text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/6
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. července 2014 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad de Nederlanden – Nizozemsko) – Kamino International Logistics BV (C-129/13), Datema Hellmann Worldwide Logistics BV (C-130/13)v. Staatssecretaris van Financiën
 (Spojené věci C-129/13 a C-130/13) (1)
 („Výběr celního dluhu - Zásada dodržování práva na obhajobu - Právo být vyslechnut - Adresát rozhodnutí o vybrání cla, který nebyl celními orgány vyslechnut před přijetím uvedeného rozhodnutí, ale až v následující fázi řízení o odvolání - Porušení práva na obhajobu - Určení právních následků nedodržení práva na obhajobu“)
 2014/C 292/08
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad de Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Kamino International Logistics BV (C-129/13), Datema Hellmann Worldwide Logistics BV (C-130/13)
 Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
 Výrok
 1)
 Jednotlivci se mohou u vnitrostátních soudů přímo dovolávat zásady dodržování práva na obhajobu ze strany správního orgánu a z ní plynoucího práva každé osoby být vyslechnut před přijetím každého rozhodnutí, které je způsobilé nepříznivým způsobem zasáhnout do jejích zájmů, jež se uplatní v rámci nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000.
 2)
 Zásada dodržování práv na obhajobu, a především právo každé osoby být vyslechnut před přijetím nepříznivého individuálního opatření musejí být vykládány v tom smyslu, že práva na obhajobu adresáta celního výměru přijatého v řízení o uložení dodatečného dovozního cla na základě nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 2700/2000, jsou porušena, pokud nebyl správním orgánem před přijetím tohoto rozhodnutí vyslechnut, i když může obhájit svůj postoj během následující fáze řízení o správním odvolání, pokud vnitrostátní právní úprava neumožňuje adresátům těchto výměrů přiznat v případě, že nedošlo k jejich vyslechnutí před přijetím těchto výměrů, odklad jejich výkonu až do případné nápravy. Tak je tomu každopádně tehdy, když vnitrostátní správní řízení provádějící článek 244 druhý pododstavec nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 2700/2000, omezuje přiznání takového odkladu na případy, kdy existují důvody k pochybnostem o souladu napadeného rozhodnutí s celními předpisy nebo zúčastněné osobě hrozí nenapravitelná újma.
 3)
 Podmínky, za nichž musí být zajištěno dodržování práv na obhajobu a důsledky porušení těchto práv spadají do působnosti vnitrostátního práva za předpokladu, že opatření přijatá v tomto smyslu jsou stejné povahy jako opatření, která se vztahují na jednotlivce ve srovnatelných situacích, na něž se použije vnitrostátní právo (zásada rovnocennosti), a že v praxi neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práv přiznaných unijním právním řádem (zásada efektivity).
 Vzhledem k tomu, že je vnitrostátní soud povinen zajistit plnou účinnost unijního práva, může při posuzování důsledků porušení práva na obhajobu, a především práva být vyslechnut zohlednit okolnost, že takové porušení by mělo za následek zrušení rozhodnutí přijatého na konci dotčeného správního řízení pouze tehdy, pokud by toto řízení mohlo bez této vady dospět k jinému výsledku.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Genova (Itálie) dne 7. ledna 2016 – Ignazio Messina & C. SpA v. Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Capitaneria di porto di Genova
 (Věc C-10/16)
 (2016/C 111/10)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Genova
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Ignazio Messina & C. SpA
 Odpůrce: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti – Capitaneria di porto di Genova
 Předběžné otázky
 1)
 Brání nařízení EHS č. 4055/1986 (1), jak je vykládáno Soudním dvorem, použití takových vnitrostátních právních předpisů, jako je nařízení prezidenta republiky č. 107/2009, které stanoví placení poplatku podle toho, zda se jedná o plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu ve státě mimo EU nebo plavidla pocházející z přístavu nebo směřující [do] italského přístavu?
 2)
 Brání nařízení EHS č. 4055/1986, jak je vykládáno Soudním dvorem, použití takových vnitrostátních právních předpisů, jako je nařízení prezidenta republiky č. 107/2009, které stanoví placení poplatku podle toho, zda se jedná o plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu ve státě mimo EU nebo plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu Evropské unie, v případě, že je tento rozdíl odůvodněn vykonáváním funkcí veřejných orgánů nebo úloh a činností, které nejsou výslovně kompenzovány poplatkem?
 3)
 Brání nařízení EHS č. 4055/1986, jak je vykládáno Soudním dvorem, použití takových vnitrostátních právních předpisů, jako je nařízení prezidenta republiky č. 107/2009, které stanoví placení poplatku podle toho, zda se jedná o plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu ve státě mimo EU nebo plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu Evropské unie, v případě, že je tento rozdíl odůvodněn vykonáváním funkcí veřejných orgánů, které zajišťují jiné subjekty, než je orgán, do jehož rozpočtu je poplatek odváděn?
 4)
 Brání nařízení EHS č. 4055/1986, jak je vykládáno Soudním dvorem, použití takových vnitrostátních právních předpisů, jako je nařízení prezidenta republiky č. 107/2009, které stanoví placení poplatku podle toho, zda se jedná o plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu ve státě mimo EU nebo plavidla pocházející z přístavu nebo směřující do přístavu Evropské unie, v případě, že je tento rozdíl odůvodněn vykonáváním funkcí veřejných orgánů, avšak nebyly určeny jednotlivé náklady, které mají být kompenzovány, takže nelze předem ani zpětně ověřit, na jaké služby byly náklady skutečně kompenzovány [a] za jakých podmínek a v jaké výši tento poplatek skutečně kompenzoval tyto služby?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi (Úř. věst. L 378, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 174).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským soudem v Prešově (Slovensko) dne 29. října 2013 — CD Consulting s. r. o. v. Marián Vasko
 (Věc C-558/13)
 2014/C 45/30
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Krajský soud v Prešově
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: CD Consulting s. r. o.
 Žalovaný: Marián Vasko
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách a článek 4 směrnice Rady 87/102/EHS (2) ze dne 22. prosince 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se spotřebitelského úvěru vykládán tak, že brání takové právní úpravě členského státu, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která vnitrostátnímu soudu rozhodujícímu o právech z indosované směnky v zásadě v žádné fázi řízení neumožňuje ex offo přezkoumat smlouvu, právní vztah či případně zneužívající povahu smluvní klauzule, ani případné porušení zákona upravujícího důsledky neuvedení RPSN ve smlouvě o spotřebitelském úvěru, z níž směnka vznikla?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288.
 (2) Úř. věst. L 42, s. 48; Zvl. vyd. 15/01, s. 326.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/29
 Žaloba podaná dne 5. května 2006 – Al-Faqih v. Rada
 (Věc T-135/06)
 (2006/C 165/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Al-Bashir Mohammed Al-Faqih (Birmingham, Spojené království) (zástupci: N. Garcia, advokát, S. Cox, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušení článku 2 nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 ve znění nařízení Rady (ES) č. 561/2003 ze dne 27. března 2003 a nařízení Komise (ES) č. 246/2006 ze dne 10. února 2006 a odkazu na žalobce v příloze I;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce je libyjský občan s bydlištěm ve Spojeném království. Domáhá se zrušení mimo jiné nařízení č. 246/2006 (1), kterým bylo jeho jméno přidáno na seznam osob, skupin a subjektů spojených s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem, kterých se týká zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů podle článku 2 nařízení č. 881/2002 (2).
