text:
 11.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/52
 Žaloba podaná dne 18. května 2016 – ZZ v. ESVČ
 (Věc F-25/16)
 (2016/C 251/61)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: N. de Montigny a J.-N. Louis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 7. července nepovýšit žalobce do platové třídy AST3 za období povyšování 2013, jakož i návrh na náhradu újmy a úroky.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 2015 nepovýšit žalobce do platové třídy AST3 za období povyšování 2013;
 —
 uložit ESVČ, aby žalobci zaplatila náhradu škody ve výši 15 000 eur;
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
20150731007616592015/C 270/11982014CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150611101121Věc C-98/14: Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató kft a další v. Magyar Állam „Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb služeb – Hazardní hry – Vnitrostátní daně z provozování výherních hracích přístrojů v hernách – Vnitrostátní právní předpis zakazující provozování výherních hracích přístrojů mimo kasina – Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání – Směrnice 98/34/ES – Povinnost sdělovat návrhy technických předpisů Komisi – Odpovědnost členského státu za škody způsobené právním předpisem v rozporu s unijním právem“
 ---documentbreak--- C2702015CS1010120150611CS0011101112Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Törvényszék – Maďarsko) – Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató kft a další v. Magyar Állam
 (Věc C-98/14) (
 1
 )
 „„Řízení o předběžné otázce — Volný pohyb služeb — Hazardní hry — Vnitrostátní daně z provozování výherních hracích přístrojů v hernách — Vnitrostátní právní předpis zakazující provozování výherních hracích přístrojů mimo kasina — Zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání — Směrnice 98/34/ES — Povinnost sdělovat návrhy technických předpisů Komisi — Odpovědnost členského státu za škody způsobené právním předpisem v rozporu s unijním právem““2015/C 270/11Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Törvényszék
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Berlington Hungary Tanácsadó és Szolgáltató kft, Lixus Szerencsejáték Szervező kft, Lixus Projekt Szerencsejáték Szervező kft, Lixus Invest Szerencsejáték Szervező kft, Megapolis Terminal Szolgáltató kft
 Žalovaný: Magyar Állam
 Výrok
 1)
 Takový vnitrostátní právní předpis, který je dotčen v původním řízení a který bez stanovení přechodného období pětinásobně zvyšuje paušální daň z provozování výherních hracích přístrojů v hernách a navíc zavádí poměrnou daň z téže činnosti, omezuje volný pohyb služeb zaručený článkem 56 SFEU, pokud je způsobilý volný pohyb služeb spočívajících v provozování výherních hracích přístrojů v hernách zakázat, bránit mu nebo jej činit méně atraktivním, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 2)
 Takový vnitrostátní právní předpis, který je dotčen v původním řízení a který bez stanovení přechodného období nebo náhrady provozovatelům heren zakazuje provozování výherních hracích přístrojů mimo kasina, představuje omezení volného pohybu služeb zaručeného článkem 56 SFEU.
 3)
 Omezení volného pohybu služeb, která by mohla vyplývat z takových vnitrostátních právních předpisů, jaké jsou dotčeny v původním řízení, mohou být naléhavými důvody obecného zájmu odůvodněna pouze, pokud vnitrostátní soud dospěje po celkovém posouzení okolností, za nichž byly tyto právní předpisy přijaty a uplatňovány, k závěru:
 —
 že předně sledují skutečně cíle související s ochranou spotřebitelů před hráčskou závislostí a s bojem proti trestným a podvodným činnostem spojeným s hrami, přičemž pouhá skutečnost, že omezení hazardních her je akcesoricky přínosem pro rozpočet dotyčného členského státu prostřednictvím zvýšení daňových příjmů, není na překážku tomu, aby se na toto omezení nahlíželo jako na předně sledující skutečně takové cíle;
 —
 že sledují takové cíle koherentním a systematickým způsobem a
 —
 že splňují požadavky plynoucí z obecných zásad unijního práva, zejména ze zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i z práva na vlastnictví.
 4)
 Článek 1 bod 11 směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice Rady 2006/96/ES ze dne 20. listopadu 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 ustanovení vnitrostátního právního předpisu, která pětinásobně zvyšují paušální daň z provozování výherních hracích přístrojů v hernách a navíc zavádí poměrnou daň z téže činnosti, nejsou „technickými předpisy“ ve smyslu uvedeného ustanovení a že
 —
 ustanovení vnitrostátního právního předpisu, která zakazují provozování výherních hracích přístrojů mimo kasina, jsou „technickými předpisy“ ve smyslu uvedeného ustanovení, jejichž návrhy musí být předmětem sdělení podle čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce této směrnice.
 5)
 Cílem článku 56 SFEU je přiznat práva jednotlivcům, takže jeho porušení členským státem, a to i v důsledku jeho legislativní činnosti, zakládá právo jednotlivců na získání náhrady škody vzniklé v důsledku tohoto porušení od tohoto členského státu, pokud je uvedené porušení dostatečně závažné a pokud mezi tímto porušením a vzniklou škodou existuje přímá příčinná souvislost, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 6)
 Cílem článků 8 a 9 směrnice 98/34, ve znění směrnice 2006/96, není přiznat práva jednotlivcům, takže jejich porušení členským státem nezakládá právo jednotlivcům na získání náhrady škody vzniklé v důsledku tohoto porušení od tohoto členského státu na základě unijního práva.
 7)
 Skutečnost, že se takové vnitrostátní právní předpisy, jaké jsou dotčeny v původním řízení, týkají oblasti spadající do pravomoci členských tátů, nemá vliv na odpovědi, jež mají být podány na otázky položené předkládajícím soudem.
 (
 1
 ) – Úř. věst. C 142, 12.5.2014.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/32
 Žaloba podaná dne 29. března 2016 – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie v. ECB
 (Věc T-136/16)
 (2016/C 175/38)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Brie Picardie (Amiens, Francie) (zástupce: H. Savoie, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 29. ledna 2016 (ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/99) přijaté na základě čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 a na základě článků L. 511-13, L. 511-52, L. 511-58, L. 612-23-1 a R. 612-29-3 francouzského měnového a finančního zákoníku.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné s důvody dovolávanými v rámci věci T-133/16, Caisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence v. ECB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/33
 Žaloba podaná dne 27. srpna 2009 — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava a další v. OHIM (TXAKOLI)
 (Věc T-341/09)
 2009/C 256/59
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Álava (Amurrio, Španělsko), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Bizkaia (Leioa, Španělsko), Consejo Regulador de la Denominación de Origen Txakoli de Getaria (Getaria, Španělsko) (zástupci: J. Grimau Muñoz a J. Villamor Muguerza, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 4. června 2009 ve věci R 197/2009-2, týkající se zápisu ochranné známky Společenství „TXAKOLI“ (společná obrazová ochranná známka) ve třídách 33, 35, 41 a 42;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Společná slovní ochranná známka „TXAKOLI“ (přihláška č. 6 952 014) pro výrobky a služby ve třídách 33, 35, 41 a 42.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009, jelikož uvedená ustanovení nemohou být použita na pojem „Txakoli“, neboť nařízení Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (1), považuje tento pojem za tradiční výraz.
 (1) Úř. věst. L 118, s. 1; Zvl. vyd. 03/35, s. 455.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/18
 Usnesení Soudního dvora ze dne 13. července 2006 – Front national, Marie-France Stirbois, Bruno Gollnisch, Carl Lang, Jean-Claude Martinez, Philip Claeys, Koen Dillen, Mario Borghezio v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
 (Věc C-338/05) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 2004/2003 - Statut a financování politických stran na evropské úrovni - Žaloba na neplatnost - Námitka nepřípustnosti - Napadnutelný akt - Procesní způsobilost - Nepřípustnost - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek )
 (2006/C 224/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelé): Front national, Marie-France Stirbois, Bruno Gollnisch, Carl Lang, Jean-Claude Martinez, Philip Claeys, Koen Dillen, Mario Borghezio (zástupce: W. de Saint Just, advokát)
 Další účastníci řízení: Evropský parlament (zástupci: H. Krück, N. Lorenz a D. Moore, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: I. Díez Parra a M. Sims-Robertson, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 11. července 2005, Front national a další proti Parlamentu a Radě (T-17/04), které odmítá jako nepřípustný návrh na zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2004/2003 ze dne 4. listopadu 2003, o statutu a financování politických stran na evropské úrovni (Úř. věst. L 297, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 500)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Navrhovatelům se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/2
 Přidělení soudců k senátům
 (2015/C 354/02)
 Dne 8. října 2015 rozhodla plenární konference Tribunálu v návaznosti na nástup soudce I. S. Forrestera do funkce o změně rozhodnutí Tribunálu ze dne 23. října 2013 (1) o přidělení soudců k senátům.
 Na období od 8. října 2015 do 31. srpna 2016 je přidělení soudců k senátům následující:
 I. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 H. Kanninen, předseda senátu, I. Pelikánová, E. Buttigieg, S. Gervasoni a L. Madise, soudci.
 1. senát, v němž zasedají tři soudci:
 H. Kanninen, předseda senátu;
 I. Pelikánová, soudkyně;
 E. Buttigieg, soudce.
 II. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 E. Martins Ribeiro, předsedkyně senátu, E. Bieliūnas, S. Gervasoni, L. Madise a I. S. Forrester, soudci.
 2. senát, v němž zasedají tři soudci:
 E. Martins Ribeiro, předsedkyně senátu;
 S. Gervasoni, soudce;
 L. Madise, soudce.
 III. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 S. Papasavvas, předseda senátu, I. Labucka, E. Bieliūnas, V. Kreuschitz a I. S. Forrester, soudci.
 3. senát, v němž zasedají tři soudci:
 S. Papasavvas, předseda senátu;
 N. J. Forwood, soudce;
 I. S. Forrester, soudce.
 IV. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 M. Prek, předseda senátu, I. Labucka, J. Schwarcz, V. Tomljenović a V. Kreuschitz, soudci.
 4. senát, v němž zasedají tři soudci:
 M. Prek, předseda senátu;
 I. Labucka, soudkyně;
 V. Kreuschitz, soudce.
 V. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 A. Dittrich, předseda senátu, F. Dehousse, J. Schwarcz, V. Tomljenović a A. M. Collins, soudci.
 5. senát, v němž zasedají tři soudci:
 A. Dittrich, předseda senátu;
 J. Schwarcz, soudce;
 V. Tomljenović, soudkyně.
 VI. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 S. Frimodt Nielsen, předseda senátu, F. Dehousse, I. Wiszniewska-Białecka, A. M. Collins a I. Ulloa Rubio, soudci.
 6. senát, v němž zasedají tři soudci:
 S. Frimodt Nielsen, předseda senátu;
 F. Dehousse, soudce;
 A. M. Collins, soudce.
 VII. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 M. van der Woude, předseda senátu, I. Wiszniewska-Białecka, M. Kančeva, C. Wetter et I. Ulloa Rubio, soudci.
 7. senát, v němž zasedají tři soudci:
 M. van der Woude, předseda senátu;
 I. Wiszniewska-Białecka, soudkyně;
 I. Ulloa Rubio, soudce.
 VIII. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 D. Gratsias, předseda senátu, O. Czúcz, O. Popescu, M. Kančeva a C. Wetter, soudci.
 8. senát, v němž zasedají tři soudci:
 D. Gratsias, předseda senátu;
 M. Kančeva, soudkyně;
 C. Wetter, soudce.
 IX. rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 G. Berardis, předseda senátu, O. Czúcz, I. Pelikánová, O. Popescu a E. Buttigieg, soudci.
 9. senát, v němž zasedají tři soudci:
 G. Berardis, předseda senátu;
 O. Czúcz, soudce;
 O. Popescu, soudce.
 (1) Úř. věst. C 344, 23.11.2013, s. 2.


text:
 22.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. října 2014 – Dánské království v. Evropská komise
 (Věc C-417/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - EZOZF - Vynětí ploch z produkce - Kontroly prostřednictvím dálkového průzkumu - Vegetační pokryv ploch vyňatých z produkce - Finanční opravy“)
 (2014/C 462/02)
 Jednací jazyk: dánština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Dánské království (zástupci: V. Pasternak Jørgensen, zmocněnkyně, ve spolupráci s J. Pinborgem a P. Bieringem, advokaterne)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Jimeno Fernández, zmocněnec, ve spolupráci s T. Ryhlem, advokat)
 Vedlejší účastníci podporující navrhovatele: Francouzská republika (zástupci: D. Colas a C. Candat, zmocněnci), Nizozemské království (zástupkyně: M. de Ree a M. Bulterman, zmocněnkyně), Finská republika (zástupce: J. Leppo, zmocněnec), Švédské království (zástupkyně: U. Persson, zmocněnkyně)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Dánskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Francouzská republika, Nizozemské království, Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 373, 1.12.2012.


text:
 25.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 186/35
 Žaloba podaná dne 14. dubna 2011 — ZZ v. EIB
 (Věc F-45/11)
 2011/C 186/66
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: L. Isola, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení hodnotící posudek žalobce za rok 2009 v rozsahu, v němž mu nepřiděluje hodnocení A nebo B+ a v rozsahu, v němž ho nenavrhuje k povýšení do funkce D
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí zaslané v kopii dne 24. září 2010 v rozsahu, v němž odvolací výbor dne 22. září zamítl na základě článku 22 služebního řádu a dopisu ze dne 18. března 2010 opravný prostředek žalobce proti hodnotícímu posudku za rok 2009,
 —
 zrušit hodnotící posudek za rok 2009 v rozsahu, v němž mu nepřiděluje hodnocení A nebo B+ a v rozsahu, v němž ho nenavrhuje k povýšení do funkce D,
 —
 zrušit všechny související, následné a předchozí akty, mezi něž patří jistě jak pokyny vydané ředitelstvím pro lidské zdroje pro shrnutí hodnocení pomocí jednoho z prvních písmen abecedy tak povýšení ze dne 25. března, jelikož s ohledem na hodnocení vyjádřené nadřízenými žalobce, které je tímto napadeno, ho EIB nevzala v úvahu v bodě „povýšení z funkce E na funkci D“,
 —
 zrušit dopisy ze dne 17. a 30. listopadu 2010, kterými prezident EIB v rámci smírčího řízení podle článku 41 pracovního řádu zaměstnanců zamítl, aby se žalobce zatupoval sám, a dopis ze dne 20. ledna 2011, ve kterém generální ředitel pro lidské zdroje zamítl náhradu nákladů advokáta, který ho zastupoval,
 —
 uložit EIB náhradu utrpěné majetkové a nemajetkové újmy, včetně náhrady poplatků zaplacených advokátovi Gabrielu Isolovi, a náhradu nákladů řízení spolu s úroky a peněžním zhodnocením přiznaných částek.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/12
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-311/09)
 2009/C 256/23
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou a K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika porušila své povinnosti vyplývající článků 73, 168 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) tím, že z poskytování služeb v mezinárodní silniční dopravě osobami povinnými k dani, které mají své sídlo nebo trvalé bydliště mimo Polsko, vybírá daň z přidané hodnoty způsobem, který je stanoven v oddíle 13 § 35 bodech 1, 3, 4 a 5 nařízení ministra financí ze dne 27. dubna 2004;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Služby v mezinárodní silniční dopravě podléhají zdanění daní z přidané hodnoty podle zásad stanovených ve směrnici 2006/112/ES.
 Způsob vybírání a výpočtu daně z přidané hodnoty ze služeb v mezinárodní silniční dopravě poskytovaných osobami povinnými k dani, které mají své sídlo nebo trvalé bydliště mimo Polsko, jenž je stanoven v oddíle 13 § 35 bodech 1, 3, 4 a 5 nařízení ministra financí ze dne 27. dubna 2004, porušuje podle názoru Komise čl. 73, 168 a 273 směrnice 2006/112/ES. Porušení článku 73 směrnice 2006/112/ES spočívá v tom, že základ daně z přidané hodnoty představuje v každém případě 285 PLN, čímž není zohledněna ani skutečná, příslušným autobusem v Polsku ujetá vzdálenost, ani skutečná, za příslušnou službu dlužná úplata. Polský systém výběru daně z přidané hodnoty nedovoluje osobě povinné k dani, která poskytuje služby mezinárodní přepravy osob, odpočet daně z přidané hodnoty za zboží, které bylo během příslušného zúčtovacího období zakoupeno pro účely zdaňované přepravní služby (například pohonné hmoty), což je v rozporu s článkem 168 směrnice. Krom toho je polský systém výběru daně z přidané hodnoty neslučitelný s článkem 273 směrnice 2006/112/ES, protože osobám povinným k dani ukládá, odevzdat při příjezdu autobusu s cestujícími na polské území na celním úřadě přiznání, ve kterém je uvedena částka daně a zaplatit příslušnou daň na celním úřadě „v okamžiku příjezdu autobusu s cestujícími do tuzemska“, což vede k formalitám při překračování hranic.
 Podle názoru Komise nemůže být sporný systém výběru a výpočtu daně z přidané hodnoty založen ani na článku 281, ani na článku 395 směrnice 2006/112/ES.
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/43
 Žaloba podaná dne 29. července 2016 – Galletas Gullon v. EUIPO – O2 Holdings (tvar obalu)
 (Věc T-418/16)
 (2016/C 343/58)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Galletas Gullon SA (Aguilar de Campoo, Španělsko) (zástupce: M. Escudero Pérez, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: O2 Holdings Ltd (Slough, Spojené království)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (tvar obalu) – ochranná známka Evropské unie č. 3 417 847
 Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. května 2016, ve věci R 1614/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/8
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no1 de Alicante — Španělsko) — Celaya Emparanza y Galdos Internacional SA v. Proyectos Integrales de Balizamientos SL
 (Spojené věci C-488/10) (1)
 (Nařízení (ES) č. 6/2002 - Článek 19 odst. 1 - (Průmyslové) vzory Společenství - Porušení nebo hrozba porušení práv - Pojem „třetí osoba“)
 2012/C 98/09
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Mercantil no1 de Alicante
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Celaya Emparanza y Galdos Internacional SA
 Žalovaná: Proyectos Integrales de Balizamientos SL
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Španělsko) — Výklad čl. 19 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. L 3, s. 1; Zvl. vyd. 07/06, s. 69) — Porušení nebo hrozba porušení práv — Pojem třetí osoby
 Výrok
 1)
 Článek 19 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že se ve sporu o porušení výlučného práva vyplývajícího ze zápisu (průmyslového) vzoru Společenství vztahuje právo zakázat třetím osobám užívat uvedený (průmyslový) vzor na jakoukoliv třetí osobu, která užívá (průmyslový) vzor, jenž na informovaného uživatele nepůsobí odlišným celkovým dojmem, včetně třetí osoby, která je majitelem (průmyslového) vzoru Společenství zapsaného později.
