text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/34
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Bayer MaterialScience v. Komise
 (Věc T-282/14)
 2014/C 223/38
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bayer MaterialScience AG (Leverkusen, Německo) (zástupci: C. Arhold, N. Wimmer, F. Wesche, L. Petersen a T. Woltering, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve věci Státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Podpora výroby elektrické energie z obnovitelných zdrojů a snížení poplatku podle EEG pro energeticky náročné podniky;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod: Porušení čl. 107 odst. 1 a článku 108 SFEU z důvodu nesprávné klasifikace zvláštního kompenzačního režimu
 —
 Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o zahájení řízení porušuje čl. 107 odst. 1, článek 108 SFEU a čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), jelikož poplatek EEG upravený v Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien (zákoně o upřednostnění energií z obnovitelných zdrojů) (dále jen: EEG) nepředstavuje poskytnutí státních prostředků a snížení poplatku EEG pro energeticky náročné podniky neznamená vzdání se státních prostředků.
 —
 V této souvislosti žalobkyně uvádí, že Komise při svém posouzení vycházela z nových delimitačních parametrů, které jsou v rozporu se zásadami dřívější judikatury. Komise především zcela vynechala kritérium konkrétní dispoziční moci orgánů státní moci, které je podle ustálené judikatury nezbytné ke kvalifikaci státních prostředků, a považovala za dostatečné, že vnitrostátní zákonodárce vykonává vliv na platební toky mezi soukromými osobami a že na dodržování zákonných požadavků ze strany soukromých osob dohlížejí regulační orgány.
 —
 Dále je Komise podle žalobkyně vázána svým rozhodnutím, ve kterém jako státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU neklasifikovala EEG 2000, jelikož nedocházelo k transferu státních prostředků, a z tohoto důvodu právně nesprávně kvalifikovala EEG 2012 jakožto nový protiprávně zavedený režim podpory.
 —
 Kromě toho Komise nedostatečně posoudila a tudíž také neuznala, že výjimky pro energeticky náročné podniky jsou odůvodněné na základě cíle, povahy anebo vnitřní struktury EEG 2012 a nepředstavují tedy selektivní výhodu.
 2.
 Druhý žalobní důvod: Porušení čl. 108 odst. 1 SFEU a článků 18 a 19 nařízení č. 659/1999 z důvodu nenavržení vhodných opatření
 —
 Žalobkyně uvádí, že Komise měla při přezkumu EEG 2012 každopádně použít postup pro existující podpory podle čl. 108 odst. 1 SFEU a článků 17-19 nařízení č. 659/1999 a měla Německu před zahájením formálního vyšetřovacího řízení navrhnout vhodná opatření, namísto toho, aby účastníky na trhu prostřednictvím kvalifikace EEG 2012 jakožto nové neoznámené podpory vystavila značným ekonomickým rizikům.
 3.
 Třetí žalobní důvod: Porušení práva na slyšení
 —
 Žalobkyně má také za to, že ji Komise každopádně měla před přijetím rozhodnutím s tak závažnými právními účinky vyslechnout.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod: Nedostatečné odůvodnění
 —
 Závěrem žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o zahájení řízení bylo v podstatných pasážích nedostatečně odůvodněné.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/43
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. července 2014 – Endoceutics v. OHIM – Merck (FEMIVIA)
 (Věc T-324/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství FEMIVIA - Starší slovní ochranná známka Společenství FEMIBION - Mezinárodní zápis označující Evropské společenství starší obrazové ochranné známky femibion - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 292/53
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Endoceutics, Inc. (Québec, Kanada) (zástupce: M. Wahlin, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Merck KGaA (Darmstadt, Německo) (zástupci: M. Best, U. Pfleghar a S. Schäffner, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. dubna 2013 (věc R 1021/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Merck KGaA a Endoceutics, Inc.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Endoceutics, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 252, 31.8.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 6. srpna 2010 — J. McB. v. L. E.
 (Věc C-400/10)
 ()
 2010/C 260/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court, Irsko
 Účastníci původního řízení
 Žalobce/navrhovatel: J. McB.
 Žalovaná/odpůrkyně: L. E.
 Předběžné otázky
 Brání nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 (1) ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (2), bez ohledu na to, zda je vykládáno na základě článku 7 Listiny základních práv Evropské unie nebo jinak, členskému státu požadovat prostřednictvím vlastního práva, aby otec dítěte, který není sezdán s matkou dítěte, získal od příslušného soudu rozhodnutí o svěření dítěte do jeho péče, aby mohl být kvalifikován jako osoba, která má „právo péče“ o dítě, což činí přemístění daného dítěte ze země jeho obvyklého bydliště protiprávním pro účely čl. 2 odst.11 uvedeného nařízení?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1347/2000 ze dne 29. května 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti obou manželů k dětem (Úř. věst. L 160, s. 19; Zvl. vyd. 19/01, s. 209).


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/16
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. listopadu 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sofia-grad — Bulharsko) — Petar Aladžov v. Zamestnik director na Stolichna direktsia na vatreshnite raboti kam Ministerstvo na vatreshnite raboti
 (Věc C-434/10) (1)
 (Volný pohyb občanů Unie - Směrnice 2004/38/ES - Zákaz opustit území státu z důvodu nezaplacení daňového dluhu - Opatření, které může být ospravedlněno důvody veřejného pořádku)
 (2012/C 25/26)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofia-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Petar Aladžov
 Žalovaný: Zamestnik director na Stolichna direktsia na vatreshnite raboti kam Ministerstvo na vatreshnite raboti
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Sofia-grad — Výklad čl. 27 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) — Omezení výkonu práva na volný pohyb občana Unie — Zákaz, aby fyzická osoba jakožto zástupce obchodní společnosti mající dluh opustila tuzemské území z důvodu neuhrazení veřejných pohledávek „značné výše“ — Opatření ospravedlněné ochranou veřejného pořádku
 Výrok
 1)
 Unijní právo nebrání legislativnímu ustanovení členského státu, které správnímu orgánu umožňuje, aby státnímu příslušníku tohoto státu zakázal opustit jeho území z důvodu, že nebyl uhrazen daňový dluh společnosti, jejíž je jedním z jednatelů, avšak za dvojí podmínky, že cílem dotčeného opatření je za určitých výjimečných okolností, které mohou vyplývat zejména z povahy nebo z významu tohoto dluhu, odpovědět na skutečné, aktuální a dostatečně vážné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti a že takto sledovaný cíl neodpovídá pouze hospodářským účelům. Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby ověřil, že je tato dvojí podmínka splněna.
 2)
 I za předpokladu, že by takové opatření spočívající v zákazu opuštění území, jako je opatření týkající se P. Aladžova ve věci v původním řízení, bylo přijato za podmínek stanovených v čl. 27 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, podmínky, které jsou stanoveny v odstavci 2 téhož článku, takovému opatření brání,
 —
 jestliže je založeno pouze na existenci daňového dluhu společnosti, jejíž je tento žalobce jedním z jednatelů, a pouze z důvodu tohoto postavení s vyloučením jakéhokoli specifického posouzení osobního chování dotyčné osoby a bez odkazu na jakoukoli hrozbu, kterou by dotyčná osoba představovala pro veřejný pořádek, a
 —
 jestliže zákaz opuštění území není způsobilý zaručit uskutečnění cíle, který sleduje, a překračuje meze toho, co je k jeho dosažení nezbytné.
 Přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda ve věci, která mu byla předložena, tomu tak je.
 (1) Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas – Litevská republika) – Řízení o kontrole ústavnosti zahájené Juliusem Sabatauskasem a dalšími
 (Věc C-239/07) (1)
 (Vnitřní trh s elektřinou - Směrnice 2003/54/ES - Článek 20 - Přenosové a distribuční soustavy - Přístup třetích osob - Povinnosti členských států - Volný přístup třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny)
 (2008/C 301/15)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas
 Účastníci řízení o kontrole ústavnosti v původním řízení
 Julius Sabatauskas a další
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas – Výklad článku 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES – Prohlášení o likvidaci odpadů a zacházení s odpady (Úř. věst. L 176, s. 37; Zvl. vyd. 12/02, s. 211) – Slučitelnost se směrnicí vnitrostátního právního předpisu, který umožňuje spotřebitelům přístup k soustavám přenášejícím elektřinu pouze po odmítnutí přístupu k soustavám distribuujícím elektřinu provozovatelem distribuční soustavy
 Výrok
 1)
 Článek 20 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES musí být vykládán v tom smyslu, že definuje povinnosti členských států, pouze pokud jde o přístup, a nikoli připojení třetích osob k soustavám pro přenos a distribuci elektřiny, a že nestanoví, že systém přístupu k soustavám, který jsou členské státy povinny zavést, musí umožnit oprávněnému zákazníkovi vybrat si podle svého uvážení typ soustavy, ke které si přeje být připojen.