 Žalobce uplatňuje, že Rada neměla pravomoc k přijetí článku 2 nařízení č. 881/2002 ve znění změn, jelikož články 60 ES, 301 ES a 308 ES nedávají Radě pravomoc, aby tak učinila. Dále Rada a Komise zneužily svých pravomocí, jelikož článek 2 nařízení č. 881/2002 ve znění změn neslouží ke splnění cílů článků 60 ES, 301 ES a 308 ES.
 Žalobce dále tvrdí, že článek 2 nařízení č. 881/2002 ve znění změn je v rozporu se základními zásadami práva Společenství, zejména zásadami subsidiarity, proporcionality a ochrany základních práv.
 Konečně žalobce uplatňuje porušení podstatné procesní náležitosti při přijetí článku 2 nařízení č. 881/2002 ve znění změn, zejména požadavku, aby Rada a Komise uvedly přiměřené důvody, proč nemohou být opatření, která jsou považována za nezbytná, stanovena jednotlivými členskými státy.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 246/2006 ze dne 10. února 2006, kterým se po šedesáté třetí mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001 (Úř. věst. 2006 L 40, s. 13).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu (Úř. věst. 2002 L, s. 9; Zvl. vyd. 18/01, s. 294).


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2011 ThyssenKrupp Elevator AG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Komise
 (Věc C-505/11 P)
 2011/C 347/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ThyssenKrupp Elevator AG (zástupce: T. Klose, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise) v plném rozsahu, pokud zamítá žalobu a pokud se týká účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek;
 —
 podpůrně přiměřeně dále snížit pokutu uloženou účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek v článku 2 napadeného rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. února 2007;
 —
 dále podpůrně vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) vytýká nepříslušnost Komise, porušení podstatných formálních předpisů, porušení Smlouvy ES resp. SFEU a právních norem, které je třeba použít při provádění těchto smluv jakož i zneužití pravomocí a porušení základních práv v rámci šesti důvodů kasačního opravného prostředku:
 Zaprvé navrhovatelka vytýká, že Tribunál nesprávně potvrdil příslušnost Komise k provedení řízení. Zastává názor, že Tribunál měl prohlásit rozhodnutí Komise za neplatné z důvodu nepoužitelnosti článku 101 SFEU (bývalý článek 81 ES) z důvodu neexistence mezistátního významu vytýkaných lokálních porušení práv. I kdyby Tribunál prohlásil článek 101 SFEU za použitelný, měl zohlednit, že s příslušností Komise se neslučuje každopádně systém souběžných příslušností podle oznámení ESHS založený nařízením č. 1/2003 (1). Konečně Tribunál nezohlednil, že dodatečné zahájení řízení Komisí představuje porušení zásady určitosti a zákonnosti v souvislosti s tresty, chráněné základními právy.
 Zadruhé Tribunál opominul, že se zde jedná o porušení zásady ne bis in idem, neboť Komise nezohlednila rozhodnutí o amnestii vydaná vnitrostátními kartelovými orgány před zahájením řízení ve prospěch navrhovatelky.
 Zatřetí vytýká navrhovatelka, že Tribunál nesprávně potvrzuje rozhodnutí Komise o solidární odpovědnosti navrhovatelky s jejími dceřinými společnostmi. Sama navrhovatelka se nesporně na porušení práva nepodílela. Přičtení cizího jednání na základě nesprávné premisy odpovědnosti hospodářské jednotky odporuje zásada osobní odpovědnosti v oblasti sankcí, zásada in dubio pro reo a právo na spravedlivý proces.
 Začtvrté Tribunál nesprávně opominul, že potvrzení odpovědnosti navrhovatelky jakožto solidární dlužnice porušuje zásadu osobní odpovědnosti. Podpůrně navrhovatelka vytýká, že Tribunál nesprávně potvrdil rozhodnutí Komise ohledně chybějících podílů na odpovědnosti ve vnitřním vztahu a rozsudek je tudíž stižen nedostatkem odůvodnění.
 Zapáté vytýká navrhovatelka, že Tribunál porušil ve svém rozsudku povinnost komplexního přezkumu, která mu přísluší, a to tím, že dostatečně nepřezkoumal nepřiměřenost stanovení výchozí částky, násobícího koeficientu z titulu odrazení ani nedostatečné ohodnocení spolupráce navrhovatelky s Komisí a tím porušil základní právo na spravedlivý proces a v něm spočívající záruku právní ochrany. Každopádně je rozsudek stižen nedostatkem odůvodnění v rozsahu, v němž potvrzuje několikanásobné uložení pokuty, které je v rozporu s praxí rozhodování Komise.
 Zašesté je vytýkáno porušení zásady proporcionality a rovného zacházení ohledně stanovení výchozí částky pro porušení týkající se Německa, neboť do stanovení výchozí částky byly zahrnuty uzavřené obraty, ačkoli tomu odporovaly naléhavé důvody. Tribunál provedl vůči společnosti Schindler v tomto ohledu dostatečně diferencované odůvodnění, avšak vůči navrhovatelce toto rozlišení protiprávně neprovedl.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy Text s významem pro EHP (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 17. srpna 2015 – Nutricia Limited v. Secretary of State for Health
 (Věc C-445/15)
 (2015/C 354/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice, Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci/Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Nutricia Limited
 Odpůrce: Secretary of State for Health
 Předběžné otázky
 1)
 K tomu, aby byl výrobek dietní potravinou pro zvláštní léčebné účely (PZLÚ) podle definice uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Komise 1999/21/ES o dietních potravinách pro zvláštní léčebné účely (1):
 a)
 se musí objektivně jednat o případ, že
 i)
 všichni pacienti trpící určitým onemocněním, poruchou či jinými zdravotními potížemi indikovanými pro řízenou dietní výživu, pro kterou je výrobek uváděn na trh (dále jen „indikovaný stav“), nebo
 ii)
 podskupina těchto pacientů,
 mají omezenou, sníženou nebo narušenou schopnost přijímat, trávit, vstřebávat, metabolizovat nebo vylučovat obvyklé potraviny nebo určité živiny v nich obsažené či jejich metabolity nebo mají jiné lékařsky stanovené požadavky na výživu, které vyplývají z indikovaného stavu?
 b)
 Nebo podpůrně, je rovněž dostačující, jestliže výrobce uvádí, že použití výrobku by mělo být „lékařsky stanoveno“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) tak, že: i) výrobce určí, že výrobek má být používán pouze pod lékařským dohledem klinických lékařů, kteří léčí pacienty s indikovaným stavem, a ii) příslušný dohlížející klinický lékař mohl správně vytvořit klinický úsudek individuálně pro každého pacienta v tom smyslu, že použití takového výrobku by mohlo být vhodnou formou řízené dietní výživy pro některé pacienty trpící indikovaným stavem, neboť tento klinický lékař má důvod se domnívat, že, takový pacient má zvláštní požadavky na výživu související s indikovaným stavem?
 c)
 Je-li odpověď na otázku 1 písm. a) bod ii) kladná, pak i) jaký podíl pacientů s indikovaným stavem musí mít odpovídající omezenou, sníženou nebo narušenou schopnost či jiné lékařsky stanovené požadavky na výživu, nebo není takový minimální podíl stanoven, a ii) je nutné, aby podskupina pacientů byla identifikovatelná předem v době, kdy je produkt uváděn na trh?
 d)
 Je-li odpověď na otázku na otázku 1 písm. b) kladná, co jsou to „zvláštní potřeby na výživu“, podle kterých musí být použití výrobku bezpečné, prospěšné a účinné pro účely článku 3?