 2)
 Odpověď na první otázku je nezávislá na úmyslu a jednání třetí osoby.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/21
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. října 2005 – Leite Mateus v. Komise
 (Věc T-51/04) (1)
 („Úředníci - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001/2002“)
 (2005/C 330/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlos Alberto Leite Mateus (Zaventem, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí odvolacího hodnotitele ze dne 14. března 2003 obsahujícího zprávu o vývoji služebního postupu žalobce za hodnotící období 2001/2002.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


text:
 23.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 30. prosince 2014 – James Elliott Construction Limited v. Irish Asphalt Limited
 (Věc C-613/14)
 (2015/C 096/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court, Irsko
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: James Elliott Construction Limited
 Žalovaná: Irish Asphalt Limited
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Je v případech, kdy se smluvní strana smlouvy uzavřené podle soukromého práva zaváže dodat výrobek vyrobený podle národní normy, která byla přijata k provedení evropské normy vydané na základě pověření Evropské komise podle ustanovení směrnice o stavebních výrobcích (89/106/EHS) (1), výklad takové normy otázkou, kterou lze položit Soudnímu dvoru Evropské unie jako předběžnou otázku podle článku 267 SFEU?
 b)
 V případě kladné odpovědi na první otázku písm. a), vyplývá z normy EN13242:2002 požadavek, že splnění či porušení této normy lze prokázat pouze zkouškou provedenou podle norem přijatých (bez pověření) Evropským výborem pro normalizaci (CEN) (Le Comité Européen de Normalisation) a uvedených v normě EN13242:2002, a tyto zkoušky je třeba provést v okamžiku výroby nebo dodání, nebo lze porušení uvedené normy (a tedy i porušení smlouvy) určit na základě pozdějších zkoušek, jsou-li výsledky takových zkoušek logicky průkazné, pokud jde o porušení dané normy?
 2)
 Je vnitrostátní soud při projednávání soukromoprávní žaloby z porušení smlouvy, pokud jde o výrobek vyrobený podle evropské normy vydané na základě pověření Evropské komise podle směrnice o stavebních výrobcích, povinen nepoužít ustanovení vnitrostátního práva, z nichž vyplývají určité podmínky, pokud jde o přiměřenou tržní jakost a vhodnost k určitému účelu, a to z důvodu, že buď dané zákonné podmínky či jejich použití vedou ke vzniku norem nebo stanoví technické specifikace či požadavky, které nebyly oznámeny podle ustanovení směrnice o normách a technických předpisech (98/34/ES) (2)?
 3)
 Musí vnitrostátní soud, který projednává žalobu z porušení smlouvy uzavřené podle soukromého práva, jež údajně vychází z porušení podmínky týkající se přiměřené tržní jakosti či vhodnosti k použití (která je ze zákona konkludentně součástí dané smlouvy a nebyla smluvními stranami pozměněna ani vyloučena), pokud jde o výrobek vyrobený v souladu s normou EN13242:2002, vycházet z domněnky, že daný výrobek má přiměřenou tržní jakost a je vhodný ke svému účelu, a pokud ano, lze takovou domněnku vyvrátit pouze důkazem nesplnění normy EN13242:2002 ve formě zkoušek provedených v souladu se zkušebními protokoly uvedenými v normě EN13242:2002, a to v okamžiku dodání výrobku?
 4)
 V případě kladné odpovědi na první otázku písm. a) a zároveň na třetí otázku, použije se limit pro celkový obsah síry v kamenivech stanovený normou EN13242:2002 nebo podle této normy, takže splnění takového limitu je mimo jiné podmínkou vzniku jakékoli domněnky přiměřené tržní jakosti nebo vhodnosti k použití?
 5)
 V případě kladné odpovědi na první otázku písm. a) a zároveň na třetí otázku, lze z domněnky stanovené přílohou ZA k normě EN13242:2002 nebo článkem 4 směrnice o stavebních výrobcích (89/106/EHS) vycházet jen tehdy, je-li prokázáno, že dotčený výrobek byl opatřen značkou „CE“?
 (1) Směrnice Rady (89/106/EHS) ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků (Úř. věst. L 40, s. 12).
 (2) Směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37).


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2011 — Oyster Cosmetics v. OHIM — Kadabell (Oyster cosmetics)
 (Věc T-437/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Oyster cosmetics - Starší obrazová ochranná známka Společenství Kadus oystra AUTO STOP PROTECTION - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 80/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Oyster Cosmetics SpA (Castiglione delle Stiviere, Itálie) (zástupci: A. Perani a P. Pozzi, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Kadabell GmbH Co. KG (Darmstadt, Německo) (zástupkyně: K. Sandberg, advokátka)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. srpna 2009 (věc R 1367/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Kadabell GmbH Co. KG a Oyster Cosmetics SpA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Oyster Cosmetics SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


text:
 24.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. listopadu 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) – Spojené království) – Intel Corporation Inc. v. Cpm United Kingdom Limited
 (Věc C-252/07) (1)
 („Směrnice 89/104/EHS - Ochranné známky - Článek 4 odst. 4 písm. a) - Ochranné známky s dobrým jménem - Ochrana proti užívání totožné nebo podobné pozdější ochranné známky - Užívání, které protiprávně těží nebo by těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim působí nebo by působilo újmu“)
 (2009/C 19/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Intel Corporation Inc.
 Žalovaný: Cpm United Kingdom Limited
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Court of Appeal (Civil Division) – Výklad čl. 4 odst. 4 písm. a) a čl. 5 odst. 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1) – Starší ochranná známka, která získala dobré jméno – Kritéria, která je třeba vzít v úvahu za účelem zjištění existence spojitosti ve smyslu rozsudku C-408/01, Adidas-Salomon AG a Adidas-Benelux BV
 Výrok
 1)
 Článek 4 odst. 4 písm. a) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládán v tom smyslu, že existence spojení, ve smyslu rozsudku ze dne 23. října 2003, Adidas-Salomon a Adidas Benelux (C 408/01), mezi starší ochrannou známkou s dobrým jménem a pozdější ochrannou známkou musí být posuzována celkově, s přihlédnutím ke všem relevantním faktorům projednávaného případu.
 2)
 Skutečnost, že pozdější ochranná známka u běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného průměrného spotřebitele evokuje starší ochrannou známku s dobrým jménem, má stejný význam jako existence spojení mezi kolidujícími ochrannými známkami, ve smyslu výše uvedeného rozsudku Adidas-Salomon a Adidas Benelux.
 3)
 Skutečnost, že:
 —
 starší ochranná známka získala velmi dobré jméno pro určité specifické kategorie zboží nebo služeb,
 —
 toto zboží nebo tyto služby nejsou podobné nebo nejsou značně podobné zboží nebo službám, pro něž je pozdější ochranná známka zapsána, a
 —
 starší ochranná známka je jedinečná ve vztahu k jakémukoli zboží nebo službám,
 neznamená nezbytně existenci spojení mezi kolidujícími ochrannými známkami, ve smyslu výše uvedeného rozsudku Adidas-Salomon a Adidas Benelux.
 4)
 Článek 4 odst. 4 písm. a) směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu, že existence užívání pozdější ochranné známky, které protiprávně těží či by těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim působí či by působilo újmu, musí být posuzována celkově, s přihlédnutím ke všem relevantním faktorům projednávaného případu.
 5)
 Skutečnost, že:
 —
 starší ochranná známka získala velmi dobré jméno pro určité specifické kategorie zboží nebo služeb,
 —
 toto zboží nebo tyto služby nejsou podobné nebo nejsou značně podobné zboží nebo službám, pro něž je pozdější ochranná známka zapsána,
 —
 starší ochranná známka je jedinečná ve vztahu k jakémukoli zboží nebo službám a
 —
 pozdější ochranná známka u běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného průměrného spotřebitele evokuje starší ochrannou známku,
 nepostačuje k prokázání, že užívání pozdější ochranné známky protiprávně těží či by těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim působí či by působilo újmu, ve smyslu čl. 4 odst. 4 písm. a) směrnice 89/104.
 6)
 Článek 4 odst. 4 písm. a) směrnice 89/104 musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 užívání pozdější ochranné známky může působit újmu rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky s dobrým jménem, i když tato není jedinečná;
 —
 první užití pozdější ochranné známky může postačovat ke způsobení újmy rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky;
 —
 důkaz o tom, že užívání pozdější ochranné známky působí nebo by působilo újmu rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky, předpokládá prokázání změny hospodářského chování průměrného spotřebitele výrobků nebo služeb, pro které je starší ochranná známka zapsána, vyplývající z užívání pozdější ochranné známky, nebo vážného nebezpečí, že by k takové změně mohlo v budoucnu dojít.
 (1) Úř. věst. C 183, 4.8.2007.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. ledna 2016 – Makhlouf v. Rada
 (Věc T-443/13) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Práva na účinnou soudní ochranu - Zjevně nesprávné posouzení - Právo vlastnit majetek - Právo na respektování soukromého života - Proporcionalita“)
 (2016/C 090/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohammad Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupci: C. Rygaert a G. Karouni, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. M. Joséphidès a G. Étienne, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 147, s. 14) v rozsahu, v němž se tento akt týká žalobce.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Mohammad Makhlouf ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 325, 9. 11. 2013.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Ireland (Irsko) dne 22. května 2015 – Minister for Justice and Equality v. Francis Lanigan
 (Věc C-237/15)
 (2015/C 236/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Ireland
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Minister for Justice and Equality
 Odpůrce: Francis Lanigan
 Předběžné otázky
 1)
 Jaké účinky jsou spojeny s nedodržením lhůt stanovených v článku 17 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV) (1) ve spojení s článkem 15 téhož rámcového rozhodnutí?
 2)
 Plynou z nedodržení lhůt stanovených v článku 17 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (2002/584/SVV) určitá práva osobě, která byla během rozhodování o svém předání držena ve vazbě po dobu překračující tyto lhůty?
 (1) Úř. věst. L 190, s. 1.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 14. května 2007 – Dieter Janecek v. Freistaat Bayern
 (Věc C-237/07)
 (2007/C 183/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Dieter Janecek
 Žalovaný: Freistaat Bayern
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 7 odst. 3 směrnice Rady 96/62/ES (1) ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší vykládán v tom smyslu, že třetí osoba, jejíž zdraví bylo poškozeno, má subjektivní právo na vypracování akčního plánu i tehdy, když je nezávisle na jakémkoliv akčním plánu schopna prosadit své právo na odstranění újem na zdraví, které vznikly překročením mezní hodnoty imisí pro částice jemného prachu PM10, podáním žaloby směřující k tomu, aby bylo orgánu uloženo jednat?
 2)
 Pokud bude na první otázku odpovězeno kladně, má třetí osoba, která je vystavena zatížení částicemi jemného prachu PM10, které je zdraví škodlivé, právo na vypracování takového akčního plánu, který stanoví krátkodobá opatření, jimiž se má zajistit, že mezní hodnota imisí pro částice jemného prachu PM10 bude striktně dodržena?
 3)
 Pokud bude na druhou otázku odpovězeno záporně, v jakém rozsahu musí být opatřeními určenými v akčním plánu sníženo riziko překročení mezní hodnoty a omezena doba trvání tohoto překročení? Může se akční plán podle stupňové koncepce omezit na opatření, která sice nezaručují dodržení mezní hodnoty, ale krátkodobě přesto přispívají ke zlepšení kvality vnějšího ovzduší?
 (1) Úř. věst. L 296, s. 55; Zvl. vyd. 15/03, s. 95.


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/31
 Kasační opravný prostředek podaný dne 12. dubna 2011 Výborem zástupců zaměstnanců EIB a dalšími proti usnesení vydanému dne 17. března 2011 předsedou druhého senátu Soudu pro veřejnou službu ve věci F-95/10, Bömcke v. EIB
 (Věc T-213/11 P(I))
 2011/C 152/57
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Výbor zástupců zaměstnanců Evropské investiční banky (Lucemburk, Lucembursko), Marie-Christel Heger (Lucemburk), Jean-Pierre Bodson (Lucemburk), Evangelos Kourgias (Senningerberg, Lucembursko), Manuel Sutil (Nondkeil, Francie) a Patrick Vanhoudt (Gonderange, Lucembursko) (zástupci: G. J. Wilson, A. Senes a B. Entringer, advokáti)
 Další účastníci řízení: Eberhard Bömcke (Athus, Belgie) a Evropská investiční banka
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Navrhovatelé navrhují, aby Tribunál:
 —
 změnil usnesení předsedy druhého senátu Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. března 2011;
 —
 prohlásil návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaný dne 12. ledna 2011 předsedovi a členům Soudu pro veřejnou službu za přípustný a opodstatněný a prohlásil navrhovatele za účastníky řízení ve sporu mezi E. Bömckem a Evropskou investiční bankou, vzhledem k jejich přímému právnímu zájmu na účasti v tomto řízení v souladu s článkem 109 a následujícími jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu Evropské unie.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Usnesením ze dne 17. března 2011 předseda druhého senátu Soudu pro veřejnou službu odmítl návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaný ve věci F-95/10, Bömcke v. EIB, a to výborem zástupců zaměstnanců Evropské investiční banky a dále M.-C. Heger a J.-P. Bodsonem, E. Kourgiasem, M. Sutilem a P. Vanhoudtem, jako nepřípustný pro opožděnost.
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé tři důvody.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z chyby při počítání lhůty k podání návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení, neboť lhůtu čtyř týdnů stanovenou v článku 109 jednacího řádu SVS a jednotnou lhůtu deseti dnů z důvodu vzdálenosti stanovenou v čl. 100 odst. 3 uvedeného jednacího řádu je třeba považovat za odlišné a na sobě nezávislé lhůty, takže odklad konce lhůty podle čl. 100 odst. 2 uvedeného jednacího řádu na nejblíže následující pracovní den v případě, kdy konec lhůty připadne na sobotu, neděli nebo úřední svátek, by se měl použít na lhůtu čtyř týdnů před připočtením lhůty z důvodu vzdálenosti, a nikoli na celou lhůtu počítanou dohromady včetně lhůty z důvodu vzdálenosti.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného použití usnesení Soudu ze dne ze dne 20. listopadu 1997, Horeca-Wallonie v. Komise (T-85/97, Recueil, s. II-2113, body 25 a 26), neboť toto usnesení se týká jiného případu, než jaký je předmětem projednávaného sporu.
 3)
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení základních práv navrhovatelů žádajících o vstup do řízení jako vedlejší účastníci, neboť výklad provedený předsedou druhého senátu SVS je velmi nepříznivý pro právo na podání opravného prostředku.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/56
 Žaloba podaná dne 29. dubna 2010 — Avery Dennison v. OHIM — Dennison Hesperia (AVERY DENNISON)
 (Věc T-200/10)
 (2010/C 161/88)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Avery Dennison Corp. (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dennison Hesperia, SA (Torrejón de Ardoz, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit, nebo podpůrně změnit, rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu ze dne 9. února 2010 ve věci R 798/2009-2,
 —
 uložit Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „AVERY DENNISON“ (přihláška č. 3 825 114) pro výrobky a služby tříd 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 16, 17, 19, 20, 22, 24, 28, 35, 37, 38, 39, 40, 41 a 42.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Dennison Hesperia, S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Španělská ochranná známka „DENNISON“ (č. 1 996 088) pro výrobky třídy 16.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávný výklad čl. 42 odst. 2 a 3 a podpůrně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/09 o ochranné známce Společenství.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/37
 Usnesení Tribunálu ze dne 6. července 2010 — Marcuccio v. Soudní dvůr
 (Věc T-401/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Zamítnutí žádosti o náhradu škody Soudním dvorem - Žaloba na náhradu škody - Doručení kasačního opravného prostředku bývalému zástupci žalobce - Neexistence újmy - Žaloba, která je částečně zjevně nepřípustná a částečně zjevně právně nepodložená)
 2010/C 234/67
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie (zástupce: A. Placco, zmocněnec)
 Předmět věci
 Jednak žaloba na neplatnost údajných rozhodnutí Soudního dvora zamítajících žádost o náhradu škody vyplývající z údajné chyby při doručování kasačního opravného prostředku v rámci věci T-20/09 P Luigi Marcucciovi a jednak žaloba na náhradu škody.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Luigi Marcucciovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Není namístě rozhodnout o návrhu Evropské komise na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
 (1) Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/7
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. září 2012 — Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej, Polská republika v. Evropská komise
 (Spojené věci C-422/11 P a C-423/11) (1)
 (Kasační opravné prostředky - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost žaloby - Zastoupení před unijními soudy - Advokát - Nezávislost)
 2012/C 355/11
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (zástupci: D. Dziedzic-Chojnacka a D. Pawłowska, radcowie prawni), Polská republika (zástupci: M. Szpunar, jakož i A. Kraińska a D. Lutostańska, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Braun a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravné prostředky podané proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 23. května 2011, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej v. Komise (T-226/10), kterým Tribunál prohlásil za nepřípustnou žalobu Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 1234 ze dne 3. března 2010 přijatého podle čl. 7 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349), kterým bylo polskému regulačnímu orgánu v oblasti služeb elektronické komunikace a poštovních služeb uloženo, aby vzal zpět oba oznámené návrhy opatření ohledně vnitrostátního velkoobchodního trhu pro výměnu IP dat (IP-Transit) (věc PL/2009/1019) a velkoobchodního trhu IP Peering se sítí Telekomunikacja Polska S.A (TP) (věc PL/2009/1020) — Nesprávný výklad čl. 19 třetího a čtvrtého pododstavce statutu Soudního dvora, ve spojení s čl. 53 prvním pododstavcem statutu Soudního dvora, jakož i s čl. 254 šestým pododstavcem Smlouvy o FEU a článkem 113 jednacího řádu — Porušení čl. 67 prvního pododstavce Smlouvy o FEU, ve spojení s článkem 113 jednacího řádu — Porušení čl. 5 prvního a druhého pododstavce Smlouvy o EU, ve spojení s čl. 4 prvním pododstavcem Smlouvy o EU a s článkem 113 jednacího řádu — Porušení čl. 5 čtvrtého pododstavce Smlouvy o EU, ve spojení s článkem 113 jednacího řádu — Nedostatečné odůvodnění — Nepřípustnost žaloby v případě zastupování advokáty v zaměstnaneckém vztahu s účastníkem řízení
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej a Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 311, 22.10.2011.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 16. listopadu 2015 – Staatssecretaris van Financiën v. Lemnis Lighting BV
 (Věc C-600/15)
 (2016/C 048/20)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Staatssecretaris van Financiën
 Odpůrce: Lemnis Lighting BV
 Předběžná otázka
 Je třeba čísla 8539, 8541, 8543, 8548 a 9405 KN vykládat v tom smyslu, že výrobky, jako jsou LED žárovky, tvořené elektroluminiscenčními diodami a dalšími elektrickými součástkami, jakož i skleněným obalem a Edisonovou objímkou, které k tomu, aby mohly sloužit k osvětlení, musí být umístěny do svítidla nebo osvětlovacího zařízení, musí být zařazeny do jednoho z těchto čísel? Je-li tomu tak, do kterého z nich by měly být zařazeny? Není-li tomu tak, do jakého jiného čísla by mělo být zařazení provedeno?


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/28
 Žaloba podaná dne 11. října 2011 — Technion — Israel Institute of Technology a Technion Research & Development v. Komise
 (Věc T-546/11)
 2011/C 355/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Technion — Israel Institute of Technology (Haifa, Izrael) a Technion Research & Development Foundation Ltd (Haifa) (zástupci: D. Grisay a D. Piccininno, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 přijal tuto žalobu na neplatnost založenou na článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie,
 —
 prohlásil ji za přípustnou a
 —
 prohlásil žalobu za opodstatněnou a zrušil rozhodnutí Generálního ředitelství Evropské komise pro informační společnost a média ze dne 2. srpna 2011,
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení podstatných procesních náležitostí a dělí se na dvě části,
 —
 z nichž první se zakládá na chybějícím a nedostatečném odůvodnění, jelikož Komise u dvou ze čtyř předmětných smluv neuvedla odůvodnění a důkazy, na jejichž základě byl v napadeném rozhodnutí učiněn závěr, že uznatelné náklady mají být upraveny,
 —
 a druhá se zakládá na porušení práva na obhajobu, jelikož Komise nesouhlasila s tím, aby se Technion — Israel Institute of Technology seznámil s dokumenty, na nichž je napadené rozhodnutí založeno, a k těmto důkazům se vyjádřil.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že v napadeném rozhodnutí není vzhledem k uváděným důkazům prokázáno, že služby, za něž Komise požaduje náhradu, ve skutečnosti nebyly poskytnuty.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady legitimního očekávání a zásady proporcionality, jež spočívá v tom, že Komise
 —
 přijala rozhodnutí o úpravě uznatelných nákladů, ačkoli se při zavádění uvedených projektů před podpisem smluv za náklady zaručila, a
 —
 požadovala úpravu uznatelných nákladů o částku, která je vyšší než částka, k níž údajně předkládá důkazy.


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/32
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. listopadu 2007 Cain Cellars, Inc. proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 12. září 2007 ve věci T-304/05, Cain Cellars, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-508/07 P)
 (2008/C 22/57)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Cain Cellars, Inc. (zástupce: J. Albrecht, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 ve věci T-304/05;
 —
 určit, že důvod pro zamítnutí ochrany v čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 nebrání zápisu přihlašované ochranné známky;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem OHIM, před Soudem prvního stupně, jakož i náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Shrnutí důvodů kasačního opravného prostředku navrhovatelky v řízení o kasačním opravném prostředku proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 12. září 2007 ve věci T-304/05
 První důvod kasačního opravného prostředku
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94
 Navrhovatelka napadá, že Soud prvního stupně při hodnocení skutečností podstatných pro posouzení rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky ve formě pětiúhelníku nezohlednil podstatné skutkové okolnosti a příslušná právní hlediska a právní zásady tím, že posoudil ochrannou známku navrhovatelky ve formě pětiúhelníku podle čistě teoretických a abstraktních úvah a nezohlednil obecné, skutkově orientované zásady pro posouzení otázky rozlišovací způsobilosti zobrazení pětiúhelníku, zejména jeho jedinečnost („uniqueness“) v odvětví vína, dotčeném v projednávaném případě. Soud kvalifikoval označení jako jednoduchý „geometrický tvar“ a popřel v této kategorii jednoduchých označení abstraktně a a priori jakoukoliv rozlišovací způsobilost.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku
 Porušení čl. 67 (6) (10) odst. 3 jednacího řádu Soudu prvního stupně
 a)
 Podle čl. 67 (6) (10) odst. 3 jednacího řádu Soudu prvního stupně Soud přihlédne pouze k těm dokumentům a důkazům, s nimiž měli advokáti nebo zmocněnci účastníků řízení možnost se seznámit a k nimž se mohli vyjádřit. V bodě 34 přihlíží napadený rozsudek k dokumentům, které OHIM předložil poprvé v žalobní odpovědi a ke kterým se žalobkyně nemohla vyjádřit (písemná část řízení byla ukončena po doručení žalobní odpovědi). Rozsudek se tedy opírá o nepřípustné důkazy. Chybějící možnost navrhovatelky vyjádřit se zakládá porušení zásady být vyslechnut soudem.
 b)
 Konečně navrhovatelka napadá, že zobrazení výrobků předložená na jednání k prokázání rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky, s jejichž předložením v řízení OHIM souhlasil a která měla zvláštní význam pro otázku rozlišovací způsobilosti přihlašované ochranné známky, zůstala v napadeném rozsudku bez zmínky a nebyla zohledněna při rozhodování o otázce rozlišovací způsobilosti. Toto představuje rovněž porušení zásady být vyslechnut soudem.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/15
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 28. října 2004
 ve věci C-421/03:Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/18/ES - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2005/C 6/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-421/03, Komise Evropských společenství (zmocněnec: U. Wölker) proti Rakouské republice (zmocněnec: E. Riedl), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 3. října 2003, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení N. Colneric, úřadující předsedkyně, J.N. Cunha Rodrigues a E. Levits (zpravodaj), soudci, generální advokát: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rakouská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí 2001/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z této směrnice.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 275, 15.11.2003.


text:
 9.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 186/61
 Žaloba Private Barnehagers Landsforbund ze dne 4. dubna 2007 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
 (Věc E-5/07)
 (2007/C 186/10)
 Dne 4. dubna 2007 podala organizace Private Barnehagers Landsforbund zastoupená Peterem Dyrbergem a Ingvaldem Falchem, Advokatfirmaet Schjødt, Dronning Mauds gt 11, Oslo, Norsko žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO k Soudnímu dvoru ESVO.
 Žalobce navrhuje, aby soud:
 1.
 zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 39/07/COL ze dne 27. února 2007 o veřejném financování obecních zařízení denní péče o děti v Norsku; a jednak
 2.
 uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Žalobce je asociace soukromých mateřských škol v Norsku.
 —
 Žalobce tvrdí, že norský systém financování mateřských škol vyžaduje státní podporu, což je neslučitelné s Dohodou o EHP.
 —
 V rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 39/07/COL ze dne 27. února 2007 se uvádí, že dotčený systém nevyžaduje státní podporu, a argumentuje za prvé tím, že mateřské školy nemohou být považovány za podniky, a za druhé, že opatření nemělo vliv na přeshraniční obchod. Dále pak, v případě, že státní podpora existuje, Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že je slučitelná s Dohodou o EHP podle čl. 59 odst. 2 této dohody.
 —
 Žalobce tvrdí, že Kontrolní úřad ESVO:
 —
 porušil závazek zahájit formální šetření;
 —
 nesprávně vyložil a použil čl. 59 odst. 2 a čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP;
 —
 porušil čl. 16 Dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru týkající se povinnosti odůvodnit své rozhodnutí, dále pak zásady řádné správy, zejména povinnost provést nestranné a pečlivé prošetření případu.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/32
 Žaloba podaná dne 11. prosince 2006 – Itálie v. Komise
 (Věc T-394/06)
 (2007/C 42/55)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: G. Aiello, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2006) 4324 ze dne 3. října 2006, oznámené téhož dne, v rozsahu, v němž finanční postupy, které je třeba uplatnit při vyúčtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v případech nesrovnalostí ze strany hospodářských subjektů, jsou vyňaty z financování Společenství a hrazeny ze státního rozpočtu Italské republiky.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Italská republika se žalobou obrací proti tomu, že finanční postupy ze 157 případů nesrovnalostí v celkové výši 310 849 495,98 eur, na které neměla s nezbytnou péčí reagovat zahájením řízení o zpětném získávání, jsou vyňaty z financování Společenství, a proto hrazeny z italského státního rozpočtu.
 Na podporu svého návrhového žádání žalobkyně, jež popírá jakékoliv vlastní zanedbání, uplatňuje:
 —
 porušení nebo nesprávné použití čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 595/91 ze dne 4. března 1991 o nesrovnalostech a zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených v rámci financování společné zemědělské politiky, o organizaci informačního systému v této oblasti a o zrušení nařízení (EHS) č. 283/72 (1);
 —
 porušení nebo nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (2) a nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (3).
 (1) Úř. věst. L 67, 14.3.1999, s. 11; Zvl. vyd. 3/11, s. 171-175.
 (2) Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13.
 (3) Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103; Zvl. vyd. 3/25, s. 414-423.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/12
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-217/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Veřejné zakázky - Směrnice 71/305/EHS - Pojem a vymezení veřejných zakázek - Nesplnění povinnosti se všemi jeho následky)
 (2007/C 297/17)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis, zmocněnec a M. Mollica, advokát)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia a S. Fiorentino, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 3 a 12 směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 185, s. 5) – Přímé přidělení, bez vyhlášení veřejné soutěže, veřejné zakázky na stavební práce, jejímž předmětem je realizace stavebních prací uvedených v usnesení č. 48 Consiglio comunale di Stintino ze dne 14. prosince 1989, zejména „realizační projekt a uskutečnění prací za účelem technologického a strukturálního přizpůsobení, nového uspořádání a konečné realizace vodních a kanalizačních sítí, silničních sítí, struktur a zařízení služeb obyvatelstvu pro osídlená centra, vesnice a turistické zóny na území a mimo území Comune di Stintino, včetně sanace a odstranění znečištění pobřeží a turistických center této Comune“
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že dovolila pokračovat nejméně v jedné zakázce, kterou Comune di Stintino zadala společnosti Maresar prostřednictvím smlouvy č. 7/91 ze dne 2. října 1991 a následných dodatečných aktů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci veřejných zakázek na stavební práce, a zejména z jejích článků 3 a 12.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/14
 Žaloba podaná dne 24. května 2013 — CMBG v. Komise a ECB
 (Věc T-290/13)
 (2013/C 226/22)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: CMBG Ltd (Tortola, Britské Panenské ostrovy) (zástupci: C. Paschalides, Solicitor, a A. Paschalides, advokát)
 Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 uložil žalovaným náhradu škody ve výši 1 999 121,60 EUR z důvodu, že podmínky vyžadované podle Memoranda o porozumění ze dne 26. dubna 2013 mezi Kyprem a žalovanými obsahují v bodech 1.23 až 1.27 požadavky, které jsou zjevně v rozporu s normami vyšší síly stanovícími ochranu jednotlivce, konkrétně s článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie a článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech;
 —
 prohlásil příslušné podmínky za neplatné a nařídil, aby byly na základě článku 19 smlouvy, kterou se zřizuje Evropský mechanismus stability (dále jen „Smlouva o EMS“) bezodkladně přehodnoceny nástroje finanční pomoci podle článků 14 až 18 této smlouvy za účelem provedení změn s cílem vyhovět rozsudku Tribunálu; a
 —
 v rozsahu, v němž náhrada podle prvního bodu návrhových žádání neodráží skutečnost, že příslušné podmínky budou zrušeny, uložil náhradu škody za porušení článku 263 SFEU.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že příslušné podmínky Memoranda o porozumění obsahují požadavky, které jsou ve „zjevném rozporu s normou vyšší síly, která stanoví ochranu jednotlivce“ (1), neboť:
 —
 uvedená norma má vyšší právní sílu, poněvadž jde o normu obsaženou v Listině a EÚLP;
 —
 žalované jsou podle čl. 51 odst. 1 Listiny a čl. 6 odst. 2 SFEU povinny respektovat a dodržovat základní práva zaručená Listinou a EÚLP; a
 —
 bankovní vklady jsou majetkem ve smyslu uvedeného článku 17 Listiny a článku 1 protokolu 11 EÚLP.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že níže uvedená porušení byla natolik intenzivní, že se jednalo o závažné porušení normy vyšší právní síly, neboť:
 —
 v době, kdy byly žalobkyni zabaveny její bankovní vklady, nebyly v rámci acquis, které upravuje zabavování bankovních vkladů, zavedeny žádné „podmínky, které stanoví zákon“, a to v rozporu s Listinou a Protokolem;
 —
 vklady byly žalobkyni zabaveny bez „spravedlivé náhrady v přiměřené lhůtě“ v rozporu s článkem 17 Listiny a článkem 1 Protokolu;
 —
 zabavení vkladů je prima facie protiprávní, ledaže je při „dodržení zásady proporcionality [... nezbytné a skutečně odpovídá] cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého“ (2);
 —
 při posuzování veřejného zájmu podle článku 17 Listiny a článku 1 Protokolu nebyl zohledněn konkurující veřejný zájem na zabránění panice a „běhu na banky“ z krátkodobého a střednědobého hlediska;
 —
 cílem nebylo poškodit či sankcionovat Kypr, ale pomoci tomuto státu a eurozóně poskytnutím podpory stability, a tedy nikoli destabilizovat její finanční orgány a hospodářskou životaschopnost, ale poskytnout úlevu; a
 —
 zásah nebyl přiměřený legitimnímu cíli, jelikož účelem článku 3 Smlouvy o EMS z roku 2012 je „mobilizovat finanční zdroje a v rámci přísné podmíněnosti [...] poskytovat podporu stability členům EMS, kteří se potýkají se závažnými potížemi s financováním nebo kterým takové potíže hrozí, je-li to nezbytné k zajištění finanční stability eurozóny jako celku a jejích členských států“, a neparalyzovat přitom její hospodářství.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že zabavení vkladů žalobkyně nebylo nezbytné ani přiměřené.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalované v důsledku způsobily, že byla žalobkyně zbavena svých bankovních vkladů, jelikož bankovní vklady žalobkyně by byly chráněny na základě jejích práv podle Listiny a Protokolu nebýt zjevného porušení, takže ztráta žalobkyně byla dostatečně přímá a předvídatelná.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že v případě odůvodněnosti výše uvedených tvrzení musí být příslušné podmínky prohlášeny za neplatné nehledě na to, že jejich adresátem byl Kypr, poněvadž se žalobkyně přímo a osobně dotýkají vzhledem k tomu, že příslušné podmínky a způsob jejich provedení odporují Smlouvě a právním normám, které se týkají jejich provádění, a/nebo představují zneužití pravomoci v rozsahu, v němž bude rozhodnuto, že zabavení bankovních vkladů žalobkyně podrývá právní stát v rozporu s čl. 6 odst. 1 SFEU.
 (1) Viz rozsudek ze dne 2. prosince 1971, 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt v. Rada, Recueil, s. 975.
 (2) Článek 52 odst. 1 Listiny.


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. února 2013 — Caventa v. OHIM — Anson’s Herrenhaus (BERG)
 (Věc T-225/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BERG - Starší slovní ochranná známka Společenství Christian Berg - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 108/59
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Caventa AG (Rekingen, Švýcarsko) (zástupci: původně J. Krenzel, poté T. Stein a A. Segler, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně R. Manea, poté D. Walicka, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: O. Löffel a P. Lange, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2011 (věc R 740/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Anson’s Herrenhaus KG a Caventa AG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Caventa AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2017 – Anta (China) v. EUIPO (Znázornění dvou čar svírajících navzájem ostrý úhel)
 (Věc T-291/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie znázorňující dvě čáry svírající navzájem ostrý úhel - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 161/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anta (China) Co. Ltd (Jinjiang City, Čína) (zástupci: A. Franke a K. Hammerstingl, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. března 2016 (věc R 1292/2015-5) týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení znázorňujícího dvě čáry svírající navzájem ostrý úhel jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Anta (China) Co. Ltd ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 279, 1.8.2016.


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. července 2017 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-143/15) (1)
 („EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Výdaje vynaložené Španělskem - Přímé oddělené platby v letech týkajících se žádostí 2008 a 2009 - Nedostatky kontrolního systému - Určení kontrolních vzorků - Důkazní břemeno - Platby na rozvoj venkova v autonomním společenství Kastilsko-León pro roky žádosti 2009 a 2010 - Kontroly na místě - Klíčové kontroly - Proporcionalita“)
 (2017/C 293/33)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupci: M. Sampol Pucurull a M. J. García-Valdecasas Dorrego, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a I. Galindo Martín, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh podle článku 263 SFEU na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2015/103 ze dne 16. ledna 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2015, L 16, s. 33).
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/103 ze dne 16. ledna 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká finanční opravy uložené Španělskému království na základě vyšetřování AA/2009/007/ES za rok 2009.
 2)
 Ve zbývajícím rozsahu se žaloba zamítá.
 3)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 1.6.2015.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/34
 Žaloba podaná dne 8. října 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
 (Věc C-433/04)
 (2004/C 300/65)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. října 2004 žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou D. Triantafyllouem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 uznal, že ukládáním povinnosti příkazcům a podnikatelům, kteří využívají zahraničních smluvních partnerů neregistrovaných v Belgii, strhnout 15 % z částky dlužné na základě uskutečněných prací, a ukládáním týmž příkazcům a podnikatelům solidární odpovědnosti za daňové dluhy jejich smluvních partnerů neregistrovaných v Belgii, Belgické království nesplnilo povinnost, která pro něj vyplývá z článků 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství.
 —
 uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Vnitrostátní právní úprava v odvětví stavebnictví, která příkazcům a podnikatelům ukládá strhnout z každé platby uskutečněné jejich smluvním partnerům neregistrovaným v Belgii 15 % z fakturované částky a zaplatit je belgickým úřadům pod hrozbou pokuty, s cílem zaručit platby a vymáhání případných daňových dluhů smluvních partnerů, představuje překážku volnému poskytování služeb, stanovenému články 49 a 50 ES. Současně tak porušení článků 49 a 50 představuje i solidární odpovědnost příkazců a podnikatelů za daňové dluhy jejich neregistrovaných smluvních partnerů ve výši až 35 % z celkové ceny prací, bez DPH.
 Tato právní úprava může odradit podnikatele a příkazce od využívání smluvních partnerů neregistrovaných v Belgii. Automatické uplatnění solidární odpovědnosti příkazců a podnikatelů za daňové dluhy tak nerespektuje zásadu proporcionality a neodůvodněně zasahuje do vlastnického práva a do práva těchto příkazců a podnikatelů na obranu. Solidární odpovědnost příkazce a podnikatele se totiž uplatní automaticky, aniž by správní orgány musely prokázat existenci pochybení nebo spoluzavinění příkazce či podnikatele. Tato povinnost se též může vztahovat na daňové dluhy týkající se prací vykonaných smluvním partnerem pro jiné osoby. Nedodržení povinnosti strhnout výše uvedenou částku je trestána pokutou ve výši dvojnásobku částky, kterou je nutné strhnout.
 Tato právní úprava vytváří rovněž skutečnou překážku pro neregistrované smluvní partnery, kteří hodlají nabízet své služby v Belgii. Musí totiž akceptovat fakt, že obdrží fakturovanou cenu sníženou o 15 %, i když nemají žádný daňový dluh, k jehož pokrytí by tato částka měla směřovat, a že mohou tuto částku získat zpět až po určité době po předložení žádosti o její vrácení.
 Tato opatření nemohou být považována za objektivně odůvodněná. Především ve většině případů není poskytovatel služeb usazený v jiném členském státě plátcem daně, na niž se vztahuje právní úprava. Dále v případě, kdy je dlužná daň splatná či vymahatelná v Belgii, musí být mechanismus vytvořený tímto ustanovením pro jeho obecný charakter považován za nepřiměřený.
 Konečně možnost registrace neodůvodňuje povinnost strhnout zmíněnou částku a solidární odpovědnosti. Kroky podniknuté v rámci řízení o registraci, které jdou nad rámec pouhé oznamovací povinnosti vůči belgickým úřadům, totiž znamenají, že registrace nepředstavuje skutečnou alternativu pro podniky, které nejsou usazeny v Belgii, ale které hodlají vykonávat svou svobodu příležitostně nabízet své služby v Belgii. Požadavek registrace zbavuje ustanovení smlouvy, která mají za cíl zaručit volné poskytování služeb, veškerých užitečných účinků.


text:
 10.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 244/16
 Žaloba podaná dne 30. července 2009 — Nikolchov v. Komise
 (Věc F-70/09)
 2009/C 244/28
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vladimír Nikolchov (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Hammouche, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy, kterým byly stanoveny jako místo bydliště žalobce Cáchy (Německo) a stanovena doba poskytování denního příspěvku na 120 dní
 Návrhová žádání žalobce
 —
 určit, že bylo porušeno rozhodnutí Komise ze dne 15. dubna 2004 o přijetí obecných prováděcích ustanovení týkajících se použití čl. 7 odst. 3 přílohy VII služebního řádu a článku 10 přílohy VII služebního řádu;
 —
 v důsledku toho, zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy č. R/9/09 ze dne 21. dubna 2009, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce požadující stanovení jeho bydliště v Bulharsku a stanovení doby poskytování denního příspěvku v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. b) druhou odrážkou přílohy VII služebního řádu;
 —
 nařídit žalované uhradit žalobci nevyplacený denní příspěvek ve výši 6 942,32 eur nebo jakoukoliv jinou částku, kterou Soud pro veřejnou službu určí, spolu s úroky z prodlení ode dne podání stížnosti do dne úhrady;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. července 2010 — AstraZeneca v. Komise
 (Věc T-321/05) (1)
 (Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh s antiulcerózními léčivými přípravky - Rozhodnutí konstatující porušení článku 82 ES - Vymezení trhu - Zásadní omezení hospodářské soutěže - Zneužití řízení o dodatkovém ochranném osvědčení pro léčivé přípravky a postupů pro registraci léčivých přípravků - Klamná prohlášení - Odnětí povolení pro uvedení na trh - Překážky pro uvedení na trh generických léčivých přípravků a pro paralelní dovozy - Pokuty)
 2010/C 221/52
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AstraZeneca AB (Södertälje, Švédsko) a AstraZeneca plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně M. Brealey, QC, M. Hoskins, D. Jowell, barristers, F. Murphy, G. Sproul, I. MacCallum a C. Brown, solicitors, poté M. Brealey, M. Hoskins, D. Jowell, F. Murphy a C. Brown a nakonec M. Brealey, M. Hoskins, D. Jowell a F. Murphy)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier a A. Whelan, poté F. Castillo de la Torre, É. Gippini Fournier a J. Bourke, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyně: Evropská federace farmaceutického průmyslu a sdružení (EFPIA) (Ženeva, Švýcarsko) (zástupce: M. Van Kerckhove, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí K(2005) 1757 Komise v konečném znění ze dne 15. června 2005 týkajícího se řízení podle článku 82 Smlouvy o ES a článku 54 Dohody o EHP (věc COMP/A.37.507/F3 — AstraZeneca)
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek odst. 2 rozhodnutí K(2005) 1757 Komise v konečném znění ze dne 15. června 2005 týkajícího se řízení podle článku 82 Smlouvy o ES a článku 54 Dohody o EHP (věc COMP/A.37.507/F3 — AstraZeneca) se zrušuje v tom rozsahu, v jakém konstatuje, že společnosti AstraZeneca a AstraZeneca plc porušily článek 82 ES a článek 54 Dohody o EHP tím, že požádaly o odnětí povolení pro uvedení na trh kapslí Losec v Dánsku a v Norsku souběžně se stažením kapslí Losec z trhu a s uvedením tablet Losec MUPS v obou těchto zemích, a to potud, pokud se mělo za to, že tyto akty svou povahou omezují paralelní dovozy kapslí Losec do uvedených zemí.
 2)
 Pokuta uložená článkem 2 tohoto rozhodnutí společně a nerozdílně společnostem AstraZeneca AB a AstraZeneca plc se stanovuje na 40 250 000 eur a pokuta uložená uvedeným článkem společnosti AstraZeneca AB se stanovuje na 12 250 000 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žalobu zamítá.
 4)
 Společnosti AstraZeneca AB a AstraZeneca plc ponesou 90 % vlastních nákladů řízení a nahradí 90 % nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí s výjimkou jejích nákladů souvisejících s vedlejším účastenstvím Evropské federace farmaceutického průmyslu a sdružení (EFPIA).
 5)
 EFPIA ponese vlastní náklady řízení.
 6)
 Komise ponese vlastní náklady řízení související s vedlejším účastenstvím EFPI, jakož i 10 % zbývajících vlastních nákladů řízení a nahradí 10 % nákladů vynaložených společnostmi AstraZeneca AB a AstraZeneca plc.
 (1) Úř. věst. C 271, 29.10.2005.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/28
 Žaloba podaná dne 25. dubna 2017 – SC v. Eulex Kosovo
 (Věc T-242/17)
 (2017/C 231/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: SC (zástupci: L. Moro, advokátka a A. Kunst, advokátka)
 Žalovaná: Eulex Kosovo
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuj, aby Tribunál:
 —
 určil, že žalovaná porušila své smluvní a mimosmluvní závazky vůči žalobkyni;
 —
 určil, že vnitřní výběrové řízení z roku 2016 bylo protiprávní, a tudíž smlouva žalobkyně nebyla protiprávně obnovena;
 —
 rozhodl, že žalobkyni bude přiznána náhrada za ztráty způsobené protiprávním neobnovením její smlouvy ve výši 19 měsíčních hrubých platů spolu s úpravou denních příspěvků a zvýšením platu v souladu s dokumenty „Odměňování mezinárodních smluvních zaměstnanců“ a „Orientační úroveň příspěvků“;
 —
 uložil žalované náhradu morální újmy vzniklé žalobkyni v důsledku protiprávního jednání a rozhodnutí žalované;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení článků 4 a 6 Standardních operačních postupů pro nové uspořádání, jež zejména vymezují zásady, úlohu a odpovědnost vedoucího úřadu pro lidské zdroje (Human Ressources Office – HRO), a článků 5 (Zásady) a 7 (Výběr), zejména čl. 7.1 písm. a) a b), čl. 7.2 písm. c), f) a k) a čl. 7.3 písm. c) Standardních operačních postupů pro nábor personálu (porušení smluvní povahy).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7.2 písm. f) a čl. 7.3 písm. c) Standardních operačních postupů pro nábor personálu a článku 3.2 Etického kodexu žalované, smluvních zásad spravedlnosti a dobré víry (porušení smluvní povahy) a práva žalobkyně na řádnou správu podle článku 41 Listiny základních práv EU (porušení mimosmluvní povahy).
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady nestrannosti a práva žalobkyně na řádnou správu.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobkyně na spravedlivé a uspokojivé pracovní podmínky (článek 31 Listiny EU), Memoranda o rozhodnutí ze dne 26. ledna 2011 (Návrh na zavedení hodnocení řidičských schopností) a požadavků stanovených ve výzvě k poskytnutí příspěvků z roku 2014, jakož i práva a řádnou správu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení práva na spravedlivé a uspokojivé pracovní podmínky (článek 31 Listiny).


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/34
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 21. července 2017 – Polsko v. Komise
 (Věc T-883/16 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Vnitřní trh se zemním plynem - Směrnice 2009/73/ES - Návrh Bundesnetzagentur na změnu podmínek pro výjimky z některých požadavků stanovených unijním právem týkající se používání plynovodu OPAL - Rozhodnutí Komise o změně podmínek pro výjimky z unijních pravidel - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
 (2017/C 293/41)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, M. Kawnik a K. Rudzińska, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: O. Beynet a K. Herrmann, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas et R. Krasuckaitė, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a R. Kanitz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise (2016) 6950 v konečném znění, ze dne 28. října 2016, o změně podmínek pro výjimky plynovodu OPAL z pravidel pro přístup třetích stran a pro regulaci sazeb stanovených směrnicí 2003/55/ES.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 Usnesení ze dne 23. prosince 2016, Polsko v. Komise (T-883/16 R,) se zrušuje.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 25.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/13
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 19. dubna 2005
 ve spojených věcech T-380/02 a T-128/03, Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Žádost o navrácení do původního stavu - Podmínky doručování rozhodnutí a sdělení OHIM - Odeslání faxem)
 (2005/C 155/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve spojených věcech T-380/02 a T-128/03, Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH, se sídlem v Linci (Rakousko), zastoupená G. Sechlehnerem a C. Ofnerem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. Weberndörfer a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení u odvolacího senátu OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník řízení před Soudem ve věci T-128/03, je Chipita International SA, se sídlem v Aténách (Řecko), zastoupená P. Hoffmannem, advokátem, jejímž předmětem je návrh na zrušení jednak rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. září 2002 (věc R 26/2001-1) zamítajícího žádost žalobkyně o navrácení do původního stavu a jednak rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 13. února 2003 nebo rozhodnutí ze dne 13. března 2003 (věc R 1124/2000-1) týkajících se námitkového řízení mezi Success-Marketing Unternehmensberatungsgesellschaft mbH a Chipita International SA, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, a M. E. Martins Ribeiro a K. Jürimäe, soudkyně, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 19. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada vlastních nákladů řízení, jakož i nákladů vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 3)
 Chipita International SA ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/23
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. dubna 2012 — F91 Diddeléng a další v. Komise
 (Věc T-341/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Odložení stížnosti - Nezahájení řízení pro nesplnění povinnosti - Neexistence napadnutelného aktu - Nepřípustnost)
 2012/C 174/38
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: F91 Diddeléng (Dudelange, Lucembursko), Julien Bonnetaud (Yutz, Francie), Thomas Gruszczynski (Amnéville, Francie), Rainer Hauck (Maxdorf, Německo), Stéphane Martine (Esch-sur-Alzette, Lucembursko), Grégory Molnar (Moyeuvre-Grande, Francie) a Yann Thibout (Algrange, Francie) (zástupci: L. Misson, C. Delrée a G. Ernes, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Rozet a P. Van Nuffel, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) (Mondercange, Lucembursko) (zástupci: původně K. Daly, solicitor, a D. Keane, SC, poté K. Daly)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. června 2010 o odložení stížnosti podané žalobci proti Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF), návrh na zrušení pravidel FLF, která jsou v rozporu s články 39 ES a 81 ES, jakož i návrh směřující k rozhodnutí „o uložení přiměřených sankcí“.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 F91 Diddeléng, Julien Bonnetaud, Thomas Gruszczynski, Rainer Hauck, Stéphane Martine, Grégory Molnar a Yann Thibout ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Fédération Luxembourgeoise de Football (FLF) ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/38
 Žaloba podaná dne 17. července 2006 – Solvay v. Komise
 (Věc T-186/06)
 (2006/C 212/67)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Solvay S.A. (Brussels, Belgium) (zástupci: O.W. Brouwer, D. Mes, M. O'Regan a A. Villette, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zcela či částečně zrušit články 1, 2 a 3 rozhodnutí Evropské komise ze dne 3. května 2006 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/F/38.620 – peroxid vodíku a perboritan) v rozsahu, v jakém se dotýkají žalobkyně, konkrétně v rozsahu, v jakém toto rozhodnutí stanoví, že žalobkyně porušila čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP a) v období mezi 31. lednem 1994 a srpnem 1997 a b) v období mezi 18. květnem a 31. prosincem 2000;
 —
 zrušit nebo výrazně snížit pokuty uložené žalobkyni a Solvay Solexis SpA na základě rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní v souvislosti s celkovým či částečným zaplacením pokuty nebo zřízením bankovní záruky;
 —
 přijmout jakákoliv jiná opatření, která Soud považuje za vhodná
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím Komise shledala, že žalobkyně porušila článek 81 ES a článek 53 Dohody o Evropském hospodářském prostoru tím, že se účastnila kartelu v oblasti peroxidu vodíku a perboritanu sodného, který spočíval především ve výměně informací o cenách a množství prodeje mezi soutěžiteli, v cenových dohodách, v dohodách o snížení výrobní kapacity v EHP a ve sledování provádění protisoutěžních ujednání.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise byla oprávněna shledat, že Solvay v období mezi srpnem 1997 a 18. květnem 2000 porušila článek 81 ES, ale že se při použití článku 81 ES Komise tím, že konstatovala, že se Solvay dopustila protiprávního jednání jednak v období mezi 31. lednem 1994 a srpnem 1997 a jednak v období mezi 18. květnem a 31. prosincem 2000, dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu. Toto nesprávné právní posouzení a zjevně nesprávné posouzení skutkového stavu se týká konkrétně:
 a)
 chybného použití konceptu „dohody“, „jednání ve vzájemné shodě“ a „jediného a pokračujícího protiprávního jednání“;
 b)
 nedostatečného prokázání jiné účasti žalobkyně v kartelu, než v obdobích přiznaných žalobkyní;
 c)
 předpokladu pokračujícího trvání protisoutěžních účinků po 18. květnu 2000; a
 d)
 nedostatečné analýzy důkazů v jejím spisu ve vztahu k výše uvedeným obdobím.
 Žalobkyně dále uplatňuje, že při aplikaci sdělení o spolupráci z roku 2002 (1) a nařízení č. 1/2003 (2) se Komise při výpočtu pokuty dopustila v několika případech nesrpávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu, včetně takových, které se týkají:
 a)
 načasování žádostí o snížení pokut nebo důkazů představujících v rámci těchto žádostí významnou přidanou hodnotu
 b)
 posouzení přidané hodnoty důkazů poskytnutých žalobkyní; a
 c)
 stupně snížení pokuty přiznaného žalobkyni, který podle Solvay zjevně nevzal v úvahu rozsah jí poskytnuté důkazní hodnoty, jakož i její významné a trvající spolupráce.
 Krom toho, žalobkyně tvrdí, že pokuta byla příliš vysoká a nepřiměřená a že Komise nepředložila žádné, podpůrně žádné dostatečné, důvody, které by odůvodnily její výpočet pokuty.
 Mimoto žalobkyně uplatňuje, že Komise protiprávně uložila pokutu její dceřiné společnosti, Solvay Solexis SpA.
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že Komise tím, že neumožnila plný přístup ke spisu a tím, že neumožnila přístup k nedůvěrnému znění odpovědí na oznámení námitek dalšími účastníky řízení před Komisí, porušila základní procesní požadavky a práva obhajoby.
 (1) Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002 C 45, s. 3)
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003 L 1, s. 1).


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2013 — Seba Diș Tįcaret ve Naklįyat v. OHIM OHIM — von Eicken (SEBA TRADITION)
 (Věc T-508/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství SEBA TRADITION - Starší národní obrazová ochranná známka JOHANN WILHELM VON EICKEN TRADITION - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 189/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Seba Diș Tįcaret ve Naklįyat AȘ (Maltepe, Turecko) (zástupce: H. Wilde, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Joh. Wilh. von Eicken GmbH (Lübeck, Německo) (zástupci: C. Rohnke a F. Thiering, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. srpna 2010 (věc R 559/2009-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Joh. Wilh. von Eicken GmbH a Seba Diș Tįcaret ve Naklįyat AȘ.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Seba Diș Tįcaret ve Naklįyat AȘ se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/6
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 28. října 2004
 ve věci C-16/04: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/654/EHS - Ochrana pracovníků - Bezpečnost a ochrana zdraví pracovníků na pracovišti - Dveře nouzových východů, okna, světlíky - Neprovedení)
 (2005/C 19/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-16/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 20. ledna 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnci: H. Kreppel a D. Martin) proti Spolkové republice Německo (zmocněnci: C.-D. Quassowski a M. Lumma), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet (zpravodaj), předseda senátu, J.-P. Puissochet a J. Malenovský, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Spolková republika Německo nesplnila povinnosti, jež pro ni vyplývají ze směrnice Rady 89/654/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví na pracovišti (první samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) tím, že nepřijala nezbytné právní a správní předpisy k dosažení souladu s touto směrnicí.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/6
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 21. dubna 2015 – Issam Anbouba v. Rada Evropské unie
 (Věc C-630/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Syrské arabské republice - Opatření namířená proti osobám a subjektům, které mají z režimu prospěch - Důkaz o opodstatněnosti zařazení osoby na seznamy - Soubor nepřímých důkazů“)
 (2015/C 205/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Issam Anbouba (zástupci: M.-A. Bastin, J.-M. Salva a S. Orlandi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro, R. Liudvinaviciute a M.-M. Joséphidès, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující další účastnici řízení: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán a F. Castillo de la Torre, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Issam Anbouba ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 15.2.2014.