 2)
 Uvedený článek 20 musí být rovněž vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že zařízení oprávněného zákazníka může být připojeno k přenosové soustavě pouze tehdy, pokud provozovatel distribuční soustavy odmítne, z důvodu stanovených technických nebo provozních požadavků, připojit ke své soustavě zařízení oprávněného zákazníka, která jsou umístěna na území uvedeném v jeho licenci. Vnitrostátnímu soudu však přísluší ověřit, že zavedení a provádění tohoto systému se uskutečňuje na základě objektivních a nediskriminačních kritérií mezi uživateli soustav.
 (1) Úř. věst. C 170, 21.7.2007.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/24
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 2. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – Ukamaka Mary Jecinta Oruche, Nzubechukwu Emmanuel Oruche v. Bundesrepublik Deutschland, za přítomnosti: Oberbürgermeister der Stadt Potsdam, Emeka Emmanuel Mary Oruche
 (Věc C-527/14) (1)
 (2015/C 398/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/24
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2011 — Kimman v. Komise
 (Věc F-74/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Článek 43 služebního řádu - Článek 45 služebního řádu - Hodnotící období 2009 - Zařazení do úrovně výkonu - Rozhodnutí o přidělení bodů za povýšení - Hodnotící posudek - Názor ad hoc skupiny - Porušení povinnosti uvést odůvodnění - Žalobní důvod vznesený i bez návrhu - Důkazní břemeno)
 2012/C 138/47
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eugène Émile Kimman (Overijse, Belgie) (zástupce: L. Levi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a P. Pecho, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení hodnotícího posudku žalobce za rok 2008
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž čtvrtina nákladů vzniklých E. É. Kimmanovi.
 3)
 Eugène É. Kimman ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010, s. 63


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/47
 Žaloba podaná dne 13. června 2008 – Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel v. OHIM – Schwarzbräu (ALASKA)
 (Věc T-225/08)
 (2008/C 223/82)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH (Ebersburg, Německo) (zástupce: P. Wadenbach, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Schwarzbräu GmbH (Zusmarshausen, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 8. dubna 2008 (věc R 877/2004-4);
 —
 zcela vymazat ochrannou známku Společenství č. 505 552 „ALASKA“ z důvodu existence absolutních důvodů pro zamítnutí;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení;
 —
 podpůrně k prvnímu návrhu se navrhuje prohlásit ochrannou známku Společenství č. 505 552 „ALASKA“ za neplatnou alespoň pro následující výrobky: „minerální vody, sodovky a ostatní nealkoholické nápoje třídy 32“.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „ALASKA“ pro výrobky třídy 32 (ochranná známka Společenství č. 505 552)
 Majitelka ochranné známky Společenství: Schwarzbräu GmbH.
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení dotčené ochranné známky za neplatnou.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení (ES) č. 40/94 (1).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, 1994, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/31
 Žaloba podaná dne 5. března 2014 – Anastasiou v. Komise a ECB
 (Věc T-149/14)
 2014/C 159/41
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Harry Anastasiou (Larnaca, Kypr) (zástupci: C. Paschalides, solicitor, a A. Paschalides, advokát)
 Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 uložil žalovaným náhradu škody podle článku 267 SFEU.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce uvádí, že jednáním žalovaných pozbyl finančních prostředků na svém účtu, neboť společně s jeho bankou způsobily předčasné uplatnění nástroje Bail-in na jeho účet jako jedné z podmínek souvisejících s finanční pomocí poskytnutou Kypru dne 26. dubna 2013 podle článku 13 Smlouvy o Evropském mechanismu stability z roku 2012 z následujících důvodů: a) žalované „zjevně a závažným způsobem překročily meze“ své pravomoci jako orgánů EU podle čl. 136 odst. 3 SFEU; b) v rozporu s právem se vzdaly účinné kontroly svých funkcí jako orgánů EU; c) způsobily předčasné uplatnění nástroje Bail-in na účty Bank of Cyprus a Cyprus Popular Bank, přičemž tento nástroj nebyl přijat v souladu s unijním právem; d) uplatnily omezení pohybů finančních prostředků tím, že zabránily majitelům účtu, aby vybrali zůstatky svých účtů nebo je převedli do bezpečnějších bankovních institucí; e) učinily tak v rozporu se zásadami právní jistoty, rovnosti a lidskými právy.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/34
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2014 – FESI v. Rada
 (Věc T-134/10) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Dumping - Rozšíření konečného antidumpingového cla zavedeného na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a Číny na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Macaa - Sdružení zastupující nezávislé dovozce - Nedostatek osobního dotčení - Právní akt obsahující prováděcí opatření - Nepřípustnost“)
 2014/C 135/42
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fédération européenne de l’industrie du sport (FESI) (Brusel, Belgie) (zástupci: E. Vermulst a Y. van Gerven, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně J. P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrischem, advokát, a N. Chesaitesem, barrister, poté J. P. Hixem a B. Driessenem, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a M. França, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1294/2009 ze dne 22. prosince 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a Čínské lidové republiky rozšířeného na dovoz některé obuvi se svrškem z usně zasílané ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao, na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 352, s. 1).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Fédération européenne de l’industrie du sport (FESI) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


text:
 16.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 336/32
 Žaloba podaná dne 23. září 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-93/13)
 2013/C 336/72
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: S. Orlandi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, podle něhož se bonifikace nároků na důchod nabytých před nástupem do služebního poměru vypočítá na základě nových obecných prováděcích ustanovení (OPU) týkajících se článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu úředníků.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Prohlásit článek 9 obecných prováděcích ustanovení k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu za protiprávní, a tudíž nepoužitelný;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 3. října 2012 o bonifikaci nároků na důchod nabytých žalobcem před nástupem do služebního poměru v rámci převodu těchto nároků do důchodového systému orgánů Evropské unie (dále jen „DSOEU“) na základě obecných prováděcích ustanovení (dále jen „OPU“) k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Haarlem (Nizozemsko) dne 2. července 2010 — X v. Inspecteur van de Belastingdienst/Y
 (Věc C-319/10)
 ()
 2010/C 246/45
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Haarlem
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Y
 Předběžné otázky
 1)
 Je v rámci přezkumu platnosti a výkladu nařízení (ES) č. 535/94 (1), č. 1832/2002 (2), č. 1871/2003 (3) a č. 2344/2003 (4), jimiž byla přijata a pozměněna doplňková poznámka 7 (KN) ke kapitole 2 (v rozhodném období číslo 8), možné odvolávat se na rozhodnutí DSB ze dne 27. září 2005 týkající se výkladu pojmu „solené“ v čísle 0210, i když předtím bylo provedeno přihlášení do celního režimu „propuštění do volného oběhu“?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1:
 Jakým způsobem je třeba ověřit, zda došlo k podstatné změně drůbežího masa?
 3)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1:
 a)
 Jsou výše uvedená nařízení s přihlédnutím k rozhodnutí DSB ze dne 27. září 2005 platná v tom rozsahu, v němž stanoví, že maso se považuje za „solené“ ve smyslu čísla 0210, jestliže vykazuje celkový obsah soli nejméně 1,2 % hmotnostních?
 b)
 Je nutno výše uvedená nařízení ve světle rozhodnutí DSB ze dne 27. září 2005 vykládat v tom smyslu, že maso s obsahem soli nejméně 1,2 % hmotnostních je třeba považovat podle doplňkové poznámky 7 (KN) ke kapitole 2 za podstatně změněné a za „solené“ ve smyslu čísla 0210 a že maso s nižším obsahem soli než 1,2 % hmotnostních, které se nasolením prokazatelně podstatně změnilo, není vyloučeno ze zařazení do čísla 0210?
 4)
 V případě kladné odpovědi na otázku 3 písm. a):
 Jakým způsobem je třeba přezkoumat, zda je nasolením zajištěna dlouhodobá konzervace drůbežího masa?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 535/94 ze dne 9. března 1994, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 68, s. 15).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 290, s. 1)
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 1871/2003 ze dne 23. října 2003, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 275, s. 5; Zvl. vyd. 02/13, s. 493).