 2)
 Pokud jde o slovní spojení „jejichž řízené dietní výživy nelze dosáhnout pouhou změnou normální stravy, jinými potravinami pro zvláštní výživu nebo jejich kombinací“, obsažené v čl. 1 odst. 2 písm. b), jak má být posuzován potenciál pro změnu stravy? Zejména:
 a)
 jsou při tomto posuzování relevantní hlediska bezpečnosti a proveditelnosti změny stravy? Pokud ano, jak k nim má být přihlíženo?
 b)
 má být takový potenciál pro změnu normální stravy (a případně hlediska bezpečnosti a proveditelnosti) posuzován:
 i)
 obecně a předem, s odkazem na: i) typickou osobu s typickou stravou, která má typické schopnosti změnit své stravovací návyky, nebo ii) typickou osobu trpící indikovaným stavem, která se stravuje způsobem typickým pro takového pacienta, a její schopnost změnit svůj způsob stravování, nebo iii) jiný předpokládaný soubor vlastností pacienta?
 ii)
 individuálně a v průběhu léčby pacienta, za použití klinického úsudku dohlížejícího klinického lékaře, tak, že dostačuje, pokud výrobce odůvodněně určí, že výrobek je určen ke klinickému použití, neboť dohlížející klinický lékař může na základě rozumných důvodů specifických pro daného pacienta (například z důvodů bezpečnosti pacienta nebo proveditelnosti) rozhodnout, že u některých pacientů s indikovaným stavem může být použití PZLÚ klinicky výhodnější než jiné formy změny stravy? Nebo
 iii)
 jiným způsobem, a pokud ano, jakým?
 c)
 Zahrnuje „změna normální stravy“ užívání „doplňků stravy“ ve smyslu směrnice 2002/46/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy nebo „obohacených potravin“, na něž se vztahuje nařízení (ES) č. 1925/2000 o přidávání vitaminů a minerálních látek a některých dalších látek do potravin?
 d)
 Jestliže pro skupinu pacientů trpících určitou chorobou, poruchou nebo jinými zdravotními potížemi je obtížné si bez upomenutí vzpomenout, že mají jíst normální stravu, může výrobek, který má těmto pacientům usnadňovat příjem živin, které by tvořily součást normální stravy, být dietní potravinou pro léčebné účely podle směrnice Komise 1999/21/ES o dietních potravinách pro zvláštní léčebné účely?
 (1) Úř. věst. L 91, s. 29.


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2013 — Nath Kalsi v. OHIM — American Clothing Associates (RIDGE WOOD)
 (Věc T-80/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství RIDGE WOOD - Starší obrazová ochranná známka Společenství River Woods North-Eastern Suppliers - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 189/35
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Dwarka Nath Kalsi a Ajit Nath Kalsi (Agra, Indie) (zástupce: J. Schmidt, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: K. Klüpfel, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: American Clothing Associates (Evergem Belgie) (zástupce: C. De Keersmaeker, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 19. listopadu 2010 (věc R 599/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi American Clothing Associates na straně jedné a Dwarka Nath Kalsi a Ajit Nath Kalsi na straně druhé.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. listopadu 2010 (věc R 599/2010-1) se zrušuje v části, ve které se týká výrobků spadajících do třídy 24, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, a služeb „zpracování a konečná úprava v koželužství kůže, kožešin a textilu“ spadajících do třídy 40 a chráněných starší ochrannou známkou č. 2785459.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Dwarka Nath Kalsi a Ajit Nath Kalsi, jakož i OHIM ponesou každý své vlastní náklady řízení.
 4)
 American Clothing Associates ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/32
 Žaloba podaná dne 6. března 2006 – Vienne a další v. Evropský parlament
 (Věc F-22/06)
 (2006/C 108/59)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Philippe Vienne (Bascharage, Lucembursko) a další (zástupci: G. Bounéou a F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit výslovné rozhodnutí ze dne 14. listopadu 2005, kterým Parlament odmítl žalobcům pomoc na základě článku 24 služebního řádu;
 —
 uložit Evropskému parlamentu solidární náhradu škody vzniklé žalobcům na základě této skutečnosti;
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci, všichni úředníci nebo zaměstnanci Evropského parlamentu, požádali o převod svého nároku na důchod získaný v Belgii do systému Společenství v souladu s ustanoveními belgického zákona přijatého v roce 1991. V roce 2003 Belgie přijala nový zákon, který podle žalobců stanoví výhodnější podmínky pro tento typ nových převodů. Nicméně žalobci, vzhledem k tomu, že již převod svého nároku provedli, nemohli využít ustanovení zákona z roku 2003.
 Žalobci tedy podali žádost, kterou se domáhali, aby jim byla poskytnuta pomoc upravená článkem 24 služebního řádu. Evropský parlament, jenž nehodlal svým úředníkům a dočasným zaměstnancům pomoci, aby dosáhli uvedených převodů, zamítl jejich žádost rozhodnutím ze dne 14. listopadu 2005.
 Žalobci svou žalobou napadají toto rozhodnutí, jež považují za odmítnutí pomoci porušující článek 24 služebního řádu. Mimo tohoto posledně uvedeného článku se na podporu svých tvrzení dovolávají porušení povinnosti řádné péče, zásady zákazu diskriminace, zákazu svévolného postupu, povinnosti uvést odůvodnění, legitimního očekávání, pravidla „patere legem quam ipse fecisti“, jakož i zneužití pravomoci.


text:
 25.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 58/14
 Žaloba podaná dne 29. prosince 2011 — Morison Menon Chartered Accountants a další v. Rada
 (Věc T-656/11)
 2012/C 58/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Morison Menon Chartered Accountants (Dubaj, Spojené arabské emiráty), Morison Menon Chartered Accountants — Dubai Office (Dubaj) a Morison Menon Chartered Accountants — Sharjah Office (Sharjah, Spojené arabské emiráty) (zástupci: H. Viaene, T. Ruys a D. Gillet, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (1) a rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (2) v rozsahu, v němž se týkají žalobců,
 —
 uložil Radě nahradit náklady řízení vynaložených žalobci a nést vlastní náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobci předkládají tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z
 —
 porušení povinnosti Rady uvést odůvodněn, jakož i porušení práva žalobců na obhajobu, zejména jejich práva být vyslechnut a práva na účinný soudní opravný prostředek.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z
 —
 zjevně nesprávného posouzení ze strany Rady.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z
 —
 porušení vlastnického práva.
