozdílné odměňování ospravedlněno objektivními důvody, a to i v případě, že bude odpověď na předchozí otázku kladná a že bude Soudní dvůr Evropské unie považovat dotčený příplatek za jednu z pracovních podmínek, na které odkazuje ustanovení čl. 4 odst. 1 rámcové dohody?
 (1) Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368)


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/3
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – řízení zahájené Ilves Jakelu Oy
 (Vec C-368/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 97/67/ES - Článek 9 - Volný pohyb služeb - Poštovní služby - Pojmy všeobecné služby a základní požadavky - Všeobecná a individuální oprávnění - Oprávnění k poskytování poštovních služeb na základě individuálně sjednaných smluv - Stanovené podmínky“)
 (2017/C 277/03)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Ilves Jakelu Oy
 za přítomnosti: Liikenne- ja viestintäministeriö
 Výrok
 1)
 Článek 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že služba poštovních zásilek, jako je služba dotčená v původním řízení, nespadá do všeobecných služeb, pokud neodpovídá trvalému poskytování poštovních služeb ve stanovené kvalitě na příslušných místech celého území za dostupné ceny pro všechny uživatele. Poskytování poštovních služeb nespadající do oblasti všeobecných služeb lze podmiňovat pouze vydáním všeobecného oprávnění.
 2)
 Článek 9 odst. 1 směrnice 97/67, ve znění směrnice 2008/6, musí být vykládán v tom smyslu, že poskytování poštovních služeb nespadající do oblasti všeobecných služeb lze podřídit takovým požadavkům, jako jsou požadavky uvedené v čl. 9 odst. 2 druhém pododstavci druhé odrážce uvedené směrnice, v platném znění.
 (1) Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/23
 Žaloba podaná dne 22. února 2006 – H.A.L.T.E. v. Komise
 (Věc T-58/06)
 (2006/C 96/40)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Honorable Association de Logisticiens et de Transporteurs Européens – H.A.L.T.E (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupce: J.-L. Lesquins, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 v souladu s článkem 232 Smlouvy o ES rozhodnout o porušení povinnosti přijmout rozhodnutí Evropskou komisí z důvodu, že nepřijala rozhodnutí, které měla přijmout podle ustanovení článků 87 a 88 téže smlouvy;
 —
 nařídit Komisi přijmout všechna opatření nezbytná k úplnému vykonání rozsudku;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaným návrhem žádá asociace sdružující společnosti působící v odvětví zasilatelství, přepravy a logistiky Soud, aby určil nečinnost Komise v tom, kde protiprávně nezahájila formální řízení o přezkumu, tak jak je stanoveno v článku 88 ES, a nařídil předběžné přerušení placení podpory zpochybněné ve stížnosti žalobkyně týkající se podpor na restrukturalizaci udělenou SNCF, státním podnikem vlastněným 100 % francouzským státem, společnosti přepravy zboží SCS SERNAM.
 Žalobkyně na podporu své žaloby pro nečinnost uvádí argumenty, které mohou být v podstatě shrnuty do dvou žalobních důvodů.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES. Žalobkyně uplatňuje, že uplynutí lhůty delší než šest měsíců od její první stížnosti, přestože Komise o případu věděla, neboť již dříve vydala rozhodnutí, jejichž porušení je předmětem stížnosti, je ukazatelem vážných obtíží Komise při jejím posuzování slučitelnosti dotčené podpory se společným trhem. Komise měla z toho důvodu podle žalobkyně zahájit formální řízení o přezkumu podpor, které byly předmětem stížnosti. Žalobkyně kromě toho tvrdí, že případné neoznámení podpory francouzskými orgány nemůže Komisi zbavit jejích povinností péče náležející správě a že jakmile má k dispozici informace ohledně státních opatření, která by mohla být v rozporu se zásadami společného trhu zvláště v rámci stížnosti směřující k porušení jejího dřívějšího rozhodnutí, kterým se stanoví podmínky slučitelnosti státní podpory se společným trhem, je povinna uplatnit svou vyšetřovací pravomoc (1).
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 11 nařízení Rady č. 659/1999, kterým se stanoví způsob uplatnění článku 93 Smlouvy o ES (nový článek 88) (2). Žalobkyně tvrdí, že Komise měla předběžně rozhodnout o přerušení placení podpory v rozsahu, ve kterém byla podle žalobkyně splněna podmínka objektivní naléhavosti.
 (1) Jedná se o rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2004 týkající se státní podpory částečně provedené Francií ve prospěch podniku Sernam, C (2004) 3940 konečné
 (2) Úř. věst. L 83, s. 1, nařízení naposledy pozměněné nařízením č. 794/2004 Komise ze dne 21. dubna 2004 (Úř. věst. L 182, s. 2)


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-36/05) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/100/EHS - Autorské právo - Právo na pronájem a půjčování - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2006/C 326/15)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. R. Vidal Puig a W. Wils, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupce: I. del Cuvillo Contreras, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 1 a 5 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 346, s. 61; Zvl. vyd. 17/01, s. 120)
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že vyjímá z povinnosti zaplacení autorské odměny za veřejné půjčování téměř všechny, pokud ne zcela všechny kategorie zařízení zabývajících se veřejným půjčováním děl chráněných autorským právem, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 1 a 5 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 19.3.2005.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/36
 Žaloba podaná dne 21. července 2004 Miguelem Teixeira Gasparem, Pedrem Paixão Telhadou, Ricardem Jorge da Silva Seara Pinto de Amorimem, Fernandem Miguel Santos Ribeirem proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-290/04)
 (2004/C 262/69)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: portugalština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 21. července 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Miguelem Teixeira Gasparem, Pedrem Paixão Telhadou, Ricardem Jorge da Silva Seara Pinto de Amorimem, Fernandem Miguel Santos Ribeirem, s bydlištěm v Parede a Brandoa (Portugalsko), zastoupenými Anou Clara Santos a Inês Alves Guerra, advokátkami.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. března 2004 ve věci R 0682/2001-4, které bylo doručeno žalobcům dne 18. května 2004.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 João Pedro Lamúrias Escoval
 Přihlašovaná ochranná známka Společenství:
 Obrazová ochranná známka „MOONSPELL“ – přihláška č. 483438, podaná pro výrobky a služby třídy 41 (hudební skupina).
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Žalobci
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Slovní ochranná známka „MOONSPELL“ užívaná žalobci pro výrobky a služby třídy 41 (hudební skupina).
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 Porušení čl. 8 odst. 1, 2 písm. c) a odst. 4 a článků 75 a 76 nařízení (ES) č. 40/94 (1). Obecně známá ochranná známka užívaná žalobci v době podání dotčené přihlášky. Nedostatečné posouzení důkazů předložených žalobci.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, 14.1.1994, s. 1).


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht – Německo) – trestní řízení proti Karlu Schwarzovi
 (Věc C-321/07) (1)
 („Směrnice 91/439/EHS - Držení řidičských průkazů různých členských států - Platnost řidičského průkazu vydaného před přistoupením státu - Odnětí druhého řidičského průkazu vydaného členským státem bydliště - Uznání řidičského průkazu vydaného před vydáním druhého průkazu, který byl později odňat z důvodu nezpůsobilosti jeho držitele k řízení - Uplynutí období dočasného zákazu podat žádost o nový řidičský průkaz, které je spojeno s odnětím řidičského průkazu“)
 2009/C 90/04
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht
 Účastník původního trestního řízení
 Karl Schwarz
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Landgericht – Výklad čl. 7 odst. 5 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317) – Držitel vícero řidičských průkazů – Platnost řidičského průkazu, který byl vydán před přistoupením členským státem státního příslušníka – Neuznání členským státem bydliště řidičského průkazu, který byl získán v jiném členském státě, před přistoupením, před uplynutím časově omezeného zákazu pro požádání o nový řidičský průkaz.
 Výrok
 1)
 Článek 7 odst. 5 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byl státní příslušník členského státu držitelem současně dvou platných řidičských průkazů, z nichž jeden je řidičským průkazem Společenství, a druhý řidičským průkazem vydaným jiným členským státem, pokud oba průkazy byly získány před přistoupením posledně uvedeného státu k Evropské unii.
 2)
 Článek 1 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439, ve znění nařízení č. 1882/2003, nebrání tomu, aby členský stát odmítl uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného jiným členským státem před jeho přistoupením k Evropské unii, pokud byl tento průkaz vydán před řidičským průkazem vydaným prvním členským státem, ve kterém byl tento druhý průkaz odňat z důvodu nezpůsobilosti jeho držitele k řízení. Skutečnost, že k tomuto odmítnutí došlo po uplynutí období zákazu podat žádost o nový řidičský průkaz, které je spojené s uvedeným odnětím, je v tomto ohledu nerozhodná.
 (1) Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/18
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2009 — Operator ARP v. Komise
 (Věc T-291/06) (1)
 („Státní podpory - Režim podpor na restrukturalizaci poskytnutých Polskou republikou výrobci oceli - Rozhodnutí prohlašující podpory zčásti za neslučitelné se společným trhem a ukládající jejich vrácení - Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu - Žaloba na neplatnost - Právní zájem na podání žaloby - Přípustnost - Pojem ‚příjemce‘ - Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999“)
 2009/C 193/25
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Operator ARP sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupci: původně J. Szymanowska, poté J. Szymanowska a P. Rosiak a nakonec P. Rosiak, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Giolito a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. (Úř. věst. L 366, s. 1) v rozsahu, v jakém prohlašuje určité podpory za neslučitelné se společným trhem a nařizuje Polské republice, aby zajistila jejich vrácení
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 3 odst. 2 první pododstavec rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká společnosti Operator ARP sp. z o.o.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/45
 Žaloba podaná dne 22. února 2007 – Agrar-Invest-Tatschl v. Komise
 (Věc T-51/07)
 (2007/C 95/92)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Agrar-Invest-Tatschl GmbH (St. Andrä im Lavanttal, Rakousko) (zástupce: O. Wenzlaff, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit čl. 1 odst. 2 a čl. 1 odst. 3 rozhodnutí žalované ze dne 4. prosince 2006, K (2006) 5789 konečné (REC 05/05);
 —
 uložit žalované povinnost rozhodnout, že je třeba neprovést dodatečné zaúčtování dovozního cla ve výši 110 937,60 eur za dovozy cukru s původem z Chorvatska uskutečněné žalobkyní od 26. června 2002, které jsou předmětem žádosti Rakouské republiky ze dne 10. června 2005;
 —
 podpůrně k návrhu 2, uložit žalované povinnost rozhodnout, že je nutné prominout dovozní clo ve výši 110 937,60 eur za dovozy cukru s původem z Chorvatska uskutečněné žalobkyní od 26. června 2002, které jsou předmětem žádosti Rakouské republiky ze dne 10. června 2005.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K (2006) 5789 konečné ze dne 4. prosince 2006 za účelem určení, že jednak pro určitou částku dodatečné zaúčtování dovozního cla není oprávněné a jednak pro další částku dodatečné zaúčtování dovozního cla je oprávněné a že prominutí tohoto cla v určitém případě není oprávněné (návrh Rakouské republiky).
 V tomto rozhodnutí, které směřuje proti Rakouské republice, přijala Komise podle nařízení (EHS) č. 2913/92 (1) (dále jen „celní kodex Společenství“), jakož i nařízení (EHS) č. 2454/93 (2) závěr, že není třeba neprovést dodatečné zaúčtování dovozního cla ve výši 110 937,60 eur za dovozy žalobkyně a že prominutí tohoto dovozního cla není oprávněné.
 V odůvodnění své žaloby žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí je protiprávní, jelikož byly splněny požadavky pro neprovedení dodatečného zaúčtování dovozního cla podle čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu Společenství popř. pro prominutí dodatečně vyměřeného dovozního cla podle článku 239 celního kodexu Společenství.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).
 (2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3).


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2015 Carsten René proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 29. ledna 2016 ve věci T-640/14, Beul v. Parlament a Rada
 (Věc C-53/16 P)
 (2016/C 191/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carsten René Beul (zástupci: H.-M. Pott a T. Eckhold, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 23. listopadu 2015;
 —
 zrušit napadené nařízení (EU) č. 537/2014, podpůrně, vrátit věc Tribunálu Evropské unie;
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Žalobou podanou k Tribunálu Evropské unie chtěl žalobce dosáhnout zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 537/2014 (1) ze dne 16. dubna 2014 o specifických požadavcích na povinný audit subjektů veřejného zájmu a o zrušení rozhodnutí Komise 2005/909/ES.
 Žalobce je v Německu zapsaný auditor (kromě toho je i statutární auditor podle práva Lucemburského velkovévodství a Italské republiky). Je oprávněn provádět povinný audit subjektů veřejného zájmu. Jako auditor podléhá jeho veškerá činnost dozoru ze strany komory auditorů, veřejnoprávního subjektu, jejímiž členy jsou auditoři, kteří volí její orgány.
 Napadené nařízení (dále jen „nařízení“) stanoví, že statutární auditoři při auditu subjektů veřejného zájmu podléhají dohledu, který vykonává nezávislý, to znamená i na pokynech státu nezávislý, orgán. V tomto orgánu nesmí v žádném případě působit aktivní auditor a bývalý auditor v něm může působit až po uplynutí delšího časového odstupu po jeho činnosti jako auditor.
 Žalobce považuje novou právní úpravu za znevýhodňující. Tvrdí, že nařízení je v rozporu s unijním právem.
 Tribunál Evropské unie jeho žalobu odmítl jako nepřípustnou. Žalobce nepovažuje za oprávněného nařízení napadnout. Tribunál to odůvodňuje tím, že žalobce není nařízením osobně dotčen, protože patří do okruhu osob abstraktně podléhajících této právní normě a nemůže uplatnit žádná individuální práva.
 Žalobce naproti tomu tvrdí, že je touto právní normou bezprostředně a osobně dotčen. Zejména tvrdí, že okruh adresátů této právní normy je otevřený, v neposlední řadě také proto, že mezi vydáním nařízení a jeho nabytím účinnosti leží časový prostor, v němž může do okruhu členů této profese přibýt neurčitý počet osob.
 Žalobce tvrdí, že je dotčen nejen bezprostředně, ale i osobně. Tribunál tuto skutečnost pominul. Okruh členů této profese je zejména při použití dohledu, který se opírá o unijní právo, v každém okamžiku určitý. Zda mezi vydáním a nabytím účinnosti leží určitý časový úsek, nemůže rozhodovat o existenci právní ochrany.
 Žalobce se dále domnívá, že v případě přijetí neexistence osobní dotčenosti vzniká mezera v právní ochraně. Tato mezera musí být s ohledem na Listinu základních práv, která chrání i svobodu povolání, a Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv a základních svobod vyplněna. Odpovědnost za to by nesly soudy Evropské unie, protože tyto by vytvořily okolnosti, které by vedly ke vzniku této mezery v právní ochraně.
 (1) Úř. věst. L 158, s. 77.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Iaszlo Hadadi (Hadady) v. Csilla Marta Mesko, rozená Hadadi (Hadady)
 (Věc C-168/08) (1)
 („Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Příslušnost, uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Článek 64 - Přechodná ustanovení - Použitelnost nařízení č. 2201/2003 na rozhodnutí členského státu, který přistoupil v roce 2004 k Evropské unii - Článek 3 odst. 1 - Příslušnost v rozvodových věcech - Relevantní pouta - Obvyklé bydliště - Státní příslušnost - Manželé bydlící ve Francii, kteří jsou oba jak francouzskými, tak maďarskými státními příslušníky“)
 2009/C 220/17
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Iaszlo Hadadi (Hadady)
 Žalovaná: Csilla Marta Mesko, rozená Hadadi (Hadady)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad článku 2 nařízení Rady (ES) č. 1347/2000 ze dne 29. května 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti obou manželů k dětem (Úř. věst. L 160, s. 19) a článků 3 a 64 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1) — Podmínky uznávaní rozsudku o rozvodu — Rozhodné určující hledisko: bydliště nebo státní příslušnost účastníků řízení
 Výrok
 1)
 V případě, kdy soud dožádaného členského státu musí na základě čl. 64 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 zkoumat, zda by byl soud členského státu původu soudního rozhodnutí příslušný podle čl. 3 odst. 1 písm. b) téhož nařízení, brání posledně uvedené ustanovení tomu, aby soud dožádaného členského státu považoval manžele, kteří jsou oba státními příslušníky jak tohoto členského státu, tak i členského státu původu, výlučně za státní příslušníky dožádaného členského státu. Tento soud musí naopak přihlédnout k tomu, že manželé jsou rovněž státními příslušníky členského státu původu, a že tamní soudy by proto mohly být příslušné k projednání věci.
 2)
 Jsou-li oba manželé státními příslušníky dvou stejných členských států, brání čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení č. 2201/2003 tomu, aby byla příslušnost soudů jednoho z těchto členských států vyloučena z důvodu, že navrhovatele k tomuto členskému státu neváže žádné další pouto. Soudy členských států, s nimiž manžele pojí státní příslušnost, jsou naopak na základě tohoto ustanovení příslušné k projednání věci, takže si manželé mohou podle svého uvážení zvolit soud členského státu, jemuž bude spor předložen.
 (1) Úř. věst. C 158, 21.6.2008.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/46
 Žaloba podaná dne 7. července 2009 — Mannatech v. OHIM (BOUNCEBACK)
 (Věc T-263/09)
 2009/C 205/84
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mannatech, Inc. (Coppell, Spojené státy) (zástupci: R. Niebel a C. Steuer, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 26. března 2009 ve věci R 100/2009-1; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BOUNCEBACK“ pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí ochranné známky žalobkyně
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení Rady 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně uplatnil právní normy obsažené ve zmíněných ustanoveních


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/36
 Žaloba podaná dne 2. října 2008 – S.L.V. Elektronik v. OHIM – Jiménez Muñoz (LINE)
 (Věc T-449/08)
 (2008/C 327/64)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: S.L.V. Elektronik GmbH (Übach-Palenberg, Německo) (zástupce: C. König, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Angel Jiménez Muñoz (Gelida, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 18. července 2008 ve věci R 759/2007-4 v části, ve které se zamítá zápis přihlašované ochranné známky 003316908 pro „síťové lampy, osvětlovací přístroje a zařízení, světelné přístroje pro jevištní efekty, elektrické lampy a jednotlivé části uvedených výrobků“ a uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení před Soudem prvního stupně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „LINE“ pro výrobky zařazené do třídy 11 – přihláška č. 3 316 908.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Angel Jiménez Muñoz.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazové a slovní ochranné známky „Line“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35, 37 a 38.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, protože mezi kolidujícími ochranným známkami neexistuje nebezpečí záměny. Odvolací senát krom toho nevycházel z přihlašované ochranné známky, nýbrž ze ztvárnění, které s touto ochrannou známkou není identické.


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/32
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Philip Morris Products v. OHIM (tvar balíčku cigaret)
 (Věc T-140/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky - Tvar balíčku cigaret - Zamítnutí zápisu - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2007/C 247/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Philip Morris Products, SA (Neuchâtel, Švýcarsko) (zástupci: T. van Innis a C. Moreau, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Rassat, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. února 2006 (věc R 0075/2005-4) týkajícímu se zápisu tvaru balíčku cigaret jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Philip Morris Products SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 8. července 2004
 ve věci C-292/03: Komise Evropských společenství proti Finské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Vozidla s ukončenou životností - Směrnice 2000/53/ES)
 (2004/C 217/14)
 Jednací jazyk: finština
 Ve věci C-292/03, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: M. Konstantinidis a P. Aalto) proti Finské republice (zmocněnec: A. Guimaraes-Purokoski), jejímž předmětem je určení, že Finská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES ze dne 18. září 2000 o vozidlech s ukončenou životností (Úř. věst. L 269, s. 34) nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, F. Macken (zpravodaj) a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, tajemník: R. Grass, vydal dne 8. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Finská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES ze dne 18. září 2000 o vozidlech s ukončenou životností, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Finské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 213, 6.9.2003.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/26
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. září 2006 Ocean Trawlers Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 13. června 2006 ve spojených věcech T-218/03 až T-240/03, Cathal Boyle a další v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-382/06 P)
 (2006/C 294/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ocean Trawlers Ltd (zástupci: P. Gallagher SC, A. Collins SC, D. Barry, Solicitor)
 Další účastníci řízení: Irsko, Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) požaduje, aby Soudní dvůr
 —
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2006 v rozsahu, ve kterém zamítá žalobu podanou ve věci T-226/03, Ocean Trawlers Ltd. v. Komise, směřující ke zrušení rozhodnutí Komise 2003/245/ES (1) ze dne 4. dubna 2003 o žádostech obdržených Komisí o zvýšení cílů víceletého orientačního programu IV za účelem zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů, v rozsahu, ve kterém toto rozhodnutí odmítá žádost o zvýšení kapacity nového plavidla RSW MFV Golden Rose a ukládá Ocean Trawlers Ltd. nést vlastní náklady,
 —
 zrušil rozhodnutí Komise 2003/245/ES ze dne 4. dubna 2003 o žádostech obdržených Komisí o zvýšení cílů víceletého orientačního programu IV za účelem zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů v rozsahu, ve kterém se použije na nové navrhované plavidlo RSW MFV Golden Rose,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů všech těchto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že rozsudek Soudu musí být změněn z následujících důvodů:
 Soud použil nesprávné právní kritérium, když posoudil zájem navrhovatele na podání žaloby s odkazem na den přijetí rozhodnutí 2003/245, a nikoliv s odkazem na den, kdy byla žaloba podána.
 Soud se dopustil zjevné nesprávnosti vyplývající z dokumentů, které mu byly předloženy, s ohledem na skutečnost, že navrhovatelka byla v celém průběhu řízení vlastníkem MFV Golden Rose.
 Závěr, podle kterého nebyla žalobkyně osobně dotčena rozhodnutím 2003/245, „neboť dotčená plavidla jsou fiktivní“, není právně opodstatněný a krom toho odporuje odůvodnění Soudu uvedenému v rozsudku.
 Navrhovatelka je a vždy byla vlastníkem MFV Golden Rose. Nelze tedy tvrdit, že ztratila zájem, který nepochybně měla při podání své žaloby na zrušení rozhodnutí 2003/245 v rozsahu, ve kterém toto rozhodnutí ovlivňuje její návrh na bezpečnou tonáž, pokud jde o navrhované MFV Golden Rose.
 Soud se zmýlil, když konstatoval, že návrh navrhovatelky na zrušení rozhodnutí 2003/245 je neopodstatněný z důvodu opatření, která přijala za účelem snížení ztrát a škody způsobených tímto opatřením.
 (1) Úř. věst. L 90, s. 48.


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana (Itálie) dne 6. října 2010 — Teresa Cicala v. Regione Siciliana
 (Věc C-482/10)
 ()
 2010/C 328/42
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Teresa Cicala
 Odpůrce: Regione Siciliana
 Předběžné otázky
 1)
 Je s právem Evropské unie slučitelný výklad a použití níže uvedených vnitrostátních norem — a sice článku 3 zákona 241/1990 a článku 3 sicilského krajského zákona 10/1991, ve spojení s článkem 1 zákona 241/90, který zavazuje italskou správu řídit se zásadami právního řádu Evropské unie v souladu s povinností uvést odůvodnění aktů veřejné správy upravené čl. 296 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie — podle nichž správní akty v důchodových věcech, tj. akty stanovící subjektivní práva, i když jsou akty přijatými ve vázané pravomoci, mohou uniknout povinnosti uvést odůvodnění, a představuje to porušení podstatné náležitosti správního rozhodnutí?
 2)
 Je čl. 21g odst. 2 první pododstavec zákona 241/1990 tak, jak je vykládán ve správní judikatuře, ve vztahu k povinnosti odůvodnění správního aktu zakotvené v článku 3 téhož zákona 241/1990 a sicilského krajského zákona 10/1991, v souladu s povinností odůvodnění aktů veřejné správy upravené v čl. 296 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie, v souladu s článkem 1 zákona 241/1990, kde se stanoví povinnost správy uplatnit zásady právního řádu Evropské unie, a následně je s tím v souladu a přípustný výklad a použití možnosti správy doplnit odůvodnění správního rozhodnutí během soudního řízení?


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/48
 Žaloba podaná dne 27. ledna 2014 – UAB „MELT WATER“ v. OHIM (MELT WATER Original)
 (Věc T-69/14)
 2014/C 112/62
 Jednací jazyk: litevština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Research and Production Company MELT WATER, UAB (Klaipėda, Litva), (zástupce: V. Viešūnaitės, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 26. listopadu 2013 ve věci R 494/2013-5 a uložil OHIM, aby jako ochrannou známku Společenství zapsal označení „MELT WATER Original“, pro které žalobkyně Research and Production Company MELT WATER UAB podala přihlášku k zápisu (přihláška č. 010 782 068);
 —
 vydal rozhodnutí o nákladech řízení ve prospěch Research and Production Company MELT WATER UAB;
 —
 uložil žalovanému, OHIM, aby předložil dokumenty týkající se přihlášky k zápisu ochranné známky Společenství (přihláška č. 010 782 068).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: bledě modrá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „MELT WATER Original“ pro výrobky zařazené do třídy 32 – přihláška ochranné známky Společenství č. 010 782 068.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky k zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ve spojení se související judikaturou unijních soudů.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/55
 Žaloba podaná dne 24. února 2014 – Tilda Riceland Private v. OHIM – Siam Grains (BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE)
 (Věc T-136/14)
 2014/C 135/71
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tilda Riceland Private Ltd (Gurgaon, Indie) (zástupci: S. Malynicz, Barrister, N. Urwin a D. Sills, Solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Siam Grains Co. Ltd (Bangkok, Thajsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. prosince 2013 ve věci R 1086/2012-4;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Černobílá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „BASMALI LONG GRAIN RICE RIZ LONG DE LUXE“ pro výrobky zařazené do třídy 30 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 3 520 641
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Starší nezapsaná ochranná známka a starší označení, užívané v obchodním styku a označující třídu výrobků‘ „BASMATI“ používané ve Spojeném království v souvislosti s rýží
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení o ochranné známce Společenství


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/48
 Žaloba podaná dne 17. června 2008 – Asenbaum Fine Arts v. OHIM (WIENER WERKSTÄTTE)
 (Věc T-230/08)
 (2008/C 223/84)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Asenbaum Fine Arts Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: P. Vögel, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 změnit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 10. dubna 2008 (věc R 1573/2006-4) tak, aby bylo odvolání podané žalobkyní dne 29. listopadu 2006 vyhověno v celém rozsahu, nebo, podpůrně, pro třídy 6, 11 [s výjimkou svítilen (elektrických), prosvěcovacích lamp, stropních svítidel a stojacích lamp], 14 [s výjimkou bonboniér], 16, 20, 21 [s výjimkou bonboniér] a 34;
 dále podpůrně, zrušit napadené rozhodnutí a vrátit věc OHIM, aby řízení doplnil;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení, včetně nákladů odvolacího řízení před uvedeným úřadem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „WIENER WERKSTÄTTE“ pro výrobky spadající do tříd 6, 11, 14, 16, 20, 21 a 34 (přihláška č. 4 133 501).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož ochranná známka, která byla předmětem přihlášky, není popisná ani nepostrádá rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 12.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Timișoara (Rumunsko) dne 8. prosince 2010 — Sergiu Alexandru Micșa v. Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu
 (Věc C-573/10)
 2011/C 46/12
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Timișoara
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Sergiu Alexandru Micșa
 Žalovaní: Administrația Finanțelor Publice Lugoj, Direcția Generală a Finanțelor Publice Timiș, Administrația Fondului pentru Mediu
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 110 SFEU vykládat tak, že brání osvobození od daně ze znečišťování životního prostředí v případě prvního přihlášení k registraci na domácím území vozidel vykazujících určité konkrétně určené technické vlastnosti, zatímco pro ostatní vozidla vnitrostátní právo stanoví povinnost k platbě uvedené daně?
 2)
 Pokud by článek 110 SFEU bránil osvobození uvedenému v první otázce pouze za určitých okolností, patří skutečnost, že všechna motorová vozidla vyrobená v tuzemsku, nebo jejich většina či podstatný podíl, vykazují technické vlastnosti vedoucí k osvobození od daně (je třeba zohlednit to, že motorová vozidla vyrobená v jiných členských státech EU též vykazují tento druh vlastností a že osvobození se uplatní rovněž na tato vozidla) k výše uvedeným okolnostem?
 3)
 Odpoví-li Soudní dvůr na druhou otázku kladně, jaké vlastnosti činí výrobek podobným ve smyslu článku 110 SFEU motorovému vozidlu vykazujícímu kumulativně následující vlastnosti:
 a)
 je nové (to znamená, že nikdy předtím nebylo prodáno za jiným účelem, než je jeho další prodej nebo dodávka, a tudíž nikdy nebylo přihlášeno k registraci), nebo je ojeté a bylo přihlášeno k registraci v jiném členském státě Evropské unie během období od 15. prosince 2008 do 31. prosince 2009 včetně;
 b)
 bylo navrženo a vyrobeno za účelem přepravy cestujících a kromě sedadla řidiče obsahuje maximálně osm míst k sezení (vozidla kategorie M1 podle rumunského práva), nebo bylo navrženo a vyrobeno za účelem přepravy zboží o maximálním objemu 3,5 tuny (vozidla kategorie NI podle rumunského práva);
 c)
 spadá pod emisní normu Euro 4 a
 d)
 jeho zdvihový objem válců nepřekračuje 2 000 cm3 (vlastnost vztahující se pouze na vozidla kategorie M1)?


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/15
 Usnesení Soudního dvora ze dne 19. května 2009 — AMS Advanced Medical Services GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), American Medical Systems, Inc.
 (Věc C-565/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Obrazová ochranná známka AMS Advanced Medical Services - Částečné zamítnutí zápisu - Námitkové řízení - Kasační opravný prostředek, který se stal bezpředmětným - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2009/C 220/26
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: AMS Advanced Medical Services GmbH (zástupkyně: S. Schäffler, advokátka)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec), American Medical Systems, Inc. (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, advokáti)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 18. října 2007, AMS v. OHIM — American Medical Systems (AMS Advanced Medical Services) (T-425/03), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost podanou přihlašovatelem obrazové ochranné známky „AMS Advanced Medical Services“ pro výrobky zařazené do tříd 5, 10 a 42 proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. září 2003, kterým se zrušuje rozhodnutí námitkového oddělení a částečně vyhovuje námitce majitele národní slovní ochranné známky „AMS“ — Námitkové řízení — Přípustnost žádosti o důkaz skutečného užívání starší ochranné známky předložené žadatelem poprvé před odvolacím senátem
 Výrok
 1)
 Není namístě rozhodovat o kasačním opravném prostředku podaném AMS Advanced Medical Services GmbH.
 2)
 AMS Advanced Medical Services GmbH se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/14
 Žaloba podaná dne 8. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Spojenému království
 (Věc C-505/04)
 (2005/C 31/29)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. prosince 2004 žaloba směřující proti Spojenému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Hansem Støvlbækem, jako zmocněncem, s adresou pro doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Spojené království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES ze dne 14. května 2001, kterou se doplňují směrnice Rady 89/48/EHS a 92/51/EHS o obecném systému pro uznávání odborného vzdělávání a přípravy a směrnice Rady 77/452/EHS, 77/453/EHS, 78/686/EHS, 78/687/EHS, 78/1026/EHS, 78/1027/EHS, 80/154/EHS, 80/155/EHS, 85/384/EHS, 85/432/EHS, 85/433/EHS a 93/16/EHS o povolání zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči, veterinárního lékaře, porodní asistentky, architekta, farmaceuta a lékaře (1), pokud jde o Gibraltar, nebo, v každém případě, tím, že Komisi o takových předpisech neuvědomila podle článku 16 této směrnice;
 —
 uložil Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 1. ledna 2003.
 (1) Úř. věst. L 206, 31.7.2001, s. 1.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Dánsko) — Skatteministeriet v. DSV Road A/S
 (Věc C-234/09) (1)
 (Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 204 odst. 1 písm. a) - Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Článek 859 - Režim vnějšího tranzitu - Schválený odesílatel - Vznik celního dluhu - Tranzitní doklad pro neexistující zboží)
 2010/C 246/14
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Vestre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Skatteministeriet
 Žalovaný: DSV Road A/S
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Vestre Landsret — Výklad čl. 1 a 4, bodů 9 a 10, jakož i čl. 92, 96 a 204 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307) — Schválený odesílatel, který omylem vygeneroval dva tranzitní doklady pro jednu a tutéž fyzickou zásilku v novém elektronickém tranzitním systému, čímž byla jedné zásilce zboží přidělena dvě různá přepravní referenční čísla — Vznik celního dluhu v důsledku nemožnosti vyřídit vnější tranzitní režim Společenství předložením zboží celním úřadům určení — Uložení cel ze zboží uvedeného v celním prohlášení, které však fyzicky neexistuje
 Výrok
 Článek 204 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na takovou situaci, jaká je předmětem původního řízení, kdy schválený odesílatel omylem vygeneroval dva režimy vnějšího tranzitu pro jedno a totéž zboží, neboť nadbytečný režim vztahující se na neexistující zboží, nemohl na základě uvedeného ustanovení vést ke vzniku celního dluhu.
 (1) Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/22
 Usnesení Soudního dvora ze dne 9. března 2007 – Schneider Electric SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-188/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Jednání podniků ve vzájemné shodě - Trh distribuce elektřiny - Rozhodnutí o zahájení a ukončení řízení)
 (2007/C 96/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Schneider Electric SA (zástupci: A. Winckler, I. Girgenson a M. Pittie, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Bouquet a O. Beynet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 31. ledna 2006, Schneider Electric SA v. Komise (T-48/03), kterým se odmítá návrh na neplatnost jednak rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2002 o zahájení fáze důkladného přezkumu jednání ve shodě společností Schneider a Legrand (věc COMP/M.2283 – Schneider/Legrand II), a jednak rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2002 o ukončení přezkumného řízení ohledně tohoto jednání ve shodě, jako nepřípustný.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 Schneider Electric SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 14. dubna 2016 – Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein v. Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
 (Věc C-210/16)
 (2016/C 260/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalovaný, navrhovatel v odvolacím řízení a navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Unabhängiges Landeszentrum für Datenschutz Schleswig-Holstein
 Žalobkyně, odpůrkyně v odvolacím řízení a odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein GmbH
 Vedlejší účastnice řízení: společnost Facebook Ireland Limited
 Zúčastněná strana: Der Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 2 písm. d) směrnice 95/46/ES (1) vykládán v tom smyslu, že taxativně a podrobně upravuje odpovědnost za porušení ochrany údajů, nebo v rámci „vhodných opatření“ podle článku 24 směrnice 95/46/ES a „pravomoci účinně zasáhnout“ podle čl. 28 odst. 3 druhé odrážky směrnice 95/46/ES ve vícestupňových vztazích poskytovatelů informací nadále existuje prostor pro odpovědnost subjektu, který není ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice 95/46/ES správcem údajů, při výběru provozovatele za jeho informační nabídku?
 2)
 Vyplývá z povinnosti členských států podle čl. 17 odst. 2 směrnice 95/46/ES stanovit, že správce při zpracování údajů na svůj účet „musí zvolit zpracovatele poskytujícího dostatečné záruky s ohledem na technická bezpečnostní opatření a organizační opatření usměrňující zpracování, jež má být provedeno“, a contrario, že v případě jiných vztahů užívání, které nejsou spojeny se zpracováním údajů pro správce ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 95/46/ES, neexistuje povinnost pečlivého výběru a nemůže být založena ani podle vnitrostátního práva?
 3)
 Je v případech, kdy mateřská skupina společností usazená mimo Evropskou unii provozuje v různých členských státech pobočky s vlastní právní subjektivitou (dceřiné společnosti), podle článku 4, čl. 28 odst. 6 směrnice 95/46/ES orgán dozoru členského státu (v tomto případě: Německo) oprávněn vykonávat přenesené pravomoci podle čl. 28 odst. 3 směrnice 95/46/ES vůči pobočce nacházející se na jeho území i tehdy, pokud je tato pobočka příslušná pouze pro podporu prodeje reklamy a jiná marketingová opatření se zaměřením na obyvatele tohoto členského státu, zatímco samostatné pobočce (dceřiné společnosti) nacházející se v jiném členském státu (v tomto případě: Irsko) podle rozdělení úkolů v rámci skupiny náleží výlučná odpovědnost za získávání a zpracování osobních údajů na celém území Evropské unie, a tudíž i v tomto jiném členském státě (v tomto případě: Německo), pokud je ve skutečnosti rozhodnutí o zpracování údajů přijímáno mateřskou skupinou společností?
 4)
 Musí být čl. 4 odst. 1 písm. a) a čl. 28 odst. 3 směrnice 95/46/ES vykládány v tom smyslu, že v případech, kdy má správce pobočku na území členského státu (v tomto případě: Irsko) a na území jiného členského státu (v tomto případě: Německo) existuje jiná pobočka s vlastní právní subjektivitou, která je kromě jiného příslušná pro prodej reklamních ploch a jejíž činnost je zaměřena na obyvatele tohoto státu, může orgán dozoru příslušný v tomto jiném členském státě (v tomto případě: Německo) adresovat opatření a nařízení směřující k prosazení práva na ochranu údajů i vůči další pobočce (v tomto případě: v Německu), která není podle rozdělení úkolů a odpovědností v rámci skupiny odpovědná za zpracování údajů, nebo jsou pak možná opatření a nařízení přijímaná jen orgánem dozoru členského státu (v tomto případě: Irsko), na jehož území má subjekt odpovědný v rámci skupiny společností své sídlo?
 5)
 Musí být čl. 4 odst. 1 písm. a), čl. 28 odst. 3 a 6 směrnice 95/46/ES vykládány v tom smyslu, že v případech, ve kterých orgán dozoru jednoho členského státu (v tomto případě: Německo) vyvozuje odpovědnost vůči osobě nebo subjektu působícím na jeho území podle čl. 28 odst. 3 směrnice 95/46/ES z důvodu nedostatečně pečlivého výběru třetí osoby zapojené do procesu zpracování údajů (v tomto případě: Facebook), protože tato třetí osoba porušuje právo na ochranu údajů, je činný orgán dozoru (v tomto případě: Německo) vázán posouzením podle právní úpravy v oblasti ochrany údajů provedeným orgánem dozoru jiného členského státu, ve kterém má třetí osoba-správce svou pobočku (v tomto případě: Irsko), a to v tom smyslu, že nemůže dospět k odlišnému právnímu posouzení, nebo může činný orgán dozoru (v tomto případě: Německo) přezkoumat zákonnost zpracování údajů třetí osobou usazenou v jiném členském státě (v tomto případě: Irsko) jako předběžnou otázku vlastní činnosti, a to s ohledem na její zákonnost samostatně?
 6)
 Pokud má činný orgán dozoru (v tomto případě: Německo) možnost samostatného přezkumu: Musí být čl. 28 odst. 6 druhá věta směrnice 95/46/ES vykládán v tom smyslu, že tento orgán dozoru může vykonat pravomoc účinně zasáhnout, která mu byla udělena podle čl. 28 odst. 3 směrnice 95/46/ES, vůči osobě nebo subjektu usazeným na jeho území z důvodu spoluodpovědnosti za porušení ochrany údajů třetí osoby usazené v jiném členském státu jen a teprve, jakmile předem požádal orgánu dozoru tohoto jiného členského státu (v tomto případě: Irsko) o výkon jeho pravomoci?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, Úř. Věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd.: 13/05, s. 355.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/23
 Žaloba podaná dne 25. října 2013 — Giovanni Cosmetics v. OHIM — Vasconcelos & Gonçalves (GIOVANNI GALLI)
 (Věc T-559/13)
 2014/C 24/41
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Giovanni Cosmetics, Inc. (Rancho Dominguez, Spojené státy) (zástupci: J. van den Berg a M. Meddens-Bakker, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vasconcelos & Gonçalves, SA (Lisabon, Portugalsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 13. srpna 2013 ve věci R 1189/2012-2;
 —
 nařídil zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství č. 9 232 471;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „GIOVANNI GALLI“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 14 a 18 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 232 471
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis č. 2 404 283 slovní ochranné známky Společenství „GIOVANNI“ pro výrobky zařazené do třídy 3
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 28. října 2013 — Z. Zh., další účastník řízení: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie & Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, další účastník řízení: I. O.
 (Věc C-554/13)
 2014/C 9/31
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Z. Zh.
 Další účastník řízení: Staatssecretaris van Veiligheid en Justittie
 &
 Další úřastník řízení: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: I. O.
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje státní příslušník třetí země, který pobývá neoprávněně na území členského státu, hrozbu pro veřejný pořádek ve smyslu čl. 7 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98, dále jen „směrnice o navrácení“), protože je podezřelý ze spáchání trestného činu podle vnitrostátních právních předpisů, nebo je pro to nezbytné, aby byl z důvodu spáchání tohoto činu odsouzen trestním soudem, a je v tomto případě nutné, aby odsouzení nabylo právní moci?
 2)
 Jsou při přezkumu, zda státní příslušník třetí země, který neoprávněně pobývá na území členského státu, představuje hrozbu pro veřejný pořádek ve smyslu čl. 7 odst. 4 směrnice o navrácení, rozhodné kromě podezření nebo odsouzení ještě další skutečnosti a okolnosti konkrétního případu, jako závažnost a druh trestného činu podle vnitrostátních právních předpisů, uplynutí času nebo úmysl dotčené osoby?
 3)
 Jsou skutečnosti a okolnosti konkrétního případu, které mají význam u přezkumu uvedeného v druhé otázce, rovněž rozhodné ve volbě mezi upuštěním od poskytnutí lhůty pro dobrovolné opuštění území a poskytnutím lhůty pro dobrovolné opuštění území kratší než sedm dnů, s ohledem na možnost podle čl. 7 odst. 4 směrnice o navrácení, pro případ, že dotčená osoba představuje hrozbu pro veřejný pořádek ve smyslu tohoto odstavce 4?


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/35
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. září 2011 — Olive Line International v. OHIM — Knopf (O-live)
 (Věc T-485/07) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství O-live - Starší obchodní označení Olive line - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009) - Právo zakázat užívání pozdější ochranné známky - Nebezpečí záměny - Článek 7 španělského zákona o ochranných známkách a článek 8 odst. 1 nařízení č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009))
 2011/C 311/62
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Olive Line International, SL (Madrid, Španělsko) (zástupce: P. Koch Moreno, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: S. Schäffner a B. Schmidt, zmocněnci)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Reinhard Knopf (Malsch, Německo) (zástupce: W. Weber, advokát)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. září 2007 (věc R 1478/2006-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Olive Line International, SL a Reinhardem Knopfem
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. září 2007 (věc R 1478/2006-2) se zrušuje.
 2)
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Reinhard Knopf ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 51, 23.2.2008.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/4
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Specializat Cluj – Rumunsko) – Bogdan Matei, Ioana Ofelia Matei v. SC Volksbank România SA
 (Věc C-143/13) (1)
 („Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající klauzule ve smlouvách uzavíraných mezi prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a spotřebitelem - Článek 4 odst. 2 - Posouzení zneužívajícího charakteru smluvních klauzulí - Vyloučení klauzulí týkajících se hlavního předmětu smlouvy nebo přiměřenosti ceny nebo odměny za předpokladu, že jsou sepsány jasným a srozumitelným jazykem - Klauzule, které obsahují, rizikový poplatek‘ vybíraný věřitelem a opravňují věřitele, aby za určitých podmínek jednostranně změnil úrokovou sazbu“)
 (2015/C 138/04)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Specializat Cluj
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Bogdan Matei a Ioana Ofelia Matei
 Žalovaná: SC Volksbank România SA
 Výrok
 Článek 4 odst. 2 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, se výrazy „hlavní předmět smlouvy“ a „přiměřenost ceny a odměny na jedné straně a služby nebo zboží dodávané výměnou na straně druhé“ v zásadě nevztahují na druhy klauzulí nacházející se v takových úvěrových smlouvách uzavřených mezi prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a spotřebiteli, jako jsou klauzule dotčené v původním řízení, které na jedné straně věřiteli umožňují za určitých podmínek jednostranně změnit úrokovou sazbu a na druhé straně stanoví „rizikový poplatek“ vybíraný věřitelem. Je však věcí předkládajícího soudu, aby tuto kvalifikaci uvedených smluvních klauzulí ověřil s ohledem na povahu, obecnou systematiku a ustanovení dotyčných smluv, jakož i jejich právní a skutkové souvislosti, do kterých jsou zasazeny.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/36
 Žaloba podaná dne 6. listopadu 2014 – Segimerus v. OHIM – Ergo Versicherungsgruppe (ELGO)
 (Věc T-750/14)
 (2015/C 026/46)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Segimerus Ltd (Preston, Spojené království) (zástupce: F. Henkel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Ergo Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „ELGO“ – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 2 92 498
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. srpna 2014 ve věci R 473/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí námitkového oddělení a vrátil věc námitkovému oddělení,
 —
 podpůrně zrušil napadené rozhodnutí a vrátil věc odvolacímu senátu,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 Porušení čl. 75 druhé věty nařízení č. 207/2009


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/25
 Žaloba podaná dne 5. prosince 2006 – Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans v. Komise
 (Věc T-358/06)
 (2007/C 20/37)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV (zástupci: M.A.F.M. Smeets a A.M. van den Oord, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit zcela nebo částečně rozhodnutí určené Heijmans NV a Heijmans Infrastructuur BV;
 —
 zrušit nebo snížit pokutu uloženou Heijmans NV a Heijmans Infrastructuur BV;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/38.456 – Bitumen – NL). Žalobkyně má za to, že ačkoli rozhodnutí není určeno jí, je žalobkyně bezprostředně a osobně dotčena tím, že je v rozhodnutí uvedeno, že náleží ke skupině Heijmans, a tím, že na základě rozhodnutí je nutno počítat s tím, že bude kvůli dotčeným jednáním stíhána.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně zaprvé dovolává porušení článku 81 ES, jakož i článku 2, článku 7 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, jelikož Komise při hodnocení důkazů existujících proti Heijmans Infrastructuur BV neprávem vycházela z toho, že nizozemský trh se silničním bitumenem představuje určující hospodářský rámec. Komise dále neprávem vycházela z toho, že Heijmans Infrastructuur BV byla účastnicí dočasného seskupení podniků silničního stavitelství v oblasti nákupu silničního bitumenu a jako taková se s dodavateli bitumenu v Nizozemsku účastnila dohody s cílem omezit hospodářskou soutěž. Konečně Komise na základě pokynů pro horizontální spolupráci neprávem opoměla zkoumat pouze následky účasti Heijmans Infrastructuur BV v této dohodě (1).
 Zadruhé se žalobkyně dovolává porušení článku 81 ES, jakož i článku 11 a 16 nařízení č. 1/2003, porušení řádné péče, obecné zásady řádné správy, zásady rovnosti a práv obhajoby tím, že Komise ve správním řízení nepřihlédla k odůvodněným hmotněprávním a procesním námitkám Heijmans Infrastructuur BV a Wegenbouwmaatschappij J. Heijmans BV a označila je jako „nezpůsobilý výklad událostí“.
 Zatřetí se žalobkyně dovolává porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož je rozhodnutí v podstatných částech nejasné a nejednoznačné.
 Podpůrně žalobkyně uplatňuje, že Komise neuvedla žádný nebo jen nedostatečný důkaz účasti Heijmans Infrastructuur BV na údajném porušení po celou dobu trvání tohoto porušení.
 Dále podpůrně žalobkyně uplatňuje, že Komise nesprávně posoudila význam a závažnost porušení. Heijmans Infrastructuur BV hrála na relevantním trhu pouze podřadnou roli.
 (1) Pokyny o použitelnosti článku 81 Smlouvy o ES na dohody o horizontální spolupráci (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. 2001, C 3, s. 2).


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. července 2017 společností Deza, a.s. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. května 2017 ve věci T-115/15, Deza, a.s. v. ECHA
 (Věc C-419/17 P)
 (2017/C 293/28)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Deza, a.s. (zástupce: P. Dejl, advokát)
 Další účastníci řízení: Evropská agentura pro chemické látky, Dánské království, Nizozemské království, Švédské království, Norské království
 Návrhová žádání navrhovatelky
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2017 ve věci T-115/15.
 —
 zrušil rozhodnutí ECHA ze dne 12. prosince 2014, č.j. ED/108/2014.
 —
 uložil ECHA náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou v řízení před Soudním dvorem o tomto kasačním opravném prostředku, jakož i v jemu předcházejícím řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 Tribunál nesprávně vyložil a aplikoval nařízení REACH
 Tribunál nesprávně vyložil a aplikoval nařízení REACH. Navrhovatelka má i nadále za to, že rozhodnutí ECHA bylo přijato ultra vires, neboť i) ECHA nemá pravomoc doplnit již existující identifikaci látky DEPH podle čl. 57 písm. c) nařízení REACH o novou identifikaci této látky podle čl. 57 písm. f) tohoto nařízení, ii) přijetí rozhodnutí ECHA předcházel protiprávní postup, a iii) rozhodnutí ECHA obchází právně závazný postup stanovený Radou a Evropským parlamentem pro přijetí obecně závazných/harmonizovaných kritérií pro identifikaci látek narušujících endokrinní činnost.
 2)
 Tribunál nesprávně vyložil a aplikoval zásadu právní jistoty
 V situaci, kdy i) rozhodnutí ECHA vytvořilo nejasnou, nepřesnou a nepředvídatelnou právní situaci, která navrhovatelce znemožňuje seznámit se s přesným rozsahem jí ukládaných povinností, ii) neexistují obecně závazná/harmonizovaná kritéria pro identifikaci látek narušujících endokrinní činnost, a iii) ECHA nemá pravomoc doplňovat již existující identifikaci látky DEPH dle čl. 57 písm. c) nařízení REACH o její identifikaci dle čl. 57 písm. f) tohoto nařízení, je nesprávný závěr Tribunálu, že rozhodnutí ECHA není v rozporu se zásadou právní jistoty.
 3)
 Tribunál přezkoumal rozhodnutí ECHA v rozporu s požadavky na soudní přezkum rozhodnutí unijních orgánů a institucí a zkreslil skutkové okolnosti a důkazy
 4)
 V důsledku shora uvedených pochybení porušil Tribunál práva navrhovatelky a zásady zakotvené v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo na spravedlivý proces, právo pokojně užívat majetek a zásadu právní jistoty


text:
 2.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 103/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 2. února 2011 — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
 (Věc C-48/11)
 2011/C 103/30
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
 Žalovaný: A Oy
 Předběžná otázka
 Je při zdanění třeba nakládat s výměnou akcií, v rámci které převádí finská akciová společnost norské společnosti (v právní formě aksjeselskap) akcie společnosti, kterou vlastní, a jako protiplnění obdrží akcie emitované norskou společností, při zohlednění článku 31 a článku 40 Dohody o EHP stejně, jako kdyby se tato výměna uskutečnila mezi tuzemskými společnostmi nebo mezi společnostmi usazenými v členských státech Evropské unie?


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/27
 Žaloba podaná dne 18. dubna 2005 Dirkem Grijseelsem a Ana Lopez García proti Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru
 (Věc T-162/05)
 (2005/C 171/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 18. dubna 2005 žaloba podaná proti Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru Dirkem Grijseelsem, s bydlištěm v Ternat (Belgie), a Ana Lopez García, s bydlištěm v Bruselu, zastoupenými Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem, Jean-Noël Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí jmenovat žalobce úředníky Evropských společenství v rozsahu, v němž stanoví třídu, do které byli přijati, podle článku 12 přílohy XIII služebního řádu;
 —
 uložil Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty, jichž se žalobce dovolává, jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty ve věcech T-130/05 a T-160/05 a podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům ve věci T-58/05.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/27
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. července 2007 – Fédération des industries condimentaires de France a další v. Komise
 (Věc T-90/03) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Neslučitelnost zákazu Společenství dovážet maso obsahující látky s hormonálními účinky s pravidly Světové obchodní organizace (WTO) - Zavedení Spojenými státy americkými celní přirážky z dovozu výrobků původem ze Společenství na základě povolení WTO - Uzavření vyšetřovacího řízení týkajícího se překážek obchodu Komisí - Žaloba na náhradu škody uskupení vývozců Společenství dotčených celní přirážkou“)
 (2007/C 199/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fédération des industries condimentaires de France (FICF) (Paříž, Francie); Confédération générale des producterus de lait de brebis et des industriels de Roquefort (Millau, Francie); Commité économique agricole régional fruits et légumes de Bretagne (Cerafel) (Morlaix, Francie) a Comité interprofessionnel des palmipèdes à foie gras (CIFOG) (Paříž, Francie) (zástupci: původně M. Jacquot a O. Prost, poté O. Prost, K. Lentz, E. Berthelot a M. Bauduin, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Kuijper, C. Brown a G. Boudot, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Španělské království (zástupci: původně E. Braquehais Conesa, poté J. Rodriguez Cárcamo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody údajně způsobenou protiprávními jednáními, kterými byla stižena činnost Komise ve vztahu k obchodním odvetným opatřením přijatým Spojenými státy americkými ve věci „hovězí s hormony“.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení a společně a nerozdílně nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.
 3)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 2. prosince 2004
 ve věci C-398/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Helsingin hallinto-oikeus): E. Gavrielides Oy (1)
 (Směrnice 90/642/EHS - Maximální limity reziduí pesticidů - Vinné listy)
 (2005/C 19/09)
 Jednací jazyk: finština
 Ve věci C-398/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Helsingin hallinto-oikeus (Finsko) ze dne 22. září 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 24. září 2003, v řízení zahájeném E. Gavrielides Oy, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts (zpravodaj), předseda senátu, J. N. Cunha Rodrigues a K. Schiemann, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 2. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Směrnice Rady 90/642/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o stanovení maximálních limitů reziduí pesticidů v některých produktech rostlinného původu, včetně ovoce a zeleniny, a na jejich povrchu, ve znění směrnice Komise 2000/42/ES ze dne 22. června 2000, se na vinné listy nepoužije.
 (1) Úř. věst. C 275, 15.11.2003.