 (4) Nařízení Komise (ES) č. 2344/2003 ze dne 30. prosince 2003, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 346, s. 38; Zvl. vyd. 02/15, s. 231).


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/21
 Kasační opravný prostředek podaný Éditions Albert René SARL dne 13. ledna 2006 proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně (třetím senátem) dne 27. října 2005 ve věci T-336/03, Éditions Albert René SARL v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-16/06 P)
 (2006/C 143/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Éditions Albert René SARL (zástupce: J. Pagenberg, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Orange A/S
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek:
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. října 2005 ve věci T-336/03,
 —
 zrušit rozhodnutí odvolacího senátu OHIM ze dne 14. července 2003 ve věci R 559/2002-4,
 —
 zamítnout přihlášku ochranné známky MOBILIX č. 671396 pro všechny výrobky a služby uvedené v přihlášce,
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů spojených s řízením u Soudu prvního stupně a Soudního dvora.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uplatňuje, že rozsudek Soudu prvního stupně porušuje článek 63 nařízení o ochranné známce (dále jen „nařízení“) Společenství a obecné zásady správního a procesního práva Společenství tím, že učinil závěr, v rozporu s napadeným rozhodnutím odvolacího senátu, že, kolidující ochranné známky OBELIX a MOBILUX nejsou podobné, čímž bylo rozhodnuto v neprospěch navrhovatelky o otázce, která nebyla řádně vznesena a překročil takto pravomoc Soudu prvního stupně při přezkumu rozhodnutí odvolacího senátu OHIM v případě jako je tento.
 Navrhovatelka dále uplatňuje, že i kdyby byl Soud prvního stupně oprávněn k rozhodování o otázce podobnosti kolidujících ochranných známek v neprospěch navrhovatelky, porušil by přesto čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení tím, že použil nesprávná právní kritéria, když určil, že kolidující ochranné známky OBELIX a MOBILIX nejsou podobné, a také když určil, že některé z kolidujících výrobků a služeb jsou podobné, zatímco jiné nikoliv.
 Navrhovatelka dále uplatňuje, že Soud prvního stupně porušil článek 74 nařízení tím, že odmítl uznat ochrannou známku OBELIX jako obecně známou a vysoké rozlišovací způsobilosti.
 Navrhovatelka dále uplatňuje, že Soud prvního stupně porušil článek 63 nařízení a svůj jednací řád tím, že prohlásil její návrh na zrušení napadeného rozhodnutí odvolacího senátu u Soudu za nepřijatelný z toho důvodu, že odvolací senát nepoužil na tento případ čl. 8 odst. 5 nařízení.
 Navrhovatelka dále uplatňuje, že Soud prvního stupně porušil články 44 a 48 svého jednacího řádu tím, že prohlásil podpůrně podaný návrh na vrácení věci Soudem k projednání odvolacímu senátu pro účely umožnění navrhovatelce prokázat známost ochranné známky OBELIX, za nepřípustný.
 Navrhovatelka konečně uplatňuje, že Soud prvního stupně porušil článek 63 nařízení a svůj jednací řád, zejména jeho čl. 135 odst. 4 tím, že prohlásil některé dokumenty předložené Soudu prvního stupně za nepřípustné.


text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. února 2016 – Penny-Markt v. OHIM – Boquoi Handels (B! O)
 (Věc T-364/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství B! O - Starší slovní ochranná známka Společenství bo - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 111/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Penny-Markt GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Brandstätter a A. Wagner, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté S. Hanne a nakonec A. Schifko, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Boquoi Handels OHG (Straelen, Německo) (zástupce: P. Mels, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. března 2014 (věc R 1201/2013-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Boquoi Handels OHG a Penny Markt GmbH.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Penny-Markt GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 261, 11. 8. 2014.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. ledna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Patent- und Markensenat – Rakousko) – Silberquelle GmbH v. Maselli-Strickmode GmbH
 (Věc C-495/07) (1)
 („Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Články 10 a 12 - Zrušení - Pojem ‚skutečné užívání‘ ochranné známky - Umístění ochranné známky na reklamní předměty - Bezplatná distribuce takových předmětů kupujícím výrobků majitele ochranné známky“)
 (2009/C 55/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Patent- und Markensenat
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Silberquelle GmbH
 Odpůrkyně: Maselli-Strickmode GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberster Patent- und Markensenat – Výklad čl. 10 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) – Zánik práv majitele ochranné známky – Pojem skutečného užívání ochranné známky – Výrobky (nealkoholické nápoje), které jsou poskytovány zdarma jako bonus při koupi jiných výrobků (textil)
 Výrok
 Články 10 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musejí být vykládány v tom smyslu, že označuje-li majitel ochranné známky touto známkou předměty, které zdarma dává kupujícímu svých výrobků, nejedná se o skutečné užívání této ochranné známky pro třídu, do které uvedené předměty spadají.
 (1) Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/58
 Žaloba podaná dne 10. června 2008 – EuroChem MCC v. Rada
 (Věc T-234/08)
 (2008/C 209/105)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: EuroChem Mineral and Chemical Company OAO (EuroChem MCC) (Moskva, Rusko) (zástupci: P. Vander Schueren a B. Evtimov, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 238/2008 ze dne 10. března 2008, kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum antidumpingového cla z dovozu roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících z Ruska prováděný podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96, v rozsahu, v němž ukládá antidumpingové clo na žalobkyni, její výrobní pobočky a spojené společnosti, uvedené v odstavci 10 napadeného nařízení;
 —
 nařídit příslušným orgánům, ve světle závažnosti porušení zjištěných porušení práva Společenství, přerušit ukládání antidumpingového cla žalobkyni a jejím výrobním pobočkám a spojeným společnostem, dokud orgány Společenství nepřijmou opatření nezbytná k provedení rozsudku Soudního dvora;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, ruský výrobce a vývozce roztoků močoviny a dusičnanu amonného, usiluje na základě článku 230 ES o zrušení nařízení Rady (ES) č. 238/2000 (1) (dále jen „napadené rozhodnutí“).
 Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňuje jeden hlavní důvod pro zrušení, rozdělený do tří částí. Žalobkyně tvrdí, že orgány Společenství pro žalobkyni nesprávně stanovily běžnou hodnotu; provedly nesprávné srovnání s vývozní cenou, a tudíž dospěly k nesprávnému zjištění dumpingu, čímž porušily články 1 a 2 základního nařízení (2), a dopustily se řady zjevně nesprávných právních posouzení a porušení základních zásad práva Společenství. Tato porušení podle žalobkyně přímo vedla k neopodstatněnému ukončení předběžného šetření, aniž by antidumpingové opatření bylo ve vztahu k žalobkyni změněno.
 Žalobkyně konkrétně na základě svého prvního žalobního důvodu tvrdí, že se orgány Společenství dopustily nesprávného právního posouzení a porušily čl. 2 odst. 3 a 5 základního nařízení tím, že nevzaly v úvahu podstatnou část výrobních nákladů žalobkyně coby nespolehlivé nebo de facto používající netržní ekonomickou metodiku pro stanovení podstatné části běžné hodnoty žalobkyně.
 Žalobkyně na základě svého druhého žalobního důvodu tvrdí, že Komise poté, co se rozhodla přikročit k úpravě ceny plynu, porušila čl. 2 odst. 5 větu druhou základního nařízení nebo se dopustila zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně krom toho tvrdí, že Komise neposkytla odůvodnění tím, že zavedla úpravu ceny plynu na základě ceny plynu ve Společenství ve Waidhaus, Německo, a tím, že od upravené ceny plynu neodpočetla 30 % ruské vývozní clo na ruský plyn.