 (1) Úř. věst. L 319, 2.12.2011, s. 11
 (2) Úř. věst. L 319, 2.12.2011, s. 71


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/10
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — European Air Transport SA v. Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale, Région de Bruxelles-Capitale
 (Věc C-120/10) (1)
 (Letecká doprava - Směrnice 2002/30/ES - Provozní omezení ke snížení hluku na letištích Společenství - Limity hladiny hluku, které musí být dodrženy při přeletu městských částí nacházejících se v blízkosti letiště)
 2011/C 311/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: European Air Transport SA
 Žalovaní: Collège d'Environnement de la Région de Bruxelles-Capitale, Région de Bruxelles-Capitale
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 2 písm. e), čl. 4 odst. 4 a čl. 6 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/30/ES ze dne 26. března 2002 o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Společenství (Úř. věst. L 85, s. 40; Zvl. vyd. 07/06; s. 96.) — Limity hladiny hluku, které je třeba dodržovat při přeletu území v blízkosti letiště — Pojem „provozní omezení“ — Omezení přijatá vůči letadlům téměř vyhovujícím předpisům — Možnost stanovení takových omezení v závislosti na hladině hluku měřené na zemi — Dopad Úmluvy o mezinárodním civilním letectví (Chicagská úmluva)
 Výrok
 Článek 2 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/30/ES ze dne 26. března 2002 o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Společenství musí být vykládán v tom smyslu, že „provozní omezení“ je opatřením, které úplně nebo dočasně zakazuje přístup civilního podzvukového letadla na letiště členského státu Unie. Vnitrostátní právní úprava v oblasti životního prostředí, která ukládá maximální limity hluku měřeného na zemi, které je třeba dodržovat při přeletu území v blízkosti letiště, tedy není jako taková „provozním omezením“ ve smyslu tohoto ustanovení, ledaže by z důvodu příslušného hospodářského, technického a právního kontextu mohla mít stejné účinky jako zákaz přístupu na uvedené letiště.
 (1) Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/19
 Žaloba podaná dne 9. srpna 2004 Jörgem-Michaelem Fetzerem proti Evropskému parlamentu
 (Věc T-330/04)
 (2004/C 284/39)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 9. srpna 2004 žaloba podaná proti Evropskému parlamentu Jörgem-Michaelem Fetzerem, s bydlištěm v Tübingenu (Německo), zastoupeným Matthiasem Bauerem, advokátem.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 rozhodl, že žalovaný porušil práva žalobce v rámci výběrového řízení PE/96/A (správce);
 —
 připustil žalobce do druhé fáze výběrového řízení, které je srovnatelné s řízením PE/96/A;
 —
 podpůrně uložil žalovanému zaplatit přiměřené odškodnění, minimálně ve výši čistého měsíčního platu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V červenci 2002 se žalobce přihlásil do výběrového řízení Evropského parlamentu PE/96/A. Ve formuláři, který měl být vyplněn, uvedl, že trpí postižením, v důsledku něhož je jeho schopnost vidět snížena na dvě procenta normálního zraku. Podle žalobce mu nebylo dovoleno, s poukazem na to, že ve zkušebních podmínkách nebyly stanoveny žádné kompenzace nevýhod pro postižené účastníky, napsat písemnou úlohu pomocí počítače a nebyla mu prodloužena doba, o jejíž prodloužení žádal.
 Žalobce uvádí, že během zkoušky nebyl, z důvodů obtíží spojených s jeho postižením, téměř schopen všechny otázky v nezbytném čase přečíst a vybrat správné odpovědi. Uplatňuje, že by náležel ke 180 nejlepším uchazečům a uchazečkám a na základě toho by byl připuštěn do další fáze výběrového řízení, pokud by mu požadované kompenzace nevýhod byly poskytnuty. Z tohoto důvodu navrhuje, aby Soud rozhodl, že mu požadované kompenzace nevýhod byly neprávem odepřeny.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano (Itálie) ze dne 29. září 2004 ve věci Federconsumatori a další proti Comune di Milano a AEM Spa
 (Věc C-463/04)
 (2005/C 19/23)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano (Itálie) ze dne 29. září 2004 ve věci Federconsumatori a další proti Comune di Milano a AEM Spa, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 2. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia, Milano žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 —
 Je článek 2449 codice civile (občanského zákoníku), jak byl použit v původním řízení, slučitelný s článkem 56 Smlouvy o ES, jak byl vyložen rozsudky ze dne 23. května 2000, C-58/99, ze dne 4. června 2002, C-503/99 a C-483/99, a ze dne 13. května 2003, C-98/01 a C-463/00, pokud se jej dovolává subjekt veřejného práva, který sice ztratil právní kontrolu nad akciovou společností, avšak jako majitel poměrné většiny disponuje značným podílem (v tomto případě 33,4 %) a získá tímto způsobem nepřiměřené kontrolní pravomoci?
 —
 Je článek 2449 codice civile ve spojení s článkem 4 nařízení s mocí zákona č. 332 ze dne 31. května 1994, ve znění zákona č. 474 ze dne 30. července 1994, slučitelný s článkem 56 ES, jak byl vyložen rozsudky Soudního dvora ze dne 23. května 2000, C-58/99, ze dne 4. června 2002, C-503/99 a C-483/99, a ze dne 13. května 2003, C-98/01 a C-463/00 pokud se jej dovolává subjekt veřejného práva, který sice ztratil právní kontrolu nad akciovou společností, avšak jako majitel poměrné většiny disponuje značným podílem (v tomto případě 33,4 %) a získá tímto způsobem nepřiměřené kontrolní pravomoci?
 —
 Je článek 2449 codice civile slučitelný s článkem 56 ES, jak byl vyložen rozsudky Soudního dvora ze dne 23. května 2000, C-58/99, ze dne 4. června 2002, C-503/99 a C-483/99, a ze dne 13. května 2003, C-98/01 a C-463/00, pokud má vzhledem ke způsobu jeho použití dopady, které odporují jinému vnitrostátnímu právnímu předpisu (zejména čl. 2 odst. 1 písm. d) nařízení s mocí zákona č. 332 ze dne 31. května 1994, ve znění zákona č. 474 ze dne 30. července 1994), který je jako takový slučitelný s článkem 56 ES a s ohledem na podmínky jeho výkonu a předpoklady jeho použití odpovídá zásadám zavedeným ve výše uvedených rozsudcích Soudního dvora pro zvláštní práva?


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/38
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie (Belgie) dne 24. června 2016 – Ömer Altun a další, Absa NV a další v. Openbaar Ministerie
 (Věc C-359/16)
 (2016/C 335/52)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé v řízení o kasačním opravném prostředku: Ömer Altun, Abubekir Altun, Sedrettin Maksutogullari, Yunus Altun, Absa NV, M. Sedat BVBA, Alnur BVBA
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Openbaar Ministerie
 Předběžná otázka
 Může soud jiného členského státu, než je vysílající členský stát, rozhodnout o neplatnosti potvrzení E 101 či toto nepoužít, pokud bylo potvrzení E 101 vydáno podle čl. 11 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 574/72 (1) ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství, ve znění použitelném před zrušením prostřednictvím čl. 96 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (2) ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, pokud může na základě skutečností, které posuzuje, dojít k závěru, že uvedené potvrzení bylo získáno či uplatněno podvodem?
 (1) (Úř. věst. 1972, L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 83).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. 2009, L 284, s. 1).


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 24. dubna 2015 – T. D. Rease, P. Wullems v. College bescherming persoonsgegevens
 (Věc C-192/15)
 (2015/C 236/35)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: T. D. Rease, P. Wullems
 Odpůrce: College bescherming persoonsgegevens
 Předběžné otázky
 1)
 Spadá pověření detektivní kanceláře usazené na území EU použitím prostředků ke zpracování osobních údajů na území členského státu správcem ve smyslu čl. 2 písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) pod pojem „použití prostředků“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. c) této směrnice, pokud k pověření dojde mimo území EU?
 2)
 Poskytuje směrnice 95/46, zejména čl. 28 odst. 3 a 4, vnitrostátním orgánům prostor, aby s ohledem na svůj cíl stanovily při prosazování ochrany jednotlivce, vyžadované touto směrnicí, orgány dozoru priority, které vedou k tomu, že v případě, kdy pouze jednotlivec nebo malá skupina osob vytýká porušení uvedené směrnice, se od prosazování upustí?


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/14
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 1. prosince 2005
 ve věci C-116/05 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce tribunal de commerce de Nancy): Établissements Dhumeaux a Cie SA, Société d'études et de commerce (SEC) proti ALBV SA, ALBV SA proti Tragex Gel SA, Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (AFSCA), původně Institut d'expertise vétérinaire (IEV), ALBV SA proti CIGMA International SA, a ALBV SA proti Jean Max Gustin, jako nucený správce Tragex Gel SA (1)
 (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Nepřípustnost)
 (2006/C 60/29)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-116/05, jejímž předmětem je žádost rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím tribunal de commerce de Nancy (Francie), ze dne 14. února 2005, došlým Soudnímu dvoru dne 10. března 2005, v řízení Établissements Dhumeaux a Cie SA, Société d'études et de commerce (SEC) proti ALBV SA, ALBV SA proti Tragex Gel SA, Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (AFSCA), původně Institut d'expertise vétérinaire (IEV), ALBV SA proti CIGMA International SA, a ALBV SA proti Jean Max Gustin, jako nucenému správci Tragex Gel SA, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J. Malenovský, předseda senátu, A. La Pergola (zpravodaj) a J.-P. Puissochet; soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 1. prosince 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím tribunal de commerce de Nancy ze dne 14. února 2005 je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/41
 Žaloba podaná dne 26. června 2007 – Maďarská republika v. Komise Evropských společenství
 (Věc T-221/07)
 (2007/C 199/77)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Maďarská republika (zástupce: J. Fazekas)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise K (2007) 1689 konečné ze dne 16. dubna 2007 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů, který Maďarsko oznámilo podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá platnost rozhodnutí ze dne 16. dubna 2007 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů, který Maďarsko oznámilo podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (1). Podle napadeného rozhodnutí maďarský národní alokační plán nesplňuje určitá kritéria stanovená v příloze III směrnice 2003/87.
 Základem žaloby podané žalobkyní je skutečnost, že směrnice 2003/87, a zejména její čl. 9 odst. 3, nepřiznává Komisi pravomoc určovat zcela nezávisle celkové množství povolenek, které členský stát může přidělit, aniž by zohlednila alokační plány vypracované a oznámené členskými státy na základě čl. 9 odst. 1 a čl. 11 odst. 2 uvedené směrnice, a celkové množství povolenek, které mají být přiděleny podle alokačního plánu uvedeného členského státu.
 V případě, že Soud určí, že směrnice 2003/87 přiznává Komisi uvedenou pravomoc, žalobkyně uplatňuje, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení při hodnocení celkového množství povolenek, jež mají být přiděleny v souladu s národním alokačním plánem. Maďarsko uvádí, že Komise ve svém posouzení zaprvé nezohlednila údaje a výpočty uvedené v alokačním plánu, a tím porušila zásadu proporcionality, a zadruhé použila zjevně nesprávné údaje a nepřiměřené výpočty, jež nezbytně vedly k nesprávnému určení celkového množství.
 Žalobkyně rovněž uplatňuje, že v průběhu řízení Komise porušila zásadu loajální spolupráce, jelikož zaprvé určila metodu výpočtu a údaje, použité k určení celkového množství povolenek na emise, bez konzultace se členskými státy (konkrétně s Maďarskem) a zadruhé nezohlednila dodatečné údaje předložené žalobkyní, které si sama v průběhu řízení vyžádala.
 Konečně žalobkyně uvádí, že Komise nesplnila dostatečně povinnost odůvodnění, vzhledem k tomu, že zaprvé neodůvodnila řádně, proč nezohlednila alokační plán oznámený Maďarskem, ani údaje a výpočty uvedené v tomto plánu; zadruhé neodůvodnila řádně vhodnost údajů a výpočtů, jež použila; a zatřetí neuvedla žádný důvod, proč nezohlednila dodatečné informace poskytnuté Maďarskem, jež si sama v průběhu řízení vyžádala.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32).


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – SIA „VM Remonts“ (dříve SIA „DIV un KO“), SIA „Ausma grupa“ v. Konkurences padome a Konkurences padome v. SIA „Pārtikas kompānija“
 (Věc C-542/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Hospodářská soutěž - Článek 101 odstavec 1 SFEU - Čistě vnitrostátní situace - Použití obdobné vnitrostátní právní úpravy - Pravomoc Soudního dvora - Jednání ve vzájemné shodě - Odpovědnost podniku za jednání poskytovatele služeb - Podmínky“)
 (2016/C 343/05)
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākā tiesa
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SIA „VM Remonts“ (dříve SIA „DIV un KO“), SIA „Ausma grupa“, Konkurences padome
 Žalovaní: Konkurences padome, SIA „Pārtikas kompānija“
 Výrok
 Článek 101 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že podnik může být v zásadě shledán odpovědným za jednání ve vzájemné shodě na základě jednání nezávislého poskytovatele, který mu poskytuje služby, jen tehdy, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
 —
 poskytovatel ve skutečnosti jednal pod vedením nebo kontrolou obviněného podniku nebo
 —
 tento podnik věděl o protisoutěžních cílech sledovaných jeho konkurenty a poskytovatelem a zamýšlel k nim přispět svým chováním nebo dále
 —
 uvedený podnik mohl rozumně předpokládat protisoutěžní jednání svých konkurentů a poskytovatele a byl ochotný přijmout z toho vyplývající riziko.
 (1) Úř. věst. C 56, 16.12.2015.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Förvaltningsrätten i Falun (Švédsko) dne 27. června 2011 — Daimler AG v. Skatteverket
 (Věc C-318/11)
 2011/C 269/54
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Förvaltningsrätten i Falun
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Daimler AG
 Žalovaný: Skatteverket
 Předběžné otázky
 1)
 Jak má být při rozhodování na základě relevantních ustanovení práva Evropské unie (1) vykládán pojem „stálá provozovna, z níž je vykonávána ekonomická činnost“?
 2)
 Provádí-li osoba povinná k dani, která má sídlo své hospodářské činnosti v jiném členském státě a jejíž činnost spočívá zejména ve výrobě a prodeji vozidel, zimní zkoušky modelů vozidel v zařízeních umístěných ve Švédsku, je třeba mít za to, že taková osoba má ve Švédsku stálou provozovnu, z níž vykonává hospodářskou činnost, pokud tato osoba pořídila zboží a služby, které byly přijaty a využity ve zkušebních zařízeních ve Švédsku, aniž by měla v tomto státě trvale umístěny své zaměstnance, a pokud je taková zkušební činnost nezbytná k výkonu hospodářské činnosti takové osoby v jiném členském státě?
 3)
 Má na odpověď na druhou otázku vliv, že osoba povinná k dani má ve Švédsku stoprocentně vlastněnou dceřinou společnost, jejímž účelem je takřka výhradně poskytovat uvedené osobě různé služby pro účely uvedené zkušební činnosti?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1), osmá směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, 27.12.1979, s. 11; Zvl. vyd. 1, s. 79), směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (Úř. věst. L 44, 20.2.2008, s. 23).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/49
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. června 2014 – Accorinti a další v. ECB
 (Věc T-224/12) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Hospodářská a měnová politika - ECB - Národní centrální banky - Restrukturalizace řeckého veřejného dluhu - Způsobilost obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných či plně zaručených Řeckem pro účely operací měnové politiky Eurosystému - Zachování prahu úvěrové kvality postačujícího k zachování způsobilosti - Úvěrové posílení formou programu zpětného odkupu cenných papírů ve prospěch národních centrálních bank - Soukromí věřitelé - Přičitatelnost některých právních účinků napadenému aktu - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Absence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 2014/C 315/83
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alessandro Accorinti (Nichelino, Itálie) a ostatní žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze k usnesení (zástupci: S. Sutti a R. Spelta, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: původně A. Sáinz de Vicuña Barroso, S. Bening a P. Papapaschalis, poté S. Bening a P. Papapaschalis, zmocněnci, ve spolupráci s E. Castellanim, T. Lübbigem a B. Kaiserem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky 2012/153/EU ze dne 5. března 2012 o způsobilosti obchodovatelných dluhových nástrojů vydaných nebo plně zaručených řeckou vládou v kontextu nabídky Řecké republiky na výměnu dluhových nástrojů (ECB/2012/3) (Úř. věst. L 77, s. 19).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Alessandro Accorinti a ostatní žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Giessen (Německo) dne 27. prosince 2012 — Johannes Peter v. Bundeseisenbahnvermögen
 (Věc C-610/12)
 2013/C 101/17
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Giessen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Johannes Peter
 Žalovaná: Bundeseisenbahnvermögen
 Předběžná otázka
 Je v souladu se směrnicí 2000/78/ES (1), aby v případě nerovného zacházení s úředníky, kteří uzavřeli manželství, a úředníky, kteří uzavřeli registrované partnerství, u kterého je nutno konstatovat, že k němu v minulosti došlo, byl podle ústavně právních zásad platných ve Spolkové republice Německo se zpětnou účinností uznán platový nárok, jehož účelem je dosáhnout rovného zacházení, až od začátku rozpočtového roku, ve kterém úředník tento nárok poprvé uplatnil vůči svému zaměstnavateli?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte Suprema di Cassazione (Itálie) dne 22. října 2013 — Agenzia delle Dogane a Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane v. ADL American Dataline Srl
 (Věc C-546/13)
 2013/C 377/15
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Agenzia delle Dogane, Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane
 Žalovaná: ADL American Dataline Srl
 Předběžné otázky
 1)
 Brání čl. 10 odst. 2 a článek 12 nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 (1), jakož i zásada právní jistoty, vyvodit ze změn vložených do doplňkových poznámek ke kapitole 84 celního sazebníku, tvořících část II přílohy I nařízení Komise (ES) č. 1549/06 ze dne 17. října 2006 (2) (jež vyloučilo reproduktory z položky 8471, pokud jsou předkládány samostatně od zařízení pro automatizované zpracování dat), takový výklad, že výrobky dovezené společností ADL s.r.o. [...] mají specifickou funkci (reprodukce a zesilování zvuku) „jinou“ než je zpracování dat?
 2)
 Mají se výrobky dovezené společností ADL s.r.o. (3) [...] jakožto „reproduktory“ prodávané samostatně od zařízení pro automatické zpracování dat, považovat za zařízení, která „vykonávající specifickou funkci, jinou než je zpracování dat“ — pokud se má za takovou považovat funkce reprodukce a zesilování zvuku —, anebo se nemohou považovat za jednotku zařízení vykonávající specifickou funkci, jinou než je zpracování dat, když s ohledem na jejich specifické technické vlastnosti (kromě připojení s USB kabelem; nutnost operativního systému MAC OS 9.) „nemají funkce, které by mohly vykonávat bez podpory takového zařízení, [tedy zařízení pro automatizované zpracování dat]“ (viz. rozsudky Soudního dvora ze dne 19. října 2000, Peacock, C-339/98, body 14 a 15 a ze dne 18. července 2007, Olicom, C-142/06, body 20, 29 a 30 –přestože odkazují na jiný druh zařízení — síťové karty a tzv. kombinované karty — zdá se, že v nich Soudní dvůr vyvodil, že nedostatek „jiných“ specifických funkcí vyplývá ze dvou skutečností, a to z výhradního fungování zařízení prostřednictvím počítače a způsobilosti obdržet a přenést na výstupu signály vysílané procesorem).
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1)
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17 října 2006, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 301, s. 1)
 (3) Jedná se o „reproduktory vyrobené americkou společností Harman Multimedia určené k tomu, aby byly použity výhradně jako výstupní jednotky pro počítače značky „APPLE““.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/13
 Žaloba podaná dne 10. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Švédskému království
 (Věc C-58/05)
 (2005/C 93/23)
 Jednací jazyk: švédština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 10. února 2005 žaloba směřující proti Švédskému království, podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou L. Ström van Lierem a N. Yerrelem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Švédské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/79/ES (1) ze dne 27. listopadu 20001 o Evropské dohodě o organizaci pracovní doby mobilních pracovníků v civilním letectvu uzavřené mezi Asociací evropských leteckých společností (AEA), Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF), Evropskou asociací letových posádek (ECA), Evropskou asociací regionálních leteckých společností (ERA) a asociací nezávislých leteckých dopravců (IACA), a v každém případě tím, že tyto předpisy nesdělil Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 3 této směrnice; a
 2)
 uložil Švédskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení této směrnice uplynula dne 1. prosince 2003.
 (1) Úř. věst. L 302, 1.12.2000, s. 57.


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/27
 Žaloba podaná dne 24. října 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-112/11)
 2012/C 6/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení výplatní pásky žalobce za měsíc únor 2011 a výplatních pásek za následující měsíce, které uplatňují nový opravný koeficient pro město Varese v souladu s nařízením Rady (EU) č. 1239/2010 ze dne 20. prosince 2010.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit výplatní pásku za měsíc únor 2011 a výplatní pásky za následující měsíce v rozsahu, ve kterém uplatňují opravný koeficient 92,3 podle nařízení Rady (EU) č. 1239/2010 ze dne 20. prosince 2010, a to při zachování jejich účinků až do vydání nových výplatních pásek, které uplatňují řádný opravný koeficient;
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 12. července 2011, kterým se zamítá stížnost žalobce č. 328/11, v rozsahu, ve kterém žalobci mj. odpírá přístup k podrobným statistickým údajům týkajícím se parity kupní síly mezi Bruselem a městem Varese, pokud jde o několik základních položek, jako je elektřina, plyn, pevná a tekutá paliva, zdraví a bydlení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 24.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/6
 Žaloba podaná dne 19. května 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-214/04)
 (2004/C 190/11)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 19. května 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Ulrichem Wölkerem a Antoniem Aresuem, jako zmocněnci.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Italská republika tím, že nadále zachovává právní úpravu, která povoluje používání hydrochlorfluoruhlovodíků (HCFC) v protipožárních zařízeních překračující limity a podmínky stanovené v čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 (1) ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného ustanovení;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Komise tvrdí, že výjimky stanovené v nařízení ministra životního prostředí a ochrany území ze dne 3. října 2001 se uplatňují na různé případy, které nespadají do výjimek stanovených v nařízení č. 2037/2000, a že tedy oblast působnosti těchto výjimek je podstatně širší, než připouští toto nařízení. Jelikož italské právní předpisy povolují používání hydrochlorfluoruhlovodíků (HCFC) v protipožárních zařízeních v případech, které nepřipouští nařízení 2037/2000, nejsou tyto předpisy v souladu s právem Společenství.
 (1) Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 1.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 14. července 2005
 ve věci C-135/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Právní úprava Společenství týkající se ekologického zemědělství a k němu se vztahujícího označování zemědělských produktů a potravin - Vnitrostátní právní předpisy povolující užívání výrazu „bio“ pro produkty, které nebyly získány ekologickou metodou produkce)
 (2005/C 217/09)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve věci C-135/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 26. března 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: G. Berscheid, B. Doherty a F. Jimeno Fernandez, jakož i S. Pardo Quintillán) proti Španělskému království (zmocněnci: N. Díaz Abad a E. Braquehais Conesa), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 18. června 2013 — Ilie Nicolae Nicula v. Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu
 (Věc C-331/13)
 2013/C 260/40
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Sibiu
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ilie Nicolae Nicula
 Žalované: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Sibiu, Administrația Fondului pentru Mediu
 Předběžné otázky
 Mohou být ustanovení článku 6 Smlouvy o Evropské unii, článků 17, 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie a článku 110 SFEU, jakož i zásada právní jistoty a zásada non reformatio in peius, obě zakotvené v unijním právu a v judikatuře Soudního dvora (1), vykládána v tom smyslu, že brání právnímu předpisu jako je nařízení s mocí zákona 9/2013?
 (1) Věci Belgocodex, C-381/97, Belboaub, 10/78.


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. června 2010 — Procaps v. OHIM — Biofarma (PROCAPS)
 (Věc T-35/09) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PROCAPS - Starší slovní národní ochranná známka a starší slovní mezinárodní ochranná známka PROCAPTAN - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Podobnost výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2010/C 195/26
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Procaps, SA (Barranquilla, Kolumbie) (zástupce: M. Vidal-Quadras Trias de Bes, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: Ó. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Biofarma SAS (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: A. Ruiz López a V. Gil Vega, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. listopadu 2008 (věc R 867/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Biofarma SAS a Procaps, SA
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Procaps, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/11
 Žaloba podaná dne 13. září 2012 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-421/12)
 2012/C 355/18
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. van Beek, M. Owsiany-Hornung, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 určit, že
 —
 Belgické království tím, že vyloučilo z působnosti zákona ze dne 5. června 2007, který provádí směrnici 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách (1) svobodná povolání, jakož i zubaře a fyzioterapeuty, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 3 ve spojení s čl. 2 body b) a d) uvedené směrnice;
 —
 Belgické království tím, že ponechalo v platnosti články 20, 21 a 29 zákona ze dne 6. dubna 2010 o obchodních praktikách a ochraně spotřebitele, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 4 směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách;
 —
 Belgické království tím, že ponechalo v platnosti čl. 4 odst. 1 třetí pododstavec zákona ze dne 25. června 1993 o výkonu a organizaci ambulantních a tržních činností, jak byl zaveden článkem 7 zákona ze dne 4. července 2005 o změně zákona ze dne 25. června 1993 o výkonu a ambulantních činností a organizaci veřejných zakázek, jakož i čl. 5 odst. 1 bodem 4 královského nařízení ze dne 24. září 2006 o výkonu a organizaci ambulantních činností, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 4 směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách.
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2005/29/ES uplynula dne 12. června 2007.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22)


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/8
 Rozsudek Soudního dvora
 (velkého senátu)
 ze dne 9. listopadu 2004
 ve věci C-338/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen): Fixtures Marketing Ltd proti Svenska Spel AB (1)
 (Směrnice 96/6/ES - Právní ochrana databází - Právo sui generis - Pojem vkladu do pořízení, ověření nebo předvedení obsahu databáze - Kalendář fotbalových šampionátů - Sázkové hry)
 (2005/C 6/13)
 Jednací jazyk: švédština
 Ve věci C-338/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ve smyslu článku 234 Smlouvy o ES předložená rozhodnutím Högsta Domstolen (Švédsko) ze dne 10. září 2002, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 23. září 2002, v řízení Fixtures Marketing Ltd proti Svenska Spel AB, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts (zpravodaj), předsedové senátů, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: Múgica Arzamendi a M. F. Contet, vrchní radové, vydal dne 9. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Pojem vklad do pořízení obsahu databáze ve smyslu čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází musí být chápán jako odkaz na zdroje používané k vyhledání existujících nezávislých materiálů a jejich sběr do databáze. Nezahrnuje zdroje pro tvorbu materiálů, které tvoří obsah databáze. Proto v souvislosti se sestavováním kalendáře zápasů při organizaci fotbalových šampionátů nezahrnuje zdroje použité ke stanovení údajů, časů a losování týmů pro různé zápasy v lize.
 (1) Úř. věst. C 274, 9.11.2002.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polská republika) dne 4. června 2010 — Kopalnia Odkrywkowa Polski Trawertyn P. Granatowicz, M. Wąsiewicz, spółka jawna v. Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
 (Věc C-280/10)
 ()
 2010/C 234/37
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Kopalnia Odkrywkowa Polski Trawertyn P. Granatowicz, M. Wąsiewicz, spółka jawna
 Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
 Předběžné otázky
 1)
 Je sdružení osob budoucích společníků, které před formálním zápisem společnosti jako obchodní společnosti a před daňovou registrací pro účely DPH vynaloží investiční náklady, oprávněno po zápisu společnosti a daňové registraci na základě článků 9, 168 a 169 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) provést odpočet DPH na vstupu, která byla odvedena z investičních nákladů vynaložených pro účely zdanitelné činnosti společnosti?
 2)
 Brání faktura dokládající vynaložené investiční náklady, jež byla vystavena na společníky, a nikoli na společnost, odpočtu DPH na vstupu odvedené z vynaložených investičních nákladů ve smyslu první předběžné otázky?
 (1) (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/28
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. listopadu 2014 – Ledra Advertising v. Komise a ECB
 (Věc T-289/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody - Program podpory stability pro Kypr - Memorandum o porozumění o politice zvláštní hospodářské podmíněnosti uzavřené mezi Kyperskou republikou a EMS - Pravomoc Tribunálu - Příčinná souvislost - Žaloba zčásti nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
 (2015/C 026/34)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ledra Advertising Ltd (Nikósie, Kypr) (zástupci: C. Paschalides, solicitor, a A. Paschalides, advokát)
 Žalované: Evropská komise (zástupci: B. Smulders a J. P. Keppenne, zmocněnci); a Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: A. Sáinz de Vicuña Barroso, N. Lenihan a F. Athanasiou, zmocněnci, ve spolupráci s W. Bussianem, W. Devroem a D. Artsem, advokáty)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení bodů 1.23 až 1.27 memoranda o porozumění o politice zvláštní hospodářské podmíněnosti uzavřeného mezi Kyperskou republikou a Evropským mechanismem stability (EMS) dne 26. dubna 2013 a zadruhé návrh na náhradu škody údajně způsobené žalobkyni v důsledku zahrnutí bodů 1.23 až 1.27 do tohoto memoranda a porušení povinnosti Komise vykonávat dohled.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Ledra Advertising Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a Evropskou centrální bankou (ECB).
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/29
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. června 2006 – Volkswagen v. OHIM (CLIMATIC)
 (Věc T-306/03) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Částečné zamítnutí zápisu - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
 (2006/C 212/52)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupce: S. Risthaus, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: B. Müller a G. Schneider, zmocněnci)
 Předmět
 Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. července 2003 (věc R 1012/2001-2), týkajícího se přihlášky k zápisu obrazové ochranné známky obsahující slovní označení CLIMATIC jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 O žalobě již není namístě vydat rozhodnutí.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) 1Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/49
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 30. května 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-102/11) (1)
 (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu - Žaloba podaná ve lhůtě pro podání žaloby prostřednictvím faxu - Vlastnoruční podpis na faxové kopii lišící se od podpisu na originálu žaloby zaslané poštou - Opožděnost žaloby - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 252/87
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Italie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Baquero Cruz, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení implicitního rozhodnutí Komise, kterým se žalobci odmítá vyplacení ročních cestovních výdajů z místa zaměstnání do místa původu za roky 2005 až 2010.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 126, 28.4.2012, s. 27.


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/31
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. února 2007 – Camurato Carfagno v. Komise
 (Věc T-143/04) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Posudek o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001/2002 - Žaloba na neplatnost - Námitka protiprávnosti - Zjevně nesprávné posouzení“)
 (2007/C 82/68)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Antonietta Camurato Carfagno (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a M. Velardo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí ze dne 9. dubna 2003 o konečném vyhotovení posudku o vývoji služebního postupu žalobkyně za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 9. dubna 2003 o konečném vyhotovení posudku o vývoji služebního postupu žalobkyně za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 se zrušuje.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/31
 Žaloba podaná dne 26. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-401/06)
 (2006/C 294/55)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Triantafyllou, zmocněnec)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo tím, že místo plnění není v případě činnosti správce závěti určeno podle čl. 9 odst. 2 písm. e) šesté směrnice 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 (1), pokud je služba poskytována zákazníkům usazeným mimo Společenství, nebo osobám povinným k dani usazeným ve Společenství, ale nikoliv ve stejné zemi jako dodavatel, nesplnila své povinnosti vyplývající z čl. 9 odst. 2 písm. e) šesté směrnice;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 9 odst. 2 písm. e) třetí odrážky šesté směrnice se za místo poskytování některých služeb, které jsou poskytovány zákazníkům usazeným mimo Společenství, nebo osobám povinným k dani usazeným ve Společenství, ale nikoliv ve stejné zemi jako dodavatel, považuje místo, kde má zákazník sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, pro kterou je služba poskytována, a nemá-li takové ústředí či provozovnu, místo, kde má trvalé bydliště, popřípadě místo, kde se obvykle zdržuje. Těmito službami jsou služby poradců, techniků, poradenských organizací, advokátů, účetních a další podobné služby. Toto ustanovení směrnice je kolizní normou, která stanoví místo zdanění služeb a vymezuje příslušnost členských států.
 Podle německých právních předpisů a z nich vycházející správní praxe daňových orgánů je místem poskytování služby správce závěti místo, z něhož podnikatel poskytuje své služby. Místo se v případě těchto služeb neurčuje podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice, jsou-li poskytovány zákazníkům usazeným mimo Společenství, nebo osobám povinným k dani usazeným ve Společenství, ale nikoliv ve stejné zemi jako dodavatel.
 Tato právní úprava a správní praxe není v souladu s ustanoveními článku 9 šesté směrnice. V případě služeb spočívajících v činnosti správce závěti, které jsou poskytovány zákazníkům usazeným mimo Společenství, nebo osobám povinným k dani usazeným ve Společenství, ale nikoliv ve stejné zemi jako dodavatel, se jedná o služby, jejichž místo plnění se určuje podle čl. 9 odst. 2 písm. e) šesté směrnice.
 Na rozdíl od argumentace německé vlády zastává Komise názor, že činnosti správce závěti rovněž patří k činnostem, které jsou hlavním a obvyklým předmětem činnosti advokáta. Při posouzení nelze vycházet z názvu povolání, nýbrž z činnosti jako takové: rozhodující je povaha plnění.
 Pojem „další podobné služby“ se nevztahuje na skutečnost, která je společná činnostem uvedeným v čl. 9 odst. 2 písm. e) třetí odrážce šesté směrnice. Postačí, že posuzované plnění je podobné některé z činností, které jsou v tomto ustanovení výslovně uvedeny. To platí, pokud obě činnosti slouží témuž účelu. Podle rozhodnutí ESD je předmětem hlavní a obvyklé činnosti advokáta zastupování a hájení zájmů klienta. Pokud Soudní dvůr vychází ze „zastupování a hájení zájmů klienta“, je tato podmínka v případě činnosti správce závěti rovněž splