text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2011 Fidelio KG proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. prosince 2010 ve věci T-286/08, Fidelio KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-87/11 P)
 2011/C 152/19
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Fidelio KG (zástupce: M. Gail, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. prosince 2010 ve věci T-286/08
 —
 vyhovět návrhovým žádáním uplatněným v prvním stupni řízení
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál nesprávně konstatoval, že přihlášce označení „Hallux“ pro „ortopedické výrobky“ a „obuv“ brání absolutní důvod zamítnutí zápisu podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94. Je nepochopitelné, proč se Tribunál v rozporu s tvrzením žalobkyně přiklonil k argumentaci Úřadu a vychází z toho, že „hallux“, což je latinské označení palce na noze, je obvyklou zkratkou pro „hallux valgus“, což je onemocnění palce na noze. Tento postup Tribunálu je v rozporu s významem zásady přezkoumat věc z úřední povinnosti a je krom toho v rozporu s povinností odůvodnění.
 Tribunál dále vycházel z nesprávného určení výrobků a tříd výrobků. Jelikož je pojem „ortopedické výrobky“ velmi široký a postačuje, aby se absolutní důvod zamítnutí vztahoval pouze na část výrobků, může Úřad vymyslet libovolné množství druhů výrobků, aby zamítl zápis určitého druhu výrobku. Tuto skutečnost Tribunál nezohlednil.
 Ohledně obuvi Tribunál nesprávně vycházel z předpokladu, že existuje třída výrobků „pohodlná obuv“. Ve skutečnosti však neexistuje žádný rozdíl mezi běžnou a takzvanou pohodlnou obuví.
 Mimoto se Tribunál při určení příslušné skupiny rozhodné veřejnosti pro „ortopedické výrobky“ a „obuv“ nechal vést nerelevantními úvahami. Podle žalobkyně je v tomto ohledu potřeba vycházet z průměrného spotřebitele. Průměrný spotřebitel však nezná ani latinský jazyk, ani onemocnění nohou nazvané hallux valgus. Ochrannou známku „Hallux“ tedy nelze považovat za popisnou.
 Tribunál konečně porušil i čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, když neprovedl přezkum označení „Hallux“ podle tohoto ustanovení.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/21
 Usnesení Tribunálu ze dne 18. dubna 2016 – Zhang v. EUIPO – K & L Ruppert Stiftung (Anna Smith)
 (Věc T-295/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Anna Smith - Starší slovní ochranná známka Evropské unie SMITH - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádající jakýkoliv právní základ“)
 (2016/C 200/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Yongyu Zhang (Manchester, Spojené království) (zástupce: M. Steinert, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG (Weilheim, Německo) (zástupci: A. Kockläuner a O. Nilgen, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. února 2015 (věc R 1559/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností K & L Ruppert Stiftung & Co. Handels-KG a Yongyuem Zhangem
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Yongyu Zhang ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 262, 10.8.2015.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/32
 Žaloba podaná dne 10. srpna 2015 – Guccio Gucci v. OHIM – Guess? IP Holder (vyobrazení propletených znaků)
 (Věc T-461/15)
 (2015/C 328/29)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Guccio Gucci SpA (Florencie, Itálie) (zástupci: P. Roncaglia, F. Rossi a N. Parrotta, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Guess? IP Holder LP (Los Angeles, Spojené státy americké)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka (vyobrazení propletených znaků) – ochranná známka Společenství č. 5 538 012
 Řízení před OHIM: řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. května 2015 ve věci R 2049/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v tomto řízení.
 —
 uložil společnosti Guess? IP Holder L.P. náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v řízení před zrušovacím oddělením a odvolacím senátem OHIM.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/9
 Usnesení Soudního dvora ze dne 26. ledna 2007 – Elisabetta Righini v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-57/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Úředníci - Dočasní zaměstnanci - Zařazení do platové třídy a stupně - Zařazení do služebně vyšší platové třídy - Zkreslení skutečností - Vady odůvodnění - Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný)
 (2007/C 82/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Elisabetta Righini (zástupce: E. Boigelot, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, D. Waelbroeck, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 15. listopadu 2005, Righini v. Komise (T-145/04), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise zařadit žalobkyni při jejím přijetí do služby do platové třídy A7/3, v případě potřeby zrušení rozhodnutí ze dne 21. ledna 2004, kterým se zamítá stížnost žalobkyně.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Elissabetě Righini se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 27. listopadu 2014 – Ordre des barreaux francophones et germanophone a další v. Rada ministrů (belgická vláda)
 (Věc C-543/14)
 (2015/C 046/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ordre des barreaux francophones et germanophone a další,
 Vlaams Netwerk van Verenigingen waar armen het woord nemen ASBL a další,
 Jimmy Tessens a další,
 Orde van Vlaamse Balies,
 Ordre des avocats du barreau d’Arlon a další
 Žalovaná: Rada ministrů
 Předběžné otázky
 1.
 a)
 Je směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, v níž se stanoví, že služby advokátů podléhají DPH (1), aniž se s ohledem na právo na pomoc advokáta a na zásadu rovnosti zbraní přihlíží k okolnosti, zda procesní subjekt, který není příjemcem bezplatné právní pomoci, je či není plátcem DPH, v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s článkem 14 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a s článkem 6 Evropské úmluvy o lidských právech, jelikož tento článek přiznává každému právo na to, aby jeho záležitost byla spravedlivě projednána, a také možnost poradit se, být obhajován a být zastupován, jakož i právo na bezplatnou právní pomoc, pokud dotyční nemají dostatečné prostředky a pokud je tato pomoc nezbytná k zajištění účinného přístupu ke spravedlnosti?
 b)
 Je z týchž důvodů směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 v souladu s čl. 9 odst. 4 a 5 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, podepsané v Aarhusu dne 25. června 1998, vzhledem k tomu, že tato ustanovení zavádějí právo na přístup ke spravedlnosti bez nepřiměřeně vysokých nákladů, a to prostřednictvím „zavedení vhodných podpůrných mechanismů k odstranění nebo snížení finančních a jiných překážek v přístupu k právní ochraně“?
 c)
 Mohou být služby, které poskytují advokáti v rámci vnitrostátního režimu bezplatné právní pomoci, zařazeny mezi služby úzce související se sociální péčí nebo sociálním zabezpečením, které jsou uvedeny v čl. 132 odst. 1 písm. g) výše zmíněné směrnice 2006/112/ES, nebo mohou být na základě jiného ustanovení směrnice osvobozeny od daně? Pokud bude odpověď na tuto otázku záporná, je směrnice 2006/112/ES, pokud je vykládána tak, že neumožňuje osvobodit od DPH služby advokátů poskytované ve prospěch procesních subjektů, které jsou příjemci bezplatné právní pomoci v rámci vnitrostátního režimu právní pomoci, v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s článkem 14 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a s článkem 6 Evropské úmluvy o lidských právech?
 2.
 Pokud budou odpovědi na otázky uvedené v bodě 1 záporné, je článek 98 směrnice 2006/112/ES, který nestanoví možnost uplatnit na služby advokátů sníženou sazbu DPH v závislosti na tom, zda procesní subjekt, který není příjemcem bezplatné právní pomoci, je či není plátcem DPH, v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, ve spojení s článkem 14 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a s článkem 6 Evropské úmluvy o lidských právech, jelikož tento článek přiznává každému právo na to, aby jeho záležitost byla spravedlivě projednána, a také možnost poradit se, být obhajován a být zastupován, jakož i právo na bezplatnou právní pomoc, pokud dotyční nemají dostatečné prostředky a pokud je tato pomoc nezbytná k zajištění účinného přístupu ke spravedlnosti?
 3.
 Pokud budou odpovědi na otázky uvedené v bodě 1 záporné, je článek 132 směrnice 2006/112/ES v souladu se zásadou rovnosti a zákazu diskriminace, které jsou zakotveny v článcích 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a v článku 9 Smlouvy o Evropské unii, ve spojení s článkem 47 této Listiny, nestanoví-li v souvislosti s činnostmi obecného zájmu, že služby advokátů mají být osvobozeny od DPH, kdežto jiné služby, mezi něž patří například plnění poskytovaná poštami, různá plnění poskytovaná v oblasti zdravotnické péče nebo plnění v oblasti školství, sportu nebo tělesné výchovy či kultury, jsou od této daně osvobozeny jakožto činnosti obecného zájmu, a toto rozdílné zacházení se službami poskytovanými advokáty a službami osvobozenými od daně na základě článku 132 směrnice vyvolává dostatečné pochybnosti, neboť služby advokátů přispívají k dodržování některých základních práv?
 4.
 a)
 Pokud budou odpovědi na otázky uvedené v bodech 1 a 3 záporné, lze v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládat článek 371 směrnice 2006/112/ES v tom smyslu, že opravňuje členské státy Unie k tomu, aby v částečném rozsahu zachovaly osvobození od daně v případě služeb advokátů, pokud jsou tyto služby poskytovány ve prospěch procesních subjektů, které nejsou plátci DPH?
 b)
 Lze v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládat článek 371 směrnice 2006/112/ES též v tom smyslu, že opravňuje členské státy Unie k tomu, aby v částečném rozsahu zachovaly osvobození od daně v případě služeb advokátů, pokud jsou tyto služby poskytovány ve prospěch procesních subjektů, které jsou příjemci bezplatné právní pomoci v rámci vnitrostátního režimu právní pomoci?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Bourges — Francie) — Lidl SNC v. Vierzon Distribution SA
 (Věc C-159/09) (1)
 (Směrnice 84/450/EHS a 97/55/ES - Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy - Srovnání cen vybraných potravinářských výrobků prodávaných dvěma konkurenčními řetězci obchodů - Zboží, které slouží stejným potřebám nebo je zamýšleno pro stejný účel - Klamavá reklama - Srovnání ověřitelného charakteristického rysu)
 2011/C 13/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de commerce de Bourges
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Lidl SNC
 Žalovaná: Vierzon Distribution SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de commerce de Bourges — Výklad článku 3a směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě (Úř. věst. L 250, s. 17; Zvl. vyd 15/01, s. 227), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997 (Úř. věst. L 290, s. 18; Zvl. vyd. 15/03, s. 365) — Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy — Srovnání s cenami uplatňovanými konkurenčním řetězcem obchodních domů — Zboží, které slouží stejným potřebám nebo je zamýšleno pro stejný účel
 Výrok
 Článek 3a odst. 1 písm. b) směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o klamavé a srovnávací reklamě, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že pouhá okolnost, že se potravinářské výrobky liší z hlediska jejich poživatelnosti a požitku spotřebitele je konzumovat, v závislosti na podmínkách a místě jejich výroby, jejich ingrediencích a výrobci, nemůže vyloučit, že srovnání takových výrobků může splňovat požadavek stanovený v uvedeném ustanovení, podle kterého mají tyto výrobky sloužit stejným potřebám nebo mají být zamýšleny pro stejný účel, to znamená, že se mají vyznačovat dostatečnou mírou vzájemné zaměnitelnosti.
 Článek 3 a odst. 1 písm. a) směrnice 84/450, ve znění směrnice 97/55, musí být vykládán v tom smyslu, že taková reklama, jako je reklama dotčená v původním řízení, může mít klamavý charakter, zejména pokud:
 —
 je s ohledem na všechny relevantní okolnosti projednávaného případu, a zejména na informace nebo opomenutí spojené s touto reklamou konstatováno, že rozhodnutí nakupovat může být u značného počtu spotřebitelů, kterým je tato reklama určena, přijato v mylné víře, že výrobky vybrané zadavatelem reklamy reprezentují obecnou úroveň jeho cen ve vztahu k cenám jeho soutěžitele, a že tito spotřebitelé tudíž ušetří přibližně, tak jak je vyzdvihováno uvedenou reklamou, tím, že budou pravidelně nakupovat zboží běžné spotřeby u zadavatele reklamy spíše než u uvedeného soutěžitele, nebo dokonce v mylné víře, že všechny výrobky zadavatele reklamy jsou levnější než výrobky jeho soutěžitele, nebo
 —
 je konstatováno, že pro účely výlučně cenového srovnání byly vybrány potravinářské výrobky, mezi kterými jsou však ve skutečnosti rozdíly, které by mohly citelně ovlivnit volbu průměrného spotřebitele, aniž uvedené rozdíly vyplývají z dotyčné reklamy.
 Článek 3a odst. 1 písm. c) směrnice 84/450, ve znění směrnice 97/55, musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka ověřitelnosti stanovená v uvedeném ustanovení vyžaduje, pokud jde o takovou reklamu, jako je reklama dotčená v původním řízení, která srovnává ceny dvou sortimentů zboží, aby předmětné zboží mohlo být přesně identifikováno na základě informací obsažených v uvedené reklamě.
 (1) Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Central Administrativo Norte (Portugalsko) dne 9. listopadu 2012 — IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos v. Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda
 (Věc C-509/12)
 2013/C 32/05
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Central Administrativo Norte
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: IPTM-Instituto Portuário e dos Transportes Marítimos
 Odpůrkyně: Navileme-Consultadoria Náutica, Lda, Nautizende — Consultadoria Náutica, Lda
 Předběžná otázka
 Je s ohledem na zásadu zákazu diskriminace mezi státními příslušníky členského státu a státními příslušníky jiného členského státu [nynější článek 18 SFEU (bývalý článek 12 ES)], na volný pohyb osob v Unii a výjimky z něj [nynější čl. 45 odst. 3 SFEU (bývalý článek 39 ES)] a na volný pohyb služeb a jeho možná omezení [nynější článek 52 SFEU (bývalý článek 55 ES)] na základě článku 62 SFEU (bývalý článek 55 ES) třeba unijní právo vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které pro vydání průkazu způsobilosti k vedení námořního rekreačního plavidla vyžaduje pobyt na příslušném území?


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/26
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2012 — Spraylat v. ECHA
 (Věc T-177/12)
 2012/C 174/44
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spraylat GmbH (Aachen, Německo) (zástupce: K. Fischer, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil stanovení administrativního poplatku žalovanou ze dne 21. února 2012 oznámené žalobkyni dne 21. února 2012 (faktura č. 10030371);
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Podpůrně žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí SME(2012)1445 ze dne 15. února 2012.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod: Porušení nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) a nařízení (ES) č. 340/2008 (2)
 Žalobkyně tvrdí, že z obou nařízení vyplývá, že za jediný platný základ pro výběr administrativního poplatku podle čl. 13 odst. 4 nařízení č. 340/2008 je třeba považovat skutečnost, že má tento poplatek pokrýt náklady ECHA na přezkum registrace s ohledem na velikost podniku, což nebylo při stanovení administrativního poplatku podle rozhodnutí správní rady ECHA MB/D/29/2010 vzato v úvahu. Nepřípustné je i odstupňování výše administrativního poplatku v závislosti na velikosti podniku, jelikož v důsledku toho musí velké podniky částečně nést náklady na přezkum týkající se malých podniků.
 2)
 Druhý žalobní důvod: Porušení zásady proporcionality
 Uvedená zásada vyžaduje, aby byl administrativní poplatek vybíraný žalovanou v přiměřeném poměru k plnění poskytnutému žalovanou. Tak tomu však podle názoru žalobkyně není — srovnáme-li administrativní poplatek ve výši 20 700 eur s plněním, které bylo skutečně žalovanou poskytnuto.
 3)
 Třetí žalobní důvod: Porušení obecné zásady rovného zacházení
 V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že odstupňování výše administrativního poplatku v závislosti na velikosti podniku rovněž vede k nepřípustnému nerovnému zacházení. Nadto žalovaná porušuje zásadu rovného zacházení tím, že změnila svou správní praxi, jelikož s žalobkyní zachází jinak než s jinými žadateli o registraci, kterým žalovaná poskytla možnost provést opravy týkající se velikosti podniku i po obdržení registračního čísla, aby se tak vyhnuli uložení administrativního poplatku.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod: Porušení zásady právní jistoty a zásady řádné správy
 Ačkoli si žalovaná uvědomila, že správné určení velikosti podniku přináší v registrační praxi obtíže, neposkytla žalobkyni — v rozporu se zásadou řádné správy — možnost, aby údaje opravila a vyhnula se tak uložení administrativního poplatku.
 5)
 Pátý žalobní důvod: Nepřípustné přenesení normativní pravomoci na žalovanou
 Článek 13 odst. 4 nařízení č. 340/2008 zmocňuje žalovanou k vybírání administrativního poplatku, aniž jsou v nařízení stanoveny podrobnosti týkající se takového výběru, či zvláště rámcová úprava samotného poplatku. To podle žalobkyně představuje nepřípustné přenesení normativní pravomoci na žalovanou.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH) (Úř. věst. L 107, s. 6).


text:
 27.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/40
 Žaloba podaná dne 11. ledna 2017 – Mellifera v. Komise
 (Věc T-12/17)
 (2017/C 063/52)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Mellifera eV, Vereinigung für wesensgemäße Bienenhaltung (Rosenfeld, Německo) (zástupce: A. Willand, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise Ares (2016) 6306335 ze dne 8. listopadu 2016, které bylo doručené žalobkyni dne 11. listopadu 2016;
 —
 nařídil Komisi, aby znova rozhodla o opodstatněnosti návrhu žalobkyně na interní přezkum prováděcího nařízení (EU) 2016/1096 o prodloužení schválení glyfosátu;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 10 odst. 1 ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení (ES) č. 1367/2006 (1) a s Aarhuskou úmluvou (2)
 —
 Žalobkyně v rámci prvního žalobního důvodu uvádí, že prodloužení schválení účinné látky glyfosátu je správním aktem, který je možno přezkoumat v řízení podle čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 17 nařízení (ES) č. 1107/2009 (3)
 —
 Žalobkyně tvrdí, že Komise nebyla oprávněná prodloužit schválení pro účinnou látku glyfosát podle výše uvedeného ustanovení, jelikož tento předpis se v projednávaném případě vůbec neměl použít.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. 2006, L 264, s. 13).
 (2) Úmluva Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí.
 (3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 ze dne 21. října 2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o zrušení směrnic Rady 79/117/EHS a 91/414/EHS (Úř. věst. 2009, L 309, s. 1).


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/9
 Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van Koophandel te Dendermonde — Belgie) — Wamo BVBA v. JBC NV, Modemakers Fashion NV
 (Věc C-288/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Směrnice 2005/29/ES - Nekalé obchodní praktiky - Vnitrostátní právní úprava zakazující oznámení o snížení cen a oznámení, na základě nichž je možné snížení cen předpokládat)
 2011/C 252/15
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van Koophandel te Dendermonde
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Wamo BVBA
 Žalované: JBC NV, Modemakers Fashion NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van Koophandel te Dendermonde — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22) — Vnitrostátní právní úprava, která během určitých období před výprodeji pro stanovená odvětví zakazuje oznámení o snížení cen a oznámení, na základě nichž je možné snížení cen předpokládat.
 Výrok
 Směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) je nutno vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu právnímu ustanovení, jako je to, o které se jedná ve věci v původním řízení, který v období před výprodeji obecně zakazuje zveřejňovat oznámení o snížení cen a oznámení, na základě nichž je možné snížení cen předpokládat, pokud toto ustanovení sleduje cíl ochrany spotřebitelů. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil, zda tomu tak je ve věci v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/27
 Žaloba podaná dne 9. srpna 2013 — ZZ v. Europol
 (Věc F-77/13)
 2013/C 352/53
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: W. Brouwer, advokát)
 Žalovaný: Europol
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o stanovení úroků, o které se zvyšuje částka vyplacená z titulu úplné pracovní neschopnosti následující po dvou úrazech, k nimž došlo v průběhu dvou služebních cest, a náhrada údajně utrpěné škody.
 Návrhová žádání žalobce
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 15. října 2012 ve spojení s rozhodnutím ze dne 13. března 2012 a ze dne 18. prosince 2012;
 —
 zrušil konkludentní rozhodnutí ze dne 10. května 2013, kterým byla zamítnuta stížnost ze dne 10. ledna 2013;
 —
 uložil žalovanému povinnost vyplatit úroky, které dluží z částky 170 074,39 eur vyplacené žalobci dne 14. května 2013, a sice:
 —
 primárně: úroky dlužné za období od 21. února 2001 do 14. května 2013, ve výši vypočítané na 138 331,75 eur;
 —
 podpůrně: úroky dlužné za období od 27. ledna 2004 do 14. května 2013, ve výši vypočítané na 83 154,25 eur;
 —
 zcela podpůrně: přinejmenším úroky dlužné za období od 27. ledna 2004 do 1. února 2013, ve výši vypočítané na 80 356,75 eur, přinejmenším data, od kterého úroky plynou a které spravedlivě určí Soud, případně přiznal žalobci k tíži žalovaného částku náhrady škody, která zohlední pochybení žalovaného;
 —
 uložil žalovanému povinnost vyplatit:
 —
 primárně: úroky, které žalovaný dluží z částek vyplacených z pojistky WBA&I 2600914 dne 3. května 2010, a sice:
 —
 úroky dlužné od vzniku pohledávky z titulu poškození sluchu (5 % podle AMA, tj. 11 344,50 eur) za období od 11. prosince 2002, bez 15 dnů (oddíl 4B pojistky), do 3. května 2010, tedy úroky ve výši 4 875,28 eur;
 —
 úroky dlužné od vzniku pohledávky z titulu poškození kotníku (9 % podle AMA, tj. 20 420,12 eur) za období od data, kdy vznikla odpovědnost Europolu, tj. 27. ledna 2004, bez 15 dnů (oddíl 4B pojistky), do 3. května 2010, tedy úroky ve výši 6 878,71 eur;
 —
 úroky dlužné od vzniku pohledávky z titulu poškození kognitivních funkcí (16 % podle AMA, tj. 36 302,41 eur) za období od data, kdy vznikla odpovědnost Europolu, tj. 27. ledna 2004, bez 15 dnů (oddíl 4B pojistky), do 3. května 2010, tedy úroky ve výši 12 228,81 eur;
 —
 podpůrně: přiznal žalobci k tíži žalovaného částku náhrady škody, která zohlední pochybení žalovaného;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení včetně odměny právního zástupce.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 27. července 2016 – Vera Egenberger v. Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
 (Věc C-414/16)
 (2016/C 419/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht (Německo)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vera Egenberger
 Žalovaný: Evangelisches Werk für Diakonie und Entwicklung e.V.
 Předběžné otázky
 1)
 Má se čl. 4 odst. 2 směrnice 2000/78/ES (1) vykládat tak, že zaměstnavatel, jako je žalovaný v předloženém případě, – příp. církev za něj – může sám závazně stanovit, zda určité náboženské vyznání uchazeče o pracovní místo představuje dle povahy dotyčné pracovní činnosti nebo podmínek jejího výkonu podstatný, legitimní a odůvodněný profesní požadavek se zřetelem k etice organizace?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku:
 Musí ustanovení vnitrostátního práva – jako zde § 9 odst. 1 první alternativa zákona o rovném zacházení (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz, dále jen AGG) –, dle kterého je rozdílné zacházení z důvodu vyznání při zaměstnávání prostřednictvím církevních společenství a jím podřízených institucí přípustné i tehdy, když určité vyznání představuje odůvodněný profesní požadavek s ohledem na právo církevního společenství na sebeurčení při dodržení nezávislosti církví, ve sporu jako je tento zůstat nepoužité?
 3)
 Dále v případě záporné odpovědi na první otázku:
 Jaké požadavky mají být kladeny na povahu pracovní činnosti nebo podmínky jejího výkonu podle čl. 4 odst. 2 směrnice 2000/78/ES jako podstatný, legitimní a odůvodněný profesní požadavek se zřetelem k etice organizace?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


text:
 6.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 11. července 2012 — Ralph Schmidt (jako insolvenční správce majetku Aletty Zimmermann) v. Lilly Hertel
 (Věc C-328/12)
 2012/C 303/26
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ralph Schmidt (jako insolvenční správce majetku Aletty Zimmermann)
 Žalovaná: Lilly Hertel
 Předběžná otázka
 Za účelem výkladu čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (1) se předkládá následující předběžná otázka:
 Jsou soudy členského státu, na jehož území bylo zahájeno úpadkové řízení na majetek dlužníka, příslušné rozhodovat o odpůrčí žalobě podané v rámci úpadkového řízení proti žalovanému, který nemá bydliště nebo statutární sídlo na území členského státu?
 (1) Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Niederösterreich (Rakousko) dne 17. dubna 2014 – Borealis Polyolefine GmbH v. Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 (Věc C-191/14)
 2014/C 303/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesverwaltungsgericht Niederösterreich
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatelka: Borealis Polyolefine GmbH
 Odpůrce: Bundesminister für Land-, Forst-, Umwelt und Wasserwirtschaft
 Předběžné otázky
 1)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU (1) neplatné a je v rozporu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES (2) v rozsahu, ve kterém ze základu pro výpočet podle čl. 10a odst. 5 druhé odrážky písm. a) a b) vylučuje emise související s odpadními plyny, které produkují zařízení, na něž se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, resp. teplo, které využívají zařízení, na něž se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, a které pochází ze zařízení kombinované výroby tepla a elektřiny (kogenerace), pro něž je podle čl. 10a odst. 1 a čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU (3) povoleno bezplatné přidělení?
 2)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU neplatné a je v rozporu s článkem 3e a článkem 3u směrnice 2003/87/ES, samo o sobě nebo ve spojení s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, v rozsahu, ve kterém stanoví, že emise CO2 související s odpadními plyny, které produkují zařízení, na něž se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, resp. teplo, které využívají zařízení, na něž se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, a které bylo získáno ze zařízení kombinované výroby tepla a elektřiny (kogenerace), jsou emisemi z „výroby elektřiny“?
 3)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU neplatné a je v rozporu s cíli směrnice 2003/87/ES v rozsahu, ve kterém vytváří asymetrii, tím, že emise související se spalováním odpadních plynů a s teplem vyrobeným kombinovanou výrobou tepla a elektřiny (kogenerace) jsou ze základu pro výpočet podle čl. 10a odst. 5 druhé odrážky písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES vyloučeny, kdežto podle čl. 10a odst. 1 a čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES a podle rozhodnutí 2011/278/EU existuje v souvislosti s nimi nárok na bezplatné přidělení?
 4)
 Je rozhodnutí 2011/278/EU neplatné a je v rozporu s článkem 290 SFEU a článkem 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES v rozsahu, ve kterém jeho čl. 15 odst. 3 mění čl. 10a odst. 5 druhou odrážku písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES v tom smyslu, že odkaz na „zařízení, na která se nevztahuje odstavec 3“ nahrazuje odkazem na „zařízení, která nejsou výrobcem elektřiny“?
 5)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU neplatné a je v rozporu s čl. 23 odst. 3 směrnice 2003/87/ES v rozsahu, ve kterém toto rozhodnutí nebylo vydáno na základě regulativního postupu s kontrolou, který je předepsán v článku 5a rozhodnutí Rady 1999/468/ES a v článku 12 nařízení 182/2011/EU?
 6)
 Je nutno článek 17 Listiny základních práv Evropské unie chápat v tom smyslu, že vylučuje zadržení bezplatných přidělení na základě protiprávního výpočtu opravného koeficientu, který je jednotný pro všechna odvětví?
 7)
 Je nutno čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES sám o sobě nebo ve spojení s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU chápat v tom smyslu, že vylučuje použití vnitrostátního právního předpisu, který stanoví pro bezplatná přidělení v členském státě použití protiprávně vypočteného opravného koeficientu, který je jednotný pro všechna odvětví, tak jak je stanoven v článku 4 rozhodnutí 2013/448/EU a jeho příloze II?
 8)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU neplatné a je v rozporu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES v rozsahu, v němž zahrnuje jen emise ze zařízení, která byla v systému Společenství zahrnuta od roku 2008, a tedy vylučuje ty emise, které souvisí s činnostmi, které byly v systému Společenství zahrnuty od roku 2008 (v pozměněné příloze I směrnice 2003/87/ES), pokud se tyto činnosti uskutečňovaly v zařízeních, která byla v systému Společenství zahrnuta již před rokem 2008?
 9)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU neplatné a je v rozporu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES v rozsahu, v němž zahrnuje jen emise ze zařízení, která byla v systému Společenství zahrnuta od roku 2013, a tedy vylučuje ty emise, které souvisí s činnostmi, které byly v systému Společenství zahrnuty od roku 2013 (v pozměněné příloze I směrnice 2003/87/ES), pokud se tyto činnosti uskutečňovaly v zařízeních, která byla v systému Společenství zahrnuta již před rokem 2013?
 (1) Rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. L 240, s. 27)
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631).
 (3) Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. L 130, s. 1).


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/15
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf — Německo) — Helm Düngemittel GmbH v. Hauptzollamt Krefeld
 (Věc C-613/12) (1)
 (Celní unie a společný celní sazebník - Evropsko-středomořská dohoda s Egyptem - Článek 20 protokolu č. 4 - Doklad o původu - Průvodní osvědčení EUR.1 - Náhradní průvodní osvědčení EUR.1 vydané v době, kdy zboží již není pod dohledem celního úřadu, který jej vydal - Odmítnutí uplatnit preferenční režim)
 2014/C 93/23
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Helm Düngemittel GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Krefeld
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Düsseldorf — Výklad článku 20 protokolu č. 4 k Evropsko-středomořské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Egyptskou arabskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 2004, L 304, s. 39), ve znění rozhodnutí Rady přidružení EU-Egypt č. 1/2006 ze dne 17. února 2006 (Úř. věst. L 73, s. 1) — Náhradní průvodní osvědčení vydané dodatečně v době, kdy zboží již není pod dohledem celního úřadu, který jej vydal
 Výrok
 1)
 Evropsko-středomořská dohoda s Egyptem, kterou se zakládá přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Egyptskou arabskou republikou na straně druhé, podepsaná v Lucemburku dne 25. června 2001 a schválená rozhodnutím Rady 2004/635/ES ze dne 21. dubna 2004, musí být vykládána v tom smyslu, že egyptský původ zboží ve smyslu celního preferenčního režimu zavedeného uvedenou dohodou lze prokázat i v případě, že zboží bylo při svém vstupu do prvního členského státu rozděleno pro účely odeslání jeho části do druhého členského státu a že náhradní průvodní osvědčení EUR.1 vydané celními orgány prvního členského státu vztahující se na část tohoto zboží odeslaného do druhého členského státu nesplňuje podmínky pro vydání takového osvědčení stanovené v článku 20 protokolu č. 4 k této dohodě týkajícím se vymezení pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce, ve znění rozhodnutí Rady přidružení EU-Egypt č. 1/2006 ze dne 17. února 2006.
 2)
 Takový důkaz však vyžaduje, aby byl preferenční původ zboží, které bylo původně dovezeno z Egypta, prokázán průvodním osvědčením EUR.1 vydaným egyptskými celními orgány v souladu s uvedeným protokolem a dovozce prokázal, že část zboží rozdělená v tomto prvním členském státě a odeslaná do druhého členského státu odpovídá části zboží dovezeného z Egypta do prvního členského státu. Ověřit, zda tyto podmínky jsou ve věci v původním řízení splněny, přísluší předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2003.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/39
 Žaloba podaná dne 12. května 2014 – Volkswagen v. OHIM (STREET)
 (Věc T-321/14)
 2014/C 212/51
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupce: U. Sander, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 13. března 2014 ve věci R 2025/2013-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství:„STREET“ pro zboží ve třídách 12, 28 a 35
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/29
 Žaloba podaná dne 9. června 2004 European Environmental Bureau a Stichtung Natuur en Millieu proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-236/04)
 (2004/C 217/52)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 9. června 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství European Environmental Bureau se sídlem v Bruselu (Belgie) a Stichtung Natuur en Millieu se sídlem v Utrechtu (Nizozemí), zastoupenými P. van den Biesenem a B. Arentzem, advokáty.
 Žalobkyně navrhují, aby Soud:
 —
 částečně zrušil rozhodnutí Komise 2004/248/ES (1), v části, jež se týká čl. 2 odst. 3 a čl. 3 písm. b);
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Komise se napadeným rozhodnutím rozhodla nepozměnit přílohu I ke směrnici 91/414 (2) ve smyslu zařazení atrazinu mezi tam uvedené účinné látky. Článek 4 směrnice 91/414 stanoví, že členské státy mohou povolit pouze takové přípravky na ochranu rostlin, které obsahují účinné látky uvedené v příloze I. Tím, že Komise zamítla zařazení atrazinu do přílohy I, rozhodla o nepovolení dalšího používání přípravků na ochranu rostlin, které obsahují tuto látku.
 Žalobkyně nezpochybňují tento aspekt rozhodnutí, ale spíše některá přechodná ustanovení, která umožňují, aby přípravky obsahující atrazine byly, za určitých podmínek zaměřených na minimalizaci rizik, omezeně používány do 30. června 2007. V preambuli k tomuto rozhodnutí Komise odůvodňuje tato přechodná opatření stávajícím nedostatkem účinných alternativ a potřebou poskytnout čas pro jejich vývoj.
 Žalobkyně na podporu své žaloby uvádějí, že napadená ustanovení porušují směrnici 91/414. Článek 8 této směrnice stanoví, že členské státy mohou opakovaně povolit na období 12 let používání účinné látky, která již byla na trhu dva roky po oznámení směrnice. Atrazine takovou účinnou látkou je. Pokud však mezitím takové účinné látky do přílohy I zařazeny nebyly, pak podle tvrzení žalobkyň, ve směrnici 91/414 není právní základ umožňující pokračující užívání po uplynutí dvanáctiletého přechodného období. Žalobkyně proto tvrdí, že Komise napadeným rozhodnutím vytvořila nový základ pro pokračující povolování atrazinu, ačkoliv podle směrnice 91/414 k tomu neměla oprávnění.
 Žalobkyně také tvrdí, že Komise porušila směrnici 92/43 (3) tím, že do napadeného rozhodnutí nezahrnula další omezení vztahující se ke zvláštním oblastem ochrany, konkrétně k síti Natura 2000, uvedené v čl. 3 směrnice 92/43.
 (1) Úř. věst L 78, 16.3.2004, s. 53.
 (2) Směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, 19. 8. 1991, s. 1)
 (3) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, 22. 7. 1992, s. 7).


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/43
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2011 — BVR v. OHIM — Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)
 (Věc T-197/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich - Starší národní obrazová ochranná známka Raiffeisenbank - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 311/80
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) (Berlin, Německo) (zástupce: I. Rinke, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: B. Schmidt, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Austria Leasing GmbH (Eschborn, Německo) (zástupce: B. Joachim, advokát)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. února 2010 (věc R 248/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) a Austria Leasing GmbH
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. února 2015 sdružením Netherlands Maritime Technology Association, dříve Scheepsbouw Nederland, proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 9. prosince 2014 ve věci T-140/13, Netherlands Maritime Technology Association v. Evropská komise
 (Věc C-100/15 P)
 (2015/C 127/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Netherlands Maritime Technology Association, dříve Scheepsbouw Nederland (zástupci: K. Struckmann, Rechtsanwalt, G. Forwood, Barrister)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Španělské království
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek napadený kasačním opravným prostředek v rozsahu, v němž byl tímto rozsudkem zamítnut navrhovatelův návrh na zrušení rozhodnutí,
 —
 zrušit napadené rozhodnutí nebo podpůrně vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl v souladu právním posouzením Soudního dvora obsaženým v jeho rozsudku, a
 —
 každopádně přiznat navrhovateli náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když předběžné šetření Komise považoval za dostatečné a úplné, a zvláště tím:
 —
 že řádně nezvážil všechny argumenty uplatněné navrhovatelem v prvním stupni řízení;
 —
 že se dopustil zjevně nesprávného posouzení a
 —
 že podal nedostatečné a rozporné odůvodnění.
 Hlavní argumenty lze shrnout následovně:
 —
 Pokud jde o první důvod, Tribunál nesprávně chápal navrhovatelovy argumenty v souvislosti s komplexní strukturou nové daňového režimu leasingových operací, s jeho bezprostřední použitelností a selektivností, a nezvážil tak, zda bylo v rozhodnutí náležitě analyzováno fungování systému jako celku i ve spojení s dalšími ustanoveními daňového práva a práva společností.
 —
 Pokud jde o druhý důvod, Tribunál zjevně nesprávně vyložil rozhodnutí, v důsledku čehož dospěl k nesprávnému závěru, že okruh subjektů majících prospěch z nového daňového režimu leasingových operací byl v rozhodnutí posouzen dostatečně.
 —
 Pokud jde o třetí důvod, Tribunál neuvedl dostatečné a soudržné odůvodnění v otázce, proč bylo správné, že hospodářská zájmová sdružení nebyla ve sporném rozhodnutí považována za subjekty mající potenciálně prospěch z nového daňového režimu leasingových operací, či nevymezil referenční rámec pro posouzení účinků daného opatření. Tribunál dále dostatečně neodůvodnil, proč bylo ve sporném rozhodnutí dostatečně vysvětleno, v čem byl nový daňový režim leasingových operací nedílnou součástí celkového systému.


text:
 11.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/12
 Žaloba podaná dne 13. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Maďarská republika
 (Věc C-374/08)
 (2008/C 260/22)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Dejmek a B. Simon)
 Žalovaná: Maďarská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Maďarská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (1), a v každém případě tím, že Komisi neoznámila zmíněné předpisy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Maďarské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 31. prosince 2006.
 (1) Úř. věst. L 177, s. 201.


text:
 28.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 160/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. dubna 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-20/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Přípustnost žaloby - Volný pohyb kapitálu - Článek 56 ES - Článek 40 Dohody o EHP - Veřejné dluhopisy - Preferenční daňový režim - Odůvodnění - Boj proti vyhýbání se daňovým povinnostem - Boj proti daňovým únikům)
 2011/C 160/03
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a A. Caeiros, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, C. Guerra Santos a J. Menezes Leitão, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 56 ES a článku 40 Dohody o EHP — Veřejné dluhopisy — Preferenční daňové zacházení s cennými papíry vydanými portugalským státem
 Výrok
 1)
 Portugalská republika tím, že v rámci výjimečného režimu regularizace daňové situace finančních aktiv, která se nenacházejí na portugalském území ke dni 31. prosince 2004 („regime excepcional de regularização tributária de elementos patrimoniais que não seencontrem no território português em 31 de Dezembro de 2004“), zavedeného zákonem č. 39-A/2005 ze dne 29. července 2005, stanovila preferenční daňový režim pouze pro veřejné dluhopisy vydané portugalským státem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 56 ES a z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.
 2)
 Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening a další v. Rada
 (Věc T-115/06) (1)
 (Dumping - Dovoz lososa pocházejícího z Norska - Pravidlo nižšího cla - Výpočet minimálních cen při dovozu a pevných cel)
 2012/C 133/41
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslo, Norsko); Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norsko); Salmar Farming AS (Kverva, Norsko); Hydroteck AS (Kristiansund, Norsko); Hallvard Lerøy AS (Bergen, Norsko); a Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norsko) (zástupci: B. Servais a T. Paulsen, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrisch, avocat)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně P. Stancanelli a K. Talabér-Ritz, poté K. Talabér-Ritz, T. Scharf a H. van Vliet, zmocněnci, ve spolupráci s E. McGovern, barrister)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla (Úř. věst. L 15, s. 1)
 Výrok rozsudku
 1)
 Nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla se zrušuje v rozsahu, ve kterém se dotýká Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming AS, Hydroteck AS, Hallvard Lerøy AS a Lerøy Midnor AS.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady, jakož i náklady vynaložené Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening, Norske Sjømatbedrifters Landsforening, Salmar Farming, Hydroteck, Hallvard Lerøy a Lerøy Midnor.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 143, 17.6.2006.


text:
 8.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 164/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 18. prosince 2012 Spolková republika Německo proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 1. března 2013 ve věci T-205/11, Německo v. Komise
 (Věc C-102/13 P)
 2013/C 164/13
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek se domáhá
 —
 zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 18. prosince 2012 ve věci T-205/11,
 —
 prohlášení žaloby za přípustnou a její vrácení Tribunálu k rozhodnutí o odůvodněnosti a
 —
 uložení náhrady nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem Evropské komisi.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 18. prosince 2012 ve věci T-205/11, kterým Tribunál zamítl žalobu Spolkové republiky Německo na zrušení rozhodnutí Komise 2011/527/EU ze dne 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C-7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát („Sanierungsklausel“)“.
 Spolková vláda opírá svůj kasační opravný prostředek o dva důvody kasačního opravného prostředku, které jsou oba spojeny s výtkou chybějícího odůvodnění:
 —
 Porušení zásady účinného výkonu spravedlnosti, který je zvláštním vyjádřením obecné právní zásady právní jistoty, tím, že Tribunál nesprávně posoudil Komisí zvolený postup doručení napadeného rozhodnutí a neuvedl požadavky na formality, které je třeba dodržet, aby rozhodnutí podle článku 7 nařízení Rady č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1) bylo účinně doručeno s potvrzením přijetí.
 —
 Porušení zásady účinného výkonu spravedlnosti, který je zvláštním vyjádřením obecné právní zásady právní jistoty, tím, že Tribunál konstatoval, že Komise nemusí u výtky pozdního podání žaloby předložit důkaz, že zásilka byla převzata identifikovatelnou osobou, která byla k převzetí doručované písemnosti oprávněna.
 (1) Úř. věst. L 83, s. 1.


text:
 16.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 216/9
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2015 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-31/15)
 (2016/C 216/06)
 Dne 17. prosince 2015 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgie) Carstenem Zatschlerem, Øyvindem Bøem a Íris Ísbergovou, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu na Island.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Island nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 9f přílohy XVII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/77/EU ze dne 27. září 2011, kterou se mění směrnice 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, nesplnil ve stanovené lhůtě své povinnosti vyplývající z uvedeného právního aktu a článku 7 Dohody o EHP a v každém případě o této skutečnosti neinformoval Kontrolní úřad ESVO;
 2.
 uložil Islandu uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 podle této žaloby Island nejpozději do 8. června 2015 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 8. dubna 2015, které se zabývá skutečností, že země do svého vnitrostátního právního řádu neprovedla směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/77/ES ze dne 27. září 2011, kterou se mění směrnice 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících, uvedenou v bodě 9f přílohy XVII Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k uvedené dohodě (dále jen „akt“),
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení zmiňovaného aktu, čímž nesplnil své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. září 2011 Laurentem Gbagbem proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-348/11, Gbagbo v. Rada
 (Věc C-478/11 P)
 2012/C 6/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Laurent Gbagbo (zástupci: L. Bourthoumieux, J. Vergès, R. Dumas a M. Ceccaldi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 prohlásit žalobu L. Gbagba za přípustnou;
 —
 zrušit usnesení T-348/11 ze dne 13. července 2011, kterým byla žaloba prohlášena za nepřípustnou;
 —
 vrátit navrhovatelovu věc Tribunálu, aby před ním mohl uplatnit svá práva;
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení podle článků 69 a 73 jednacího řádu Soudního dvora.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody:
 —
 Vyšší moc z důvodu války, v jejímž důsledku došlo k přerušení promlčecí doby. Události, jimž musel navrhovatel v Pobřeží slonoviny čelit od listopadu roku 2010, jsou případem vyšší moci ve smyslu článku 45 statutu Soudního dvora Evropské unie vzhledem k válečnému stavu, v jehož důsledku došlo k přerušení promlčecích dob u aktů, které vůči němu přijala Rada.
 —
 Tento případ vyšší moci z důvodu války navrhovateli znemožňuje svobodně vykonat jeho právo podat žalobu proti aktům, které zjevně porušují základní práva.
 —
 Základní práva a svobody jsou nadřazeny zásadě právní jistoty. Tím, že Tribunál prohlásil navrhovatelovu žalobu za nepřípustnou s poukazem na zásadu právní jistoty, porušil základní právo na soudní ochranu a na obhajobu. Navrhovatel byl takto zbaven práva být vyslechnut příslušným soudem.
 —
 Nemožnost namítat zmeškání lhůty z důvodu vzdálenosti a lhůty k podání žaloby v případě války. Zmeškání lhůty z důvodu vzdálenosti a lhůty k podání žaloby nelze namítat vůči adresátovi s bydlištěm ve státě, který se nachází v otevřené válce. Tyto lhůty se mohou uplatnit jen v dobách míru a jen na evropském světadílu. Navrhovatel se však nachází na jiném světadílu, a z tohoto důvodu je striktní použití článku 102 jednacího řádu Tribunálu na projednávaný případ nepochybně v rozporu s čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s článkem 263 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 —
 Nadřazenost článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie. Podle článku 102 jednacího řádu Tribunálu se neuplatní žádná povinnost učinit oznámení, která je stanovena ve Smlouvě o fungování Evropské unie, podle níž začíná lhůta k podání žaloby běžet oznámením nebo vyhlášením nebo okamžikem, kdy se dotyčný o aktu dozvěděl. Článek 102 jednacího řádu totiž pomíjí povinnost učinit oznámení a nezohledňuje den, kdy se navrhovatel o aktu skutečně dozvěděl, čímž omezuje literu i ducha článku 263 SFEU. Článek 102 tedy zpochybňuje práva stanovená a chráněná Smlouvou, která je vyšší právní síly a která je pro orgány tvořící Evropskou unii závazná. Vzhledem k tomu, že napadené akty nebyly navrhovateli v rozporu s čl. 263 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie oznámeny, lhůta k podání žaloby proto může začít běžet až od okamžiku, kdy se o aktech, které vůči němu byly vydány, dozvěděl.
 —
 Závažné porušení základních práv a svobod. Zásada právní jistoty, tak jak ji formuloval Tribunál, závažným způsobem zpochybňuje právní jistotu obecně, protože jednotlivcům s bydlištěm mimo Evropskou unii, v zemi nacházející se ve válce, jsou ukládány sankce, proti nimž nemohou úspěšně uplatnit právo na podání žaloby, protože se o sankci nedozvěděli.
 —
 Navrhovatel podpůrně navrhuje zrušení aktů, které vůči němu Rada přijala, a to kvůli závažnosti porušení základních práv a svobod. Vzhledem k tomu, že napadené akty porušují základní svobody chráněné různými mezinárodními smlouvami, přísluší Soudnímu dvoru uvedené akty zrušit, neboť jejich protiprávnost je v rozporu se zavedeným evropským právním řádem a proto, že vzhledem k závažnosti porušení chráněných základních práv a svobod nelze namítat zmeškání lhůty k podání žaloby.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/7
 Žaloba podaná dne 22. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-281/09)
 2009/C 256/14
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Lozano Palacios a C. Vrignon, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že tím, že Španělské království umožnilo zjevné, opakované a závažné porušování pravidel uvedených v čl. 18 odst. 2 směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (89/556/EHS) (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z ustanovení čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice ve spojení s ustanoveními článku 10 ES a
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise má za to, že restriktivní výklad pojmu „reklamní šoty“, který provádí Španělské království a jenž vede k tomu, že určitá reklamní jednání nejsou považována za reklamní šoty (zvláště krátké šoty s reklamním cílem, televizní reklamní šoty, šoty týkající se sponzoringu a mikroreklamní šoty), a proto se na ně nevztahuje omezení počtu hodin uložené směrnicí 89/552, je v rozporu s uvedenou směrnicí.
 (1) Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224.


text:
 19.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Roma (Itálie) dne 25. dubna 2008 – Pontina Ambiente Srl v. Regione Lazio
 (Věc C-172/08)
 (2008/C 183/23)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pontina Ambiente Srl
 Žalovaný: Regione Lazio
 Předběžná otázka
 Jsou ustanovení čl. 3 odst. 26 a 31 zákona č. 549/95 v rozporu s články 12, 14, 43 a 46 Smlouvy o EHS a se směrnicí 35/2000/ES (1) a se směrnicí 31/1999/ES (2) se zvláštním odkazem na zásady obsažené v preambuli směrnice 35/2000/ES a v článku 10 směrnice 31/1999/ES, podle nichž zvláště členské státy musí zabránit tomu, aby došlo k nerovnováze na celkovém trhu Společenství a bojovat proti opožděným platbám za účelem zakázání zneužití smluvní svobody v neprospěch věřitele, pokud dohoda slouží především účelu dosažení další dlužníkovy likvidity na úkor věřitele, tím, že stanoví náhrady za škody způsobené věřiteli z důvodu opožděných plateb ze strany dlužníka?
 (1) Úř. věst. L 200, s. 35.
 (2) Úř. věst. L 182, s. 1.


text:
 28.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 321/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 16. května 2017
 ve věci E-8/16
 Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS a Netfonds Livsforsikring AS v. norská vláda
 (svoboda usazování – článek 31 Dohody o EHP – směrnice 2000/12/ES – směrnice 2002/83/ES – směrnice 2006/48/ES – směrnice 2007/44/ES – úvěrové instituce – pojišťovny – kvalifikované účasti – proporcionalita – vhodnost – nezbytnost)
 (2017/C 321/08)
 Ve věci E-8/16, Netfonds Holding ASA, Netfonds Bank AS a Netfonds Livsforsikring AS v. norská vláda – ŽÁDOST k Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná okresním soudem v Oslu (Oslo tingrett) ohledně výkladu článků 31, 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru v kontextu pravidel a postupů, které se vztahují na vlastnictví norských společností v okamžiku, kdy žádají o povolení provozovat činnost jako banky nebo pojišťovny, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, dne 16. května 2017 rozsudek, jehož výrok zní:
 1.
 V rozhodné době nebránily směrnice 2000/12/ES, směrnice 2006/48/ES ani směrnice 2002/83/ES, také ve znění směrnice 2007/44/ES, státům EHP v tom, aby v souvislosti s postupem povolování bank a pojišťoven zachovávaly přísnější pravidla. Předmětná pravidla však musí být v souladu se základními svobodami, jež zaručuje Dohoda o EHP.
 2.
 Právní předpisy popsané v první a druhé otázce a správní praxe popsaná ve třetí otázce představují omezení, která zjevně spadají převážně do působnosti článku 31 Dohody o EHP. Zda je tomu skutečně tak, posoudí předkládající vnitrostátní soud.
 3.
 Cíl spočívající v omezení přílišné motivace vlastníků bank nebo pojišťoven k rizikovému jednání, zejména pokud jde o riziko zneužití moci, reflektuje naléhavé důvody obecného zájmu, jež mohou odůvodňovat vnitrostátní opatření omezující svobodu usazování zaručenou článkem 31 Dohody o EHP. Zjistit, jaké cíle vnitrostátní opatření skutečně sledují, je úkolem předkládajícího soudu, který taktéž rozhodne, zda jsou legitimní cíle sledovány vhodným a konzistentním způsobem.
 4.
 Pravidla pro emise kapitálu popsaná v první a druhé otázce se nezdají být vhodná k dosažení legitimního cíle, který zjistil Soudní dvůr. Správní praxe popsaná ve třetí otázce se jeví jako vhodná k dosažení uvedeného cíle, pakliže se vztahuje na žádosti o povolení provozovat činnost jako bankovní nebo pojišťovací společnost, a nikoli na sekundární akvizice po udělení povolení.
 5.
 Pokud předkládající soud zjistí, že je jedno nebo více vnitrostátních opatření vhodných k dosažení legitimního cíle, musí rovněž posoudit, zda jdou předmětná opatření nad rámec toho, co je k dosažení daného cíle nezbytné. V tomto případě se zdá, že opatření kromě těch, která jsou zpochybňována, jsou méně omezující, ale současně stejně účinná, pokud jde o dosažení zjištěného legitimního cíle.


text:
 14.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/26
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 2. prosince 2009 proti Islandu
 (Věc E-8/09)
 2010/C 8/09
 Dne 2. prosince 2009 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Xavierem Lewisem a Florence Simonettiovou, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:
 1)
 nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodu 5 kapitoly III přílohy II k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výtahů) a začleněného k Dohodě o EHP protokolem č. 1 k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnila Islandská republika své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP
 a dále
 2)
 že Islandská republika nese náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Věc se týká neprovedení směrnice o strojních zařízeních.
 —
 Kontrolní úřad ESVO prohlašuje, že od Islandu neobdržel žádné informace o provedení směrnice o strojních zařízení v islandském právu ani nemá k dispozici žádné informace o tom, že by Island přijal opatření nutná k zajištění souladu s touto směrnicí.
 —
 Kontrolní úřad ESVO prohlašuje, že Island nepopřel, že neuvedl v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro zajištění souladu s uvedenou směrnicí.


text:
 24.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/16
 Žaloba podaná dne 8. dubna 2004 GfK Aktiengesellschaft proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-135/04)
 (2004/C 190/27)
 Jednací jazyk bude určen podle čl. 131 odst. 2 jednacího řádu – jazyk, ve kterém byla žaloba podána: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 8. dubna 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) GfK Aktiengesellschaft, se sídlem v Norimberku (Německo), zastoupenou U. Brückmannem a R. Langem, advokáty.
 BUS-Betreuungs-und Unternehmensberatungs-GmbH, se sídlem v Mnichově (Německo), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. února 2004 (věc R 327/2003-1);
 —
 zamítl námitky vedlejšího účastníka ze dne 6. října 2000 týkající se německé slovní a obrazové ochranné známky „BUS Betreuungsverbund für Unternehmer und Selbständige e.V.“ (rejstříkové číslo DE 1 127 415);
 —
 uložil žalovanému úplnou náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „Online Bus“ pro služby třídy 35 (mimo jiné sestavování hospodářských statistik, marketing, průzkum a analýza trhu, podnikové poradenství a obchodní management)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných vnámitkovém řízení:
 BUS-Betreuungs- und Unternehmensberatungs-GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Německá obrazová ochranná známka „BUS“ pro služby tříd 35, 40, 41 a 42 (mimo jiné podnikové poradenství, zejména obchodní management a poradenství v oblasti podnikového hospodaření)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí přihlášky ochranné známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání žalobkyně
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 Vedlejší účastník neprokázal užívání namítané ochranné známky a námitky je tedy třeba podle čl. 43 odst. 2 druhé věty nařízení (ES) č. 40/94 zamítnout.
 —
 Mezi srovnávanými ochrannými známkami neexistuje vzhledem k nedostatku podobnosti označení nebezpečí záměny ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 28. dubna 2008 – NCC Construction Danmark A/S v. Skatteministeriet
 (Věc C-174/08)
 (2008/C 171/37)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret.
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: NCC Construction Danmark A/S.
 Žalované: Skatteministeriet.
 Předběžné otázky
 1.
 Má se pojem „příležitostné operace s nemovitostmi“ uvedený v druhé větě čl. 19 odst. 2 šesté směrnice (1) vykládat tak, že se týká činností stavební společnosti, která musí platit DPH v souvislosti s následným prodejem nemovitosti postavené na její účet, jestliže jde o činnost plně podléhající DPH a jejímž cílem je opětovný prodej?
 2.
 Je pro účely odpovědi na první otázku relevantní rozsah, v jakém prodejní činnosti, jsou-li vnímány odděleně, zahrnují využití zboží a služeb, které podléhají DPH?
 3.
 Je v souladu ze zásadou neutrality DPH, když stavební společnost, která podle právní úpravy předmětného členského státu – na základě čl. 5 odst. 7 a čl. 6 odst. 3 šesté směrnice – je povinna platit DPH ze svých interních plnění v souvislosti se stavbou budov na svůj účet s cílem následného prodeje, má pouze nárok na částečný odpočet DPH z provozních nákladů vynaložených pro potřeby stavební společnosti, jestliže následný prodej nemovitostí je podle právní úpravy členského státu, týkající se DPH, osvobozen od DPH na základě čl. 28 odst. 3 písm. b) šesté směrnice ve spojení s bodem 16 její přílohy F?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 1977, s. 1).


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/22
 Usnesení Tribunálu ze dne 21. června 2017 – Inox Mare v. Komise
 (Věc T-347/16) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Celní unie - Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že v konkrétním případě není odůvodněno vrácení dovozních cel - Žaloba jiného hospodářského subjektu - Chybějící přímé dotčení - Nepřípustnost“)
 (2017/C 269/31)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Inox Mare Srl (Rimini, Itálie) (zástupce: R. Holzeisen, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Caeiros, J. Baquero Cruz a D. Nardi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 9672 final ze dne 6. ledna 2016, kterým se konstatuje, že v konkrétním případě není odůvodněno vrácení dovozních cel (REM 02/14).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnost Inox Mare Srl ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 296, 16.8.2016.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/1
 2010/C 80/01
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 63, 13.3.2010
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 51, 27.2.2010
 Úř. věst. C 37, 13.2.2010
 Úř. věst. C 24, 30.1.2010
 Úř. věst. C 11, 16.1.2010
 Úř. věst. C 312, 19.12.2009
 Úř. věst. C 297, 5.12.2009
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 26.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/7
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2011 — Maďarsko v. Komise
 (Věc T-37/11)
 2011/C 95/12
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Maďarská republika (zástupci: M. Z. Fehér, K. Szíjjártó a G. Koós, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise č. 3.241.011.280 obsahující výzvu k zaplacení, a to v rozsahu, v němž se určité prostředky vyplacené Maďarské republice prostřednictvím schengenského nástroje v rámci opatření č. 1, 3, 4, 5 a 6 cíle III/A, celního cíle III/B a při zavádění ochrany říční hranice u Moháče a nákladní železniční stanice v Eperjeske v rámci cíle I/C, považují za výdaje, na které nelze poskytnout příspěvek.
 —
 Subsidiárně, částečně zrušit rozhodnutí Komise č. 3.241.011.280 obsahující výzvu k zaplacení, a to v rozsahu, v němž se určité prostředky vyplacené Maďarské republice prostřednictvím schengenského nástroje v rámci opatření č. 1, 3, 4, 5 a 6 cíle III/A a v rámci celního cíle III/B považují za výdaje, na které nelze poskytnout příspěvek nebo na které lze poskytnout příspěvek jen částečně.
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby uvádí žalobkyně následující žalobní důvody:
 1) Primární návrhové žádání: porušení legitimního očekávání a vyvolané podložené naděje a porušení zásady právní jistoty
 Žalobkyně tvrdí, že s ohledem na neurčitost právního kontextu a na značnou výši pomoci vyplacené prostřednictvím schengenského nástroje bylo racionální v celém průběhu provádění programu spoléhat na informace poskytnuté Komisí v odpovědi na výslovné žádosti o zaujetí stanoviska a o četná stanoviska vydané k orientačnímu programu.
 Přijetí orientačního programu přestavující předběžné povolení, dále kontroly, které Komise prováděla v průběhu provádění programu, a spolupráce s členskými státy jsou podle žalobkyně faktory, pro které Komise nemůže při kontrole ex post, k níž může přistoupit v souvislosti s možností poskytnout příspěvek na dané projekty, podstatně zpochybnit otázku, zda na projekty, které již několikrát přezkoumala, lze poskytnout příspěvek, aniž se zabývala samotnými projekty. Žalobkyně tvrdí, že Komise v rozhodnutích o financování poskytla „záruky“, které v ní vyvolaly podloženou naději v to, že na opatření uvedená v orientačním programu lze poskytnout příspěvek.
 Zásada loajální spolupráce stanoví i orgánům Unie vzájemnou povinnost spolupracovat s členskými státy.
 Žalobkyně se domnívá, že pokud by v tak neurčitém a proměnlivém právním kontextu nebylo možné dokonce ani od Komise očekávat předchozí spolehlivou informaci ohledně otázky, zda lze na určitý projekt poskytnout příspěvek, byla by závažným způsobem ohrožena i zásada právní jistoty.
 2) Subsidiární návrhové žádání: nesprávný výklad pojmu „důsledná ochrana“ a nedostatek odůvodnění při stanovování finančních opravných položek
 Žalobkyně se domnívá, že Komise v napadeném rozhodnutí považovala výdaje uvedené v subsidiárním návrhovém žádání za výdaje, na něž nelze poskytnout příspěvek nebo na něž jej lze poskytnout jen částečně, neboť neodpovídají cíli důkladné ochrany hranic nebo mu odpovídají pouze částečně. Podle žalobkyně Komise k takovému názoru dospěla v důsledku nesprávného výkladu pojmu „důkladná ochrana“.
 Žalobkyně dodává, že Komise ani přes poskytnuté informace neprovedla potřebná šetření, aby stanovila přesnou částku, kterou je třeba v souvislosti s veškerými opatřeními vrátit, a u některých z nich nesprávně stanovila paušální částky. Žalobkyně má za to, že Komise tyto paušální částky stanovila na základě předpokládaného poměru mezi činnostmi prováděnými orgány odpovědnými za ochranu hranic a ostatními činnostmi těchto orgánů namísto toho, aby vyšla z ustanovení obsažených v čl. 22 odst. 3 písm. b) rozhodnutí Komise K(2004) 248 o řízení a sledování Schengenského nástroje, a tedy ze závažnosti zjištěných porušení právní úpravy, anebo ze závažnosti nedostatků v systému řízení a sledování, které vyvolaly zjištěné nesrovnalosti s následnými finančními dopady.


text:
 28.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. ledna 2014 Associazione sportiva Taranto calcio Srl proti usnesení Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 19. listopadu 2013 ve věci T-476/13, Associazione sportiva Taranto calcio Srl v. Italská republika
 (Věc C-11/14 P)
 2014/C 245/02
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Associazione sportiva Taranto calcio Srl (zástupce: N. Russo, advokát)
 Další účastnice řízení: Italská republika
 Soudní dvůr (šestý senát) usnesením ze dne 30. dubna 2014 kasační opravný prostředek zamítl.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2011 — Rintisch v. OHIM — Valfleuri Pâtes alimentaires (PROTIACTIVE)
 (Věc T-152/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PROTIACTIVE - Starší národní slovní a obrazové ochranné známky PROTIPLUS, PROTI a PROTIPOWER - Opožděné předložení dokumentů - Posuzovací pravomoc přiznaná článkem 74 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 76 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009) - Pojem „ustanovení, které stanoví jinak“ - Pravidlo 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95 - Pravidlo 50 odst. 1 nařízení č. 2868/95)
 2012/C 32/39
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bernhard Rintisch (Bottrop, Německo) (zástupce: A. Dreyer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Valfleuri Pâtes alimentaires SA (Wittenheim, Francie) (zástupce: F. Baujoin, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. února 2009 (věc R 1661/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bernhardem Rintischem a společností Valfleuri Pâtes alimentaires SA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Bernhardu Rintischovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 9. listopadu 2009 — Attila Belkiran v. Oberbürgermeister der Stadt Krefeld, vedlejší účastník řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 (Věc C-436/09)
 2010/C 24/47
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Attila Belkiran
 Žalovaný: Oberbürgermeister der Stadt Krefeld
 Vedlejší účastník řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 Předběžné otázky
 Řídí se ochrana před vyhoštěním podle čl. 14 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ve prospěch tureckého státního příslušníka, který má právní postavení podle článku 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 vůči členskému státu, ve kterém v posledních deseti letech pobýval, podle čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38/ES (1), takže vyhoštění je přípustné pouze z naléhavých důvodů veřejné bezpečnosti, které byly stanoveny členským státem?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/9
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2005 – Atienza Morales v. Komise
 (Věc T-99/03) (1)
 („Úředníci - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Článek 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu - Pojem ‚mezinárodní organizace‘“)
 (2005/C 257/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Maria Luisa Atienza Morales (Brusel, Belgie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Curral a V. Joris, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. června 2002 a ze dne 13. prosince 2002 o odmítnutí přiznat žalobkyni nárok na příspěvek za práci v zahraničí stanovený v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství a zamítnutí stížnosti podané za tímto účelem, a jednak návrh na výplatu tohoto příspěvku od 1. dubna 2002
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 124, 24.5.2003


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/15
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 8. července 2004
 ve věci T-198/01, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Státní podpora - Žaloba na zrušení - Kritérium soukromého věřitele - Podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích - Právo na obhajobu - Odůvodnění)
 (2004/C 239/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci 198/01, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, se sídlem v Ilmenau (Německo), zastoupená původně S. Gerritem a C. Arholdem, poté C. Arholdem a N. Wimmerem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: V. Kreuschitz a V. Di Bucci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), podporované Schott Glass, se sídlem v Mohuči (Německo), zastoupenou U. Soltészem, advokátem, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2002/185/ES ze dne 12. června 2001 vztahujícího se ke státní podpoře poskytnuté Spolkovou republikou Německo společnosti Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (Německo) (Úř. věst. 2002, L 62, s. 30), Soud (pátý rozšířený senát), ve složení R. García-Valdecas, předseda, P. Lindh, J. D. Cooke, H. Legal a M. E. Martins Ribeiro, soudci, tajemník: D. Christensen, rada, vydal dne 8. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada jejích vlastních nákladů, jakož i nákladů Komise a vedlejšího účastníka v hlavním řízení a v řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 303, 27.10.2001.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/52
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. listopadu 2015 – Morgan v. OHIM
 (Věc T-683/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Posudek o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2010/2011 - Zkreslení - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
 (2016/C 027/66)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Rhys Morgan (Alicante, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně M. Paolacci a A. Lukošiūtė, poté A. Lukošiūtė, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 8. července 2014, Morgan v. OHIM (F-26/13, Sb. VS, EU:F:2014:180) a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Rhys Morgan ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 431, 1.12.2014.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. listopadu 2015 SV Capital OÜ proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2015 ve věci T-660/14, SV Capital OÜ v. Evropský orgán pro bankovnictví (EBA)
 (Věc C-577/15 P)
 (2016/C 016/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SV Capital OÜ (zástupce: M. Greinoman, advokát)
 Další účastníci řízení: Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) a Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 ve věci T-660/14 1) v rozsahu, v němž tento rozsudek prohlašuje, že žaloba podaná proti rozhodnutí ABE C 2013 002 je nepřípustná, 2) v rozsahu, v němž tento rozsudek prohlašuje, že žaloba podaná navrhovatelkou proti rozhodnutí odvolací komise evropských orgánů dohledu 2014-C1-02 ze dne 14. července 2014 je částečně nepřípustná, přestože rozhodnutí 2014-C1-02 zrušuje, a 3) v rozsahu, v němž jde o část rozsudku týkající se nákladů řízení,
 —
 vrátil věc zpět Tribunálu, a
 —
 uložil žalované v prvním stupni náhradu nákladů řízení a rozhodl, že vedlejší účastnice řízení v prvním stupni ponese vlastní náklady řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku podaného proti rozsudku Tribunálu ze dne 9. září 2015 ve věci T-660/14 uplatňuje navrhovatelka následující důvody a argumenty:
 Tribunál rozhodl ultra petita.
 Tribunál porušil čl. 60 odst. 1 nařízení 1093/2010/EU (1), jelikož žaloba proti rozhodnutí EBA C 2013 002 byla podána ve lhůtě, neboť předtím rozhodovala odvolací komise evropských orgánů dohledu o podaném odvolání.
 Tribunál porušil čl. 48 odst. 2 svého jednacího řádu (platného do 31. prosince 2014).
 Tribunál porušil článek 263 SFEU, jelikož žaloba proti rozhodnutí EBA C 2013 002 byla podána ve lhůtě, neboť správní řízení trvalo až do 14. července 2014.
 Tribunál porušil článek 45 statutu Soudního dvora, jelikož z důvodu nepředvídatelných okolností byla žaloba proti rozhodnutí EBA C 2013 002 podána ve lhůtě.
 Tribunál porušil článek 263 SFEU a čl. 60 odst. 1 a čl. 61 odst. 1 nařízení 1093/2010, jelikož žaloba proti rozhodnutí EBA C 2013 002 byla přípustná, neboť navrhovatelka byla adresátem tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí se jí bezprostředně a osobně týkalo.
 Rozhodnutí EBA C 2013 002 je stiženo nesprávnými skutkovými zjištěními.
 Rozhodnutí EBA C 2013 002 je stiženo nesprávnými posouzeními.
 Rozhodnutí EBA C 2013 002 je stiženo porušením čl. 39 odst. 1 nařízení č. 1093/2010 a článku 16 kodexu řádného úředního chování EBA.
 Rozhodnutí EBA C 2013 002 je stiženo porušením bodů 3.3, 3.4 a 3.5 interních pravidel EBA.
 Rozhodnutí EBA C 2013 002 je stiženo zneužitím pravomoci a nezodpovědným chováním EBA.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES (Úř. věst. L 331, s. 12).


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/12
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Suceava – Rumunsko) – Casa Judeţeană de Pensii Botoşani v. Evangeli Paraskevopoulou
 (Věc C-668/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Předběžná otázka totožného znění - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 7 odst. 2 písm. c) - Použitelnost úmluv o sociálním zabezpečení mezi členskými státy - Navrácený uprchlík pocházející z členského státu - Získání dob zaměstnání na území jiného členského státu - Žádost o přiznání dávky ve stáří - Odmítnutí“)
 (2015/C 213/17)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Suceava
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Casa Judeţeană de Pensii Botoşani
 Žalovaný: Evangeli Paraskevopoulou
 Výrok
 Článek 7 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství pozměněného a aktualizovaného nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že dvoustranná smlouva týkající se dávek sociálního zabezpečení státních příslušníků jednoho ze smluvních států, jež měli postavení politických uprchlíků na území druhého smluvního státu, která byla uzavřena v okamžiku, kdy některý z těchto smluvních států ještě nepřistoupil k Unii, a která není uvedena v příloze III tohoto nařízení, se nepoužije na situaci politických uprchlíků navrácených do státu původu před uzavřením této dvoustranné smlouvy a vstupem uvedeného nařízení v platnost.
 (1) Úř. věst. C 85, 22.3.2014.