 Žalobkyně na základě třetího žalobního důvodu tvrdí, že orgány Komise porušily čl. 2 odst. 10 základního nařízení a dopustily se nesprávného posouzení skutkových okolností tím, že od vývozní ceny prodeje prvnímu nezávislému odběrateli žalobkyně odpočetly obecné a administrativní výdaje a poplatky týkající se spojených společností, které jsou obecnou součástí jediné hospodářské jednotky žalobkyně a integrovaného prodejního oddělení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 238/2008 ze dne 10. března 2008, kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum antidumpingového cla z dovozu roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících z Ruska prováděný podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 75, s. 14).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. května 2009 — Philippe Guigard v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-214/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Žaloba na náhradu škody - Podmínky vzniku smluvní a mimosmluvní odpovědnosti Společenství - Článek 313 odst. 2 písm. k), článek 314 a čl. 317 písm. a) čtvrté úmluvy z Lomé, pozměněné dohodou podepsanou na Mauriciu“)
 2009/C 167/02
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Philippe Guigard (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Bordes a F. Dintilhac, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 11. března 2008, Guigard v. Komise (T 301/05), kterým Soud zamítl žalobu, jíž se navrhovatel domáhal náhrady škody, která mu údajně byla způsobena v důsledku protiprávního jednání Komise, která neprodloužila jeho pracovní smlouvu uzavřenou v rámci technické spolupráce mezi Společenstvím a Nigerskou republikou financované z Evropského rozvojového fondu — Podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti Společenství — Porušení čl. 313 odst. 2 písm. k) a článku 314 čtvrté úmluvy z Lomé (Úř. věst 1991, L 229, s. 1), pozměněné dohodou podepsanou na Mauriciu (Úř. věst. 1998, L 156, s. 3) — Porušení povinnosti uvést odůvodnění a práv obhajoby
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 11. března 2008, Guigard v. Komise (T-301/05), se zrušuje v rozsahu, v němž Soud prohlásil žalobu podanou P. Guigardem za přípustnou.
 2)
 Žaloba podaná P. Guigardem ve věci T-301/05 se zamítá.
 3)
 Není namístě rozhodovat o kasačním opravném prostředku podaném P. Guigardem.
 4)
 Philippu Guigardovi se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí Evropských společenství v řízení před Soudním dvorem Evropských společenství a v řízení před Soudem prvního stupně Evropských společenství.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 22.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/33
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 11. listopadu 2014 – Carlo De Nicola v. EIB
 (Věc F-55/08 RENV) (1)
 („Veřejná služba - Vrácení věci Soudu pro zrušení rozsudku - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Protiprávnost rozhodnutí odvolacího výboru - Nevydání rozhodnutí ve věci samé ohledně návrhu na náhradu škody“)
 (2014/C 462/46)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: G. Nuvoli a F. Martin, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem)
 Předmět věci
 Zaprvé částečné zrušení rozhodnutí odvolacího výboru týkajícího se hodnocení žalobce za rok 2006 a zadruhé určení, že se žalobce stal obětí psychického obtěžování, a uložení povinnosti žalované, aby ukončila obtěžování a nahradila nemajetkovou a majetkovou újmu
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí odvolacího výboru Evropské investiční banky ze dne 14. prosince 2007 se zrušuje.
 2)
 Není namístě rozhodovat o návrhovém žádání znějícím na zrušení rozhodnutí ze dne 13. července 2007 týkajícího se nepovýšení žalobce, o návrhovém žádání znějícím na zrušení hodnotícího posudku za rok 2006 a o návrhovém žádání znějícím na náhradu tvrzené újmy vzniklé v důsledku psychického obtěžování.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská investiční banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené C. De Nicolou ve věcech F-55/08, T-37/10 P a F-55/08 RENV.
 (1) Úř. věst. C 209, 15.8.2008, s. 73.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/24
 Žaloba podaná dne 29. března 2005 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
 (Věc C-143/05)
 (2005/C 143/34)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. března 2005 žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Knutem Simonssonem a Wouterem Wilsem, jako zmocněnci.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/84/ES (1) ze dne 5. listopadu 2002, kterou se mění směrnice o námořní bezpečnosti a zabránění znečištění z lodí, nebo v každém případě o nich Komisi neuvědomilo, nesplnilo své povinnosti, které pro něj z této směrnice vyplývají;
 2.
 uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 23. listopadu 2003.
 (1) Úř. věst. L 324, s. 53.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/15
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. března 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Christian Liffers v. Producciones Mandarina SL, Mediaset España Comunicación SA, dříve Gestevisión Telecinco SA
 (Věc C-99/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Směrnice 2004/48/ES - Článek 13 odst. 1 - Audiovizuální dílo - Činnost, která porušuje práva z duševního vlastnictví - Náhrada škody - Způsoby výpočtu - Paušální částka - Morální újma - Zahrnutí“)
 (2016/C 156/20)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Christian Liffers
 Žalované: Producciones Mandarina SL, Mediaset España Comunicación SA, dříve Gestevisión Telecinco SA
 Výrok
 Článek 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje, aby se poškozený v důsledku porušení práv duševního vlastnictví, který se domáhá odškodnění majetkové újmy vypočtené podle odstavce 1 druhého podstavce písm. b) tohoto článku na základě výše licenčních poplatků nebo poplatků, které by mu musely být zaplaceny, kdyby ho porušovatel práv požádal o udělení oprávnění k užívání dotyčných práv duševního vlastnictví, domáhal navíc i odškodnění morální újmy, jak je uvedeno v odstavci 1 druhém pododstavci písm. a) zmíněného článku.
 (1) Úř. věst. C 171, 26. 5. 2015.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Tivoli (Itálie) dne 3. prosince 2012 — Claudio Loreti a další v. Comune di Zagarolo
 (Věc C-555/12)
 2013/C 32/16
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Tivoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Claudio Loreti, Vallerotonda Maria, Vallerotonda Attilio a Chellini Virginia
 Žalovaný: Comune di Zagarolo
 Předběžné otázky
 Je považováno za nezbytné položit Soudnímu dvoru Evropské unie předběžné výkladové otázky týkající se
 1)
 slučitelnosti článku 7 správního řádu platného v Italské republice, který na základě článku 103 Ústavy stanoví, že
 „správní soudy mají pravomoc rozhodovat o sporech, ve kterých se čelí otázce oprávněných zájmů a ve zvláštních oblastech stanovených zákonem o sporech, ve kterých se čelí otázce subjektivních práv týkajících se výkonu nebo opomenutí vykonat správní pravomoci ve vztahu k opatřením, aktům, dohodám nebo jednáním spadajícím i nepřímo do výkonu této pravomoci a přijatým správním orgánem. Akty nebo opatření přijaté vládou při výkonu politické moci nemohou být napadeny před soudem.“
 s článkem 6 [Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod] a článkem 47 a čl. 52 odst. 3 [Listiny základních práv Evropské unie], jak byly začleněny v důsledku změny článku 6 [SEU];
 a)
 v části, v níž přiznává různým soudním orgánům pravomoc rozhodovat o subjektivních právních postaveních odlišujících se in abstracto (oprávněný zájem a subjektivní právo), avšak které je in concreto obtížné, ba nemožné s jistotou určit při neexistenci právních ustanovení o jejich skutečném obsahu;
 b)
 v části, v níž stanoví, že soudy mají pravomoc rozhodovat o stejných věcech na základě kritérií (určení různých subjektivních právních postavení), které již neodrážejí faktickou realitu po zavedení možnosti podat žalobu na náhradu škody v souvislosti s oprávněným zájmem (jež je stanovena od roku 2000 za účelem uvedení vnitrostátní právních předpisů do souladu se zásadami Společenství), s významnými rozdíly zejména s ohledem na procesní pravidla pro podání žaloby;
 jakož i obecně
 2)
 slučitelnosti článku 103 italské ústavy v části, v níž stanoví a chrání odlišným způsobem subjektivní právní postavení (nazvaná oprávněné zájmy), pro která v právu Společenství neexistuje ekvivalent, tím, že uděluje pravomoc v této oblasti různým soudním systémům, jejichž pravomoc se pravidelně mění.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/32
 Žaloba podaná dne 28. ledna 2008 – Furukawa Electric North America v. OHIM (SLIM LINE)
 (Věc T-36/08)
 (2008/C 79/62)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Furukawa Electric North America, Inc. (Norcross, Spojené státy americké) (zástupce: O. Rauscher, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. listopadu 2007 ve věci R 1532/2007-2;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „SLIM LINE“ pro výrobky zařazené do třídy 9 (přihláška č. 5 907 266).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady (ES) č. 40/94 (1), jelikož označení „SLIM LINE“ nepředstavuje ani popisný údaj, ani nemá nedostatečnou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/10
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. listopadu 2016 žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court (Irsko) – Gerard Dowling a další v. Minister for Finance
 (Věc C-41/15) (1)
 („Nařízení č. 407/2010/EU - Evropský mechanismus finanční stabilizace - Prováděcí rozhodnutí 2011/77/EU - Finanční pomoc Evropské unie Irsku - Rekapitalizace domácích bank - Právo obchodních společností - Druhá směrnice 77/91/EHS - Články 8, 25 a 29 - Rekapitalizace banky prostřednictvím soudního příkazu - Zvýšení základního kapitálu bez rozhodnutí valné hromady a bez přednostního nabídnutí vydaných akcií stávajícím akcionářům - Vydání nových akcií za nižší hodnotu, než je jejich jmenovitá hodnota“)
 (2017/C 006/11)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court (Irsko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Gerard Dowling, Padraig McManus, Piotr Skoczylas, Scotchstone Capital Fund Limited
 Žalovaný: Minister for Finance
 za přítomnosti: Permanent TSB Group Holdings plc, dříve Irish Life and Permanent Group Holdings plc, Permanent TSB plc, dříve Irish Life and Permanent plc
 Výrok
 Článek 8 odst. 1 a články 25 a 29 druhé směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13. prosince 1976 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. [54 druhého pododstavce SFEU] při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému opatření, jako je soudní příkaz, o který se jedná v původním řízení, jež je přijato ve stavu vážného narušení hospodářství a finančního systému členského státu, které ohrožuje finanční stabilitu Unie, a jehož důsledkem je zvýšení základního kapitálu akciové společnosti bez souhlasu její valné hromady na základě vydání nových akcií za nižší hodnotu, než je jejich jmenovitá hodnota, a bez práva stávajících akcionářů na přednostní úpis.
 (1) Úř. věst. C 138, 27. 4. 2015.


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/28
 Usnesení soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 28. září 2007 – Francie v. Komise
 (Věc T-257/07 R)
 (Předběžné opatření - Veterinární dozor - Nařízení (ES) č. 999/2001 - Eradikace některých přenosných spongiformních encefalopatií - Nařízení (ES) č. 727/2007 - Návrh na odklad provádění - „Fumus boni juris“ - Naléhavost - Vážení zájmů)
 (2007/C 283/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, R. Loosli a A. During, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Nolin, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na odklad provádění bodu 3 přílohy nařízení Komise (ES) č. 727/2007 ze dne 26. června 2007, kterým se mění přílohy I, III, VII a X nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (Úř. věst. L 165, s. 8), v rozsahu, v jakém vkládá do kapitoly A přílohy VII nařízení (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 (Úř. věst. L 147, s. 1; Zvl. vyd. 03/32, s. 289) bod 2.3 písm. b) podbod iii), bod 2.3 písm. d) a bod 4.
 Výrok
 1)
 Použití bodu 3 přílohy nařízení Komise (ES) č. 727/2007 ze dne 26. června 2007, kterým se mění přílohy I, III, VII a X nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií, se v rozsahu, v jakém vkládá do kapitoly A přílohy VII nařízení (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 bod 2.3 písm. b) podbod iii), bod 2.3 písm. d) a bod 4, odkládá do vyhlášení rozsudku v hlavním řízení.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
20150731050616812015/C 270/192392015CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150522151622Věc C-239/15 P: Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2015 společností RFA International, LP proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 17. března 2015 ve věci T-466/12: RFA International, LP v. Evropská komise
 ---documentbreak--- C2702015CS1520120150522CS0019152162Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2015 společností RFA International, LP proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 17. března 2015 ve věci T-466/12: RFA International, LP v. Evropská komise
 (Věc C-239/15 P)2015/C 270/19Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: RFA International, LP (zástupci: B. Evtimov, advokát, Prof. D. O'Keeffe, Solicitor, E. Borovikov, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu;
 —
 rozhodl o žalobních důvodech uplatněných v žalobě na neplatnost, je-li to v daném stadiu řízení možné, a částečně zrušil rozhodnutí napadená v řízení v prvním stupni;
 —
 podpůrně vrátil věc k rozhodnutí Tribunálu;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že Tribunál při zkoumání žalobních důvodů porušil unijní právo v následujících ohledech:
 —
 Tribunál se dopustil pochybení při právním posuzování názoru Komise na to, zda je pro účely použití čl. 2 odst. 9 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (
 1
 ) (dále jen „základní antidumpingové nařízení“) relevantní jediná hospodářská jednotka (vnitřní prodejní oddělení vyvážejícího výrobce umístěné mimo stát vývozu), a dopustil se nesprávného právního posouzení, když nerozhodl o argumentech navrhovatelky zakládajících se na judikatuře Interpipe a Nikopolsky, čímž měl zasáhnout do jejího práva na soudní přezkum,
 —
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, a to i v rámci posuzování zkoumané judikatury, když důkazní břemeno v otázce výše úpravy podle čl. 2 odst. 9 základního antidumpingového nařízení uložil tomu účastníkovi řízení, který tvrdí, že úprava je na základě prokázání existence jediné hospodářské jednotky nepřiměřená;
 —
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že v napadených rozhodnutích a před Tribunálem nešlo o existenci jediné hospodářské jednotky, a když své rozhodnutí založil na předpokladu, že odmítnutí existence jediné hospodářské jednotky, k němuž došla Komise, nebylo ve znění napadených rozhodnutí obsaženo; Tribunál opomněl posoudit, že takové odmítnutí ze strany Komise bylo učiněno v souběžném předběžném přezkumném šetření podle čl. 11 odst. 3 základního antidumpingového nařízení ve vztahu k témuž dovozu a za stejné období šetření.
 (
 1
 ) – Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. L 343, s. 51; oprava v Úř. věst. 2010, L 7, s. 22).


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 – Trivisio Prototyping v. Komise
 (Věc T-184/15) (1)
 („Finanční pomoc - Šestý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Smlouvy na projekty ULTRA, CINeSPACE a IMPROVE - Částečné překvalifikování žaloby - Rozhodnutí představující exekuční titul - Článek 299 SFEU - Rozhodčí doložka - Uznatelné náklady - Vrácení vyplacených částek“)
 (2017/C 006/41)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Trivisio Prototyping GmbH (Trevír, Německo) (zástupci: původně A. Bartosch a A. Böhlke, poté A. Böhlke, avocats)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude a F. Moro, zmocněnci, ve spolupráci s R. van der Hout a S. Blazek, avocats)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C (2015) 633 final ze dne 2. února 2015 o vrácení částky v celkové výši 385 112,19 eur navýšené o úroky a návrh založený na článku 272 SFEU a směřující k prohlášení, že pohledávka, kterou má Komise dle svého tvrzení vůči společnosti Trivisio Prototyping, neexistuje.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Trivisio Prototyping GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské komisi.
 (1) Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/32
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Walton v. Komise
 (Věc T-594/16) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Odchodné - Přezkum výpočtu - Překážka věci rozsouzené - Žaloba zčásti nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
 (2017/C 121/47)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Robert Walton (Oxford, Spojené království) (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. C. Simon a F. Simonetti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 270 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv oznámeného dopisem Komise ze dne 5. března 2016, kterým byla odmítnuta jako nepřípustná žádost žalobce o přezkum výpočtu odchodného v návaznosti na jeho ukončení pracovního poměru.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Robertu Waltonovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 11.7.2016 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-24/16 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. června 2014 – Nexans SA, Nexans France v. Evropská komise
 (Věc C-37/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Správní řízení - Kontrola - Rozhodnutí o nařízení kontroly - Povinnost uvést odůvodnění - Dostatečně závažné nepřímé důkazy - Zeměpisný trh“)
 2014/C 292/05
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Nexans SA, Nexans France (zástupci: M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, avocat, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, Solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Sauer, J. Bourke a N. von Lingen, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem Nexans SA a Nexans France SAS se ukládá náhrada nákladů řízení o tomto kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2013.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/54
 Žaloba podaná dne 27. května 2010 — Rapone v. Komise
 (Věc F-36/10)
 ()
 2010/C 209/85
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Chiara Rapone (Řím, Itália) (zástupce: A. Rapone, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí EPSO, kterým byla odmítnuta registrace přihlášky žalobkyně k účasti v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10-LAW.
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí, kterým byla omítnuta registrace nové přihlášky žalobkyně k účasti v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/177/10-LAW, přičemž toto omítnutí bylo potvrzeno oznámením EPSO ze dne 12. dubna 2010;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2013 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle — Belgie) — Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL), Olivier de Clippele v. Gouvernement flamand (C-197/11), All Projects & Developments NV a další v. Vlaamse Regering (C-203/11)
 (Spojené věci C-197/11 a C-203/11) (1)
 (Základní svobody - Omezení - Odůvodnění - Státní podpory - Pojem „veřejná zakázka na stavební práce“ - Pozemky a stavby nacházející se v určitých obcích - Regionální právní úprava podmiňující převod těchto pozemků a staveb existencí dostatečné vazby potenciálního nabyvatele či nájemce k cílové obci - Sociální povinnost uložená stavebníkům a developerům - Finanční pobídky a dotační mechanismy)
 2013/C 225/06
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 (Věc C-197/11)
 Žalobci: Eric Libert, Christian Van Eycken, Max Bleeckx, Syndicat national des propriétaires et copropriétaires (ASBL), Olivier de Clippele
 Žalovaný: Gouvernement flamand
 za přítomnosti: Collège de la Commission communautaire française, Gouvernement de la Communauté française, Conseil des ministres
 (Věc C-203/11)
 Žalobci: All Projects & Developments NV a další
 Žalovaný: Vlaamse Regering
 za přítomnosti: College van de Franse Gemeenschapscommissie, Franse Gemeenschapsregering, Ministerraad, Immo Vilvo NV, PSR Brownfield Developers NV
 Předmět věci
 (Věc C-197/11)
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour constitutionnelle — Výklad článků 21 SFEU, 45 SFEU, 49 SFEU, 56 SFEU a 63 SFEU, jakož i článků 22 a 24 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77, Zvl. vyd. 05/05, s. 46) — Slučitelnost s ustanoveními regionální právní úpravy podřizující převod pozemků a staveb nacházejících se v určitých obcích existenci dostatečného vztahu případného nabyvatele či nájemce k cílové obci — Porušení svobody pohybu a pobytu na území členských států — Cíl obecného zájmu — Zásada proporcionality
 (Věc C-203/11)
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Grondwettelijk Hof — Výklad článků 21 SFEU, 45 SFEU, 49 SFEU, 56 SFEU, 63 SFEU a 108 SFEU a čl. 86 odst. 2 ES — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132), článků 22 a 24 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) a čl. 2 odst. 2 písm. a) a j), čl. 4 bodu 6 a článků 9, 14 a 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36) — Podpory poskytované státy — Regionální právní úprava politiky v oblasti pozemků a nemovitostí — Sociální byty — Veřejné zakázky na stavební práce — Svoboda usazování — Volný pohyb služeb — Omezení
 Výrok
 1)
 Články 21 SFEU, 45 SFEU, 49 SFEU, 56 SFEU a 63 SFEU, jakož i články 22 a 24 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, brání takové právní úpravě, jako je právní úprava stanovená v knize 5 nařízení Vlámského regionu ze dne 27. března 2009 o politice v oblasti půdy a nemovitostí, která převod nemovitého majetku, jenž se nachází v cílových obcích určených Vlaamse Regering, podmiňuje tím, že provinční hodnotící komise ověří existenci „dostatečné vazby“ mezi potenciálním nabyvatelem nebo nájemcem a těmito obcemi.
 2)
 Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava stanovená v knize 4 nařízení Vlámského regionu, podle které se některým hospodářským subjektům ukládá „sociální povinnost“, pokud se posledně uvedeným subjektům vydává stavební povolení nebo povolení k parcelování za předpokladu, že předkládající soud určí, že je tato právní úprava nezbytná a vhodná k dosažení cíle spočívajícího v zajištění dostatečné nabídky bydlení pro osoby, které mají nízké příjmy, nebo pro jiné znevýhodněné kategorie místních obyvatel.
 3)
 Finanční pobídky a dotační mechanismy stanovené v témže nařízení Vlámského regionu mohou být kvalifikovány jako státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Předkládajícímu soudu přísluší, aby posoudil, zda jsou podmínky týkající se existence státní podpory splněny, a v případě kladné odpovědi ověřil u opatření stanovených v knize 4 vlámského nařízení, která se týkají vyrovnání sociální povinnosti vztahujícího se na stavebníky a developery, zda se rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 [ES] na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu přesto na taková opatření použije.
 4)
 Výstavba sociálních bytů, které jsou poté za regulovanou cenu prodány veřejnoprávní entitě zabývající se sociálním bydlením nebo touto entitou v zastoupení poskytovatele služeb, který toto bydlení realizoval, spadá do pojmu „veřejné zakázky na stavební práce“, který je definován v čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, ve znění vyplývajícím z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 596/2009 ze dne 18. června 2009, pokud jsou splněna kritéria stanovená tímto ustanovením, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 211, 16.7.2011.
 Úř. věst. C 219, 23.7.2011.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/17
 Žaloba podaná dne 15. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-150/07)
 (2007/C 117/27)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Wilms a M. Afonso, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Portugalská republika tím, že odmítla zaplatit Komisi úroky z prodlení splatné v důsledku zpoždění při platbě vlastních zdrojů v rámci režimu ATA, a tím, že nezměnila svoji vnitrostátní praxi v oblasti zaúčtování vlastních zdrojů v rámci uvedeného režimu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2, čl. 6 odst. 2 a článků 9, 10 a 11 nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 (1).
 —
 Uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Ke dni 21. února 1992, tedy datu úředního stanovení dotčených celních dluhů, ani dlužníci, ani záruční sdružení, formálně nenapadli uvedené částky a jejich zaplacení bylo zaručeno v souladu s čl. 6 odst. 1 Úmluvy ATA. V důsledku toho byly splněny požadavky pro zapsání zjištěných částek na účet A.
 Sporné částky měly být zapsány na účet A a poskytnuty k dispozici do rozpočtu Společenství ve lhůtách stanovených nařízením č. 1552/89. V rozsahu, v jakém je portugalské orgány opožděně zapsaly na účet uvedený v čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1552/89, vznikl nárok na úroky z prodlení, vypočtené v souladu s ustanovením článku 11 uvedeného nařízení a ode dne 31. května 2000 v souladu s ustanovením článku 11 nařízení č. 1150/2000 (2). Mimoto by portugalské orgány měly přizpůsobit svoji vnitrostátní praxi právní úpravě Společenství ve všech podobných případech, k nimž by mohlo dojít v rámci Úmluvy ATA.
 (1) Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169).


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/10
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. září 2010 — Evropská komise v. Deutsche Post AG, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA, Spolková republika Německo
 (Věc C-399/08 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Článek 87 ES - Podpory poskytované členskými státy - Opatření přijatá Spolkovou republikou Německo ve prospěch společnosti Deutsche Post AG - Článek 86 ES - Služby obecného hospodářského zájmu - Náhrada dodatečných nákladů vzniklých politikou prodeje se ztrátou v odvětví služeb přepravy balíkových zásilek ode dveří ke dveřím - Existence zvýhodnění - Metoda ověření použitá Komisí - Důkazní břemeno - Článek 230 ES - Rozsah soudního přezkumu prováděného Tribunálem)
 (2010/C 288/15)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: V. Kreuschitz, J. Flett a B. Martenczuk, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Deutsche Post AG (zástupci: J. Sedemund, Rechtsanwalt), Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV (zástupci: R. Wojtek, Rechtsanwalt), UPS Europe NV/SA (zástupci: E. Henny, advocaat) Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a B. Klein, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 1. července 2008, Deutsche Post v. Komise (T-266/02), jímž Soud zrušil rozhodnutí Komise 2002/753/ES, ze dne 19. června 2002, týkající se opatření přijatých Spolkovou republikou Německo ve prospěch společnosti Deutsche Post AG (Úř. věst. L 247, s. 27), jímž se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení — Náhrada dodatečných nákladů vzniklých politikou prodeje se ztrátou v odvětví služeb přepravy balíkových zásilek ode dveří ke dveřím — Porušení čl. 86 druhého pododstavce a čl. 87 prvního pododstavce ES, článku 230 ES, jakož i článku 36 statutu Soudního dvora — Zrušení, aniž by bylo konstatováno konkrétní pochybení v argumentaci Komise na podporu napadeného rozhodnutí — Nedostatek odůvodnění, pokud jde o údajnou nezákonnost metody použité Komisí za účelem konstatování protiprávní podpory
 Výrok
 1)
 Hlavní kasační opravný prostředek a vzájemný kasační opravný prostředek se zamítají.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Deutsche Post AG v rámci hlavního kasačního opravného prostředku.
 3)
 Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV a UPS Europe SA ponesou vlastní náklady řízení vztahující se k hlavnímu kasačnímu opravnému prostředku.
 4)
 Deutsche Post AG, Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV a UPS Europe SA ponesou vlastní náklady řízení vztahující se ke vzájemnému kasačnímu opravnému prostředku.
 5)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. října 2015 – Intrasoft International v. Komise
 (Věc T-403/12) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Technická podpora pro srbskou celní správu na podporu modernizace celního systému - Střet zájmů - Odmítnutí nabídky uchazeče zastoupením Unie v Srbské republice - Implicitní zamítnutí stížnosti podané proti odmítnutí nabídky“)
 (2015/C 398/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Intrasoft International SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a E. Georgieva, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení dopisu Komise, jednající prostřednictvím zastoupení Evropské unie při Srbské republice, ze dne 10. srpna 2012, ve kterém je uvedeno, že zakázku na služby týkající se zadávacího řízení EuropeAid/131367/C/SER/RS, nazvaného „Technická podpora pro srbskou celní správu na podporu modernizace celního systému“ (JO 2011/S 160-262712), nelze zadat konsorciu, jehož součástí je Intrasoft International SA, a dále návrh na zrušení údajného implicitního rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané žalobkyní proti dopisu ze dne 10. srpna 2012.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí o odmítnutí nabídky konsorcia, jehož součástí byla Intrasoft International SA, obsažené v dopise ze dne 10. srpna 2012, vypracovaném zastoupením Evropské unie v Srbské republice jako veřejným zadavatelem pověřeným Evropskou komisí, a týkající se zadávacího řízení EuropeAid/131367/C/SER/RS, nazvaného „Technická podpora pro srbskou celní správu na podporu modernizace celního systému“, se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 343, 10. 11. 2012.


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 22. září 2016 – Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft a další v. Komise
 (Věc T-750/15) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Obnovitelná energie - Podpora poskytnutá některými ustanoveními německého pozměněného zákona o obnovitelných zdrojích energie (zákon EEG z roku 2012) - Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů a nižší příplatek EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem - Žaloba na neplatnost - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Nepřípustnost“)
 (2016/C 410/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH (Zeitz, Německo), RWE Power AG (Essen, Německo) a Vattenfall Europe Mining AG (Cottbus, Německo) (zástupci: U. Karpenstein, K. Dingemann a M. Kottmann, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 5081 final ze dne 23. července 2014 v řízení o státní podpoře SA.38632 (2014/N) poskytnuté Spolkovou republikou Německo (EEG 2014 – reforma zákona o energii z obnovitelných zdrojů)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnostem Mitteldeutsche Braunkohlengesellschaft mbH, RWE Power AG a Vattenfall Europe Mining AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 15.2.2016.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/73
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2009 — Hau v. Parlament
 (Věc F-125/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Hodnotící období 2006 - Nezařazení na seznam povýšených úředníků - Srovnávací přezkoumání zásluh - Referenční práh - Nezohlednění skutečnosti, že žalobce byl zařazen na seznam kandidátů vhodných k přijetí“)
 2010/C 24/133
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Armin Hau (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: K. Zejdová a S. Seyr, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepovýšit žalobce do platové třídy B*7 z titulu hodnotícího období 2006, a jednak předložení dokumentů týkajících se srovnávacího přezkoumání pro toto povýšení orgánem oprávněným ke jmenování.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropského parlamentu vydané dne 21. listopadu 2006 o nezařazení A. Haua na seznam úředníků povýšených z platové třídy B*6 do platové třídy B*7 z titulu hodnotícího období 2006 se zrušuje.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 79, 29.3.2008, s. 37.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 5. března 2012 Bernhardem Rintischem proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 16. prosince 2011 ve věci T-152/09, Bernhard Rintisch v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc C-122/12 P)
 2012/C 165/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Bernhard Rintisch (zástupce: A. Dreyer, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Valfleuri Pâtes alimentaires SA
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozhodnutí sedmého senátu Tribunálu (Soudu prvního stupně) ze dne 16. prosince 2011 ve věci T-152/09;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že napadený rozsudek je třeba zrušit z důvodu, že Tribunál porušil čl. 74 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 40/94 (1) (nařízení o ochranné známce Společenství) (nyní čl. 76 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (2)), a z důvodu zneužití pravomoci. Podle účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek Tribunál nesprávně vyložil čl. 74 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94, když rozhodl, že Tribunál postupoval správně, když nepřihlédl k dokumentům a důkazům předloženým tímto účastníkem řízení. Tribunál pochybil, když rozhodl, že odvolací senát oprávněně odmítl využít své posuzovací pravomoci, když odmítl přihlédnout k uvedeným dokumentům.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/15
 Žaloba podaná dne 26. ledna 2006 – Bundesverband deutscher Banken v. Komise
 (Věc T-36/06)
 (2006/C 96/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bundesverband deutscher Banken e.V. Berlín (Německo) (zástupci: H.-J. Niemeyer a K.-S. Scholz, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušení rozhodnutí žalované [K(2005)3232 konečné] ze dne 6. září 2005 ve věci N 248/04 – Landesbank Hessen-Thüringen;
 —
 uložení náhrady nákladů řízení žalované.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce napadá rozhodnutí Komise K(2005)3232 konečné ze dne 6. září 2005, ve kterém Komise rozhodla, že oznámené vložení zvláštního majetku Hessenského investičního fondu do Landesbank Hessen-Thüringen (Helaba) formou vkladu tichého společníka nepředstavuje státní podporu.
 Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje čtyři žalobní důvody.
 Zaprvé uplatňuje, že Komise porušila povinnost odůvodnění podle článku 253 ES.
 Zadruhé žalobce odůvodňuje svoji žalobu tím, že žalovaná tím, že potvrdila přiměřenost dohodnuté úplaty za vklad do Helaba, porušila zásadu tržně jednajícího investora a tím čl. 87 odst. 1 ES.
 Kromě toho žalobce uvádí, že Komise kvůli nedostatku likvidity vkladu do Halaba nesprávně odečetla náklady na refinancování. Z tohoto důvodu se jedná o porušení zásady tržně jednajícího investora a tím o porušení čl. 87 odst. 1 ES.
 Konečně žalobce vytýká porušení nároku být vyslechnut, protože Komise upustila od zahájení formálního vyšetřovacího řízení o vkladu do Helaba podle čl. 88 odst. 2 ES ve spojení s článkem 6 nařízení (ES) č. 659/1999 (1).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES.


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) dne 18. srpna 2010 — NS v. Secretary of State for the Home Department
 (Věc C-411/10)
 ()
 2010/C 274/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: NS
 Žalovaný: Secretary of State for the Home Dapertment
 Účastníci, kteří předložili vyjádření: 1) Amnesty International Limited a AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe), 2) Vysoký komisař OSN pro uprchlíky, 3) Equality and Human Rights Commission
 Předběžné otázky
 1)
 Spadá rozhodnutí členského státu podle čl. 3 odst. 2 nařízení Rady č. 343/2003 (1) (dále jen „nařízení“), zda posoudí žádost o azyl, není-li tento členský stát podle kritérií stanovených v kapitole III nařízení příslušný, pro účely článku 6 Smlouvy o Evropské unii a/nebo článku 51 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) do rozsahu působnosti práva Unie?
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 2)
 Je povinnost členského státu ctít základní práva Evropské unie (včetně práv stanovených v článcích 1, 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článku 47 Listiny) splněna v případě, kdy tento stát pošle žadatele o azyl do členského státu, který je ve smyslu čl. 3 odst. 1 příslušným státem podle kritérií stanovených v kapitole III nařízení (dále jen „příslušný stát“), bez ohledu na situaci v tomto příslušném státě?
 3)
 Brání konkrétně povinnost ctít základní práva Evropské unie tomu, aby byla stanovena nevyvratitelná domněnka, že příslušný stát bude dodržovat (i) základní práva žadatele podle práva Unie; nebo (ii) minimální normy stanovené ve směrnicích 2003/9/ES (2) (dále jen „směrnice o přijímání“); 2004/83/ES (3) (dále jen „směrnice o podmínkách“) nebo 2005/85/ES (4) (dále jen „směrnice o řízení“) (dále společně jen „směrnice“)?
 4)
 Lze mít alternativně za to, že právo Unie ukládá členskému státu povinnost, aby v případě, že by přesun do příslušného státu vystavil žadatele hrozbě, že budou porušena jeho základní práva, zejména práva stanovená v článcích 1, 4, 18, čl. 19 odst. 2 nebo článku 47 Listiny, nebo hrozbě, že se na něj nebudou vztahovat minimální normy stanovené ve směrnicích, posoudil podle čl. 3 odst. 2 nařízení žádost a převzal za tuto žádost odpovědnost, a pokud ano, tak za jakých okolností?
 5)
 Je ochrana přiznaná obecnými zásadami práva Unie, a konkrétně právy stanovenými v článcích 1, 18 a 47 Listiny osobě, na kterou se vztahuje nařízení, širší než ochrana přiznaná článkem 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „Úmluva“)?
 6)
 Je ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého soud za účelem určení, zda určitá osoba může být legálně vyhoštěna do jiného členského státu v souladu s nařízením, považuje tento členský stát za stát, ze kterého tato osoba nebude poslána do jiného státu v rozporu s jejími právy podle Úmluvy nebo jejími právy podle úmluvy z roku 1951 a protokolu z roku 1967 týkajících se právního postavení uprchlíků, slučitelné s právy stanovenými v článku 47 Listiny?
 7)
 Jelikož se výše uvedené otázky týkají povinností Spojeného království, je třeba odpovědi na otázky 2-4 vykládat s ohledem na protokol (č. 30) o uplatňování Listiny v Polsku a ve Spojeném království?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s. 1)
 (2) Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst. L 31, s. 18)
 (3) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12)
 (4) Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13)


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/31
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 14. listopadu 2008 – Sacem v. Komise
 (Věc T-422/08 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Rozhodnutí Komise, kterým nařizuje ukončení jednání ve vzájemné shodě při kolektivní správě autorských práv - Návrh na odklad výkonu rozhodnutí - Neexistence naléhavosti“)
 (2009/C 6/65)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (Sacem) (Neuilly-sur Seine, Francie) (zástupce: H. Calvet, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a É. Gippini Fournier, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad výkonu rozhodnutí Komise K (2008)3435 v konečném znění ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC)
 Výrok
 1)
 Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/24
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad – Varna – Bulharsko) – Levent Redzheb Yumer v. Direktor na Teritoriyalna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite – Varna
 (Věc C-505/13) (1)
 („Daň z příjmů - Článek 2 SEU - Články 20 a 21Listiny základních práv Evropské unie - Zásady právní jistoty, efektivity a proporcionality - Právo na snížení daně z příjmů zemědělců - Vyloučení fyzických osob vykonávajících činnost zemědělce - Provedení unijního práva - Neexistence - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
 2014/C 409/35
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad – Varna
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Levent Redzheb Yumer
 Žalovaný: Direktor na Teritoriyalna direktsia na Natsionalna agentsia za prihodite – Varna
 Výrok
 1)
 Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný k tomu, aby odpověděl na předběžné otázky, které položil Administrativen sad Varna (Bulharsko) rozhodnutím ze dne 5. září 2013.
 2)
 První a druhá položená otázka jsou zjevně nepřípustné v rozsahu, v jakém se týkají výkladu článku 2 SEU.
 (1) Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/47
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 5. října 2009 — Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen v. Komise
 (Věc T-2/08) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
 2009/C 282/90
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen (Düsseldorf, Německo) (zástupci: A. Rosenfeld a G.-B. Lehr, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Gross a B. Martenczuk, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalobkyni: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a J. Möller, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2008/708/ES ze dne 23. října 2007 o státní podpoře C 34/06 (ex N 29/05 a ex CP 13/04), kterou Spolková republika Německo hodlá poskytnout na zavedení digitální pozemní televize (DVB-T) v Severním Porýní-Vestfálsku (Úř. věst. L 236, s. 10).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Landesanstalt für Medien Nordrhein-Westfalen ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí Evropských společenství.
 3)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/22
 Usnesení Tribunálu ze dne 22. června 2017 – Vankerckhoven Kahmann v. Komise
 (Věc T-582/16) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Obnovení služebního postupu - Odmítnutí povýšení - Převedení v rámci orgánů - Zařazení do platové třídy - Žádost ve smyslu čl. 90 odst. 1 služebního řádu - Přiměřená lhůta - Nepřípustnost“)
 (2017/C 269/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vankerckhoven Kahmann (Enghien, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, poté G. Berscheid a L. Radu Bouyon, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 270 SFEU na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 17. dubna 2015, kterým byl odmítnut přezkum platové třídy žalobkyně, do které byla zařazena při svém přeložení, a zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. listopadu 2015, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně podaná dne 17. července 2015.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Monique Vankerckhoven-Kahmann ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 145 ze dne 25.4.2016 (věc původně vedená u Soudu pro veřejnou službu pod číslem F-11/15 a předaná k Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/26
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2009 — Visser — Fornt Raya v. Europol
 (Věc F-35/09)
 2009/C 167/49
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Maria Teresa Visser — Fornt Raya (Haag, Nizozemsko) (zástupkyně: P. de Casparis)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byla žalobkyně informována o nemožnosti nabídnout jí trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna, kterým byla zamítnuta její stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí.
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí, kterým žalovaný oznámil žalobkyni, že jí nemůže nabídnout trvalý pracovní poměr, jakož i rozhodnutí o stížnosti vydané dne 7. ledna 2009, kterým byly námitky, jež žalobkyně uplatnila proti rozhodnutí ze dne 12. června 2008, označeny za neopodstatněné;
 —
 uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Bundesverwaltungsgericht ze dne 9. prosince 2004 ve věci Emsland-Stärke GmbH proti Bezirksregierung Weser-Ems
 (Věc C-94/05)
 (2005/C 93/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Bundesverwaltungsgericht ze dne 9. prosince 2004 ve věci Emsland-Stärke GmbH proti Bezirksregierung Weser-Ems, který došel kanceláři Soudního dvora dne 22. února 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Bundesverwaltungsgericht žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 a)
 Použije se čl. 13 odst. 4 ve spojení s čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 97/95, ve znění nařízení (ES) č. 1125/96, pokud byla uzavřena smlouva označená jako smlouva o pěstování a tato smlouva byla uznána příslušným orgánem podle čl. 4 odst. 2 a 3 nařízení, nebyla však uzavřena s producentem brambor, nýbrž s obchodníkem, který brambory sám přímo nebo nepřímo odebírá od producentů brambor?
 b)
 Předpokládá čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 97/95, ve znění nařízení (ES) č. 1125/96, že podnik vyrábějící bramborový škrob překročil přijetím dodávky brambor svou subkvótu?
 2)
 a)
 Vyhovuje sankční úprava čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 97/95, ve znění nařízení (ES) č. 1125/96 s vymezením k čl. 13 odst. 3 tohoto nařízení požadavkům na určitost práva Společenství?
 b)
 Je sankce, stanovená v čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 97/95, ve znění nařízení (ES) č. 1125/96 vzhledem ke své výši nezbytná také v případech jako je projednávaný ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení (ES, EURATOM) č. 2988/95 pro ochranu finančních zájmů Společenství? Je v případech jako je projednávaný přiměřená ochraně finančních zájmů Společenství?
 3)
 Je nepravidelnost, kterou sankcionuje čl. 13 odst. 4 nařízení (ES) č. 97/95, ve znění nařízení (ES) č. 1125/96, způsobená z nedbalosti ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES, EURATOM) č. 2988/95, pokud orgán schválil prémii při plné znalosti skutkového stavu?


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny — Polsko) — Bawaria Motors Sp. z o.o. v. Minister Finansów
 (Věc C-160/11) (1)
 (Směrnice 2006/112/ES - DPH - Článek 136 - Osvobození od daně - Články 313 až 315 - Zvláštní režim zdanění ziskové přirážky - Dodání ojetých motorových vozidel obchodníkem povinným k dani - Motorová vozidla předtím dodaná obchodníkovi povinnému k dani osvobozená od DPH jinou osobou povinnou k dani, která uplatnila nárok na částečný odpočet daně zaplacené na vstupu)
 2012/C 295/18
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bawaria Motors Sp. z o.o.
 Žalovaný: Minister Finansów
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Naczelny Sąd Administracyjny — Výklad článku 136, čl. 313 odst. 1, článku 314, jakož i článku 315 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Zvláštní režim pro obchodníky povinné k dani — Prodej ojetých motorových vozidel konečnému spotřebiteli — Uplatnění režimu ziskové přirážky v případě, kdy obchodník koupil motorové vozidlo osvobozené od daně od osoby, která sama uplatnila nárok na částečný odpočet daně zaplacené na vstupu
 Výrok
 Článek 313 odst. 1 a článek 314 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve spojení s články 136 a 315 této směrnice, je třeba vykládat v tom smyslu, že obchodník povinný k dani není oprávněn k uplatnění režimu zdanění ziskové přirážky, pokud dodá motorová vozidla považovaná za použité zboží ve smyslu čl. 311 odst. 1 bodu 1 uvedené směrnice, která předtím nabyl osvobozená od daně z přidané hodnoty od jiné osoby povinné k dani, jež uplatnila nárok na částečný odpočet uvedené daně zaplacené na vstupu z kupní ceny těchto vozidel.
 (1) Úř. věst. C 204, 9.7.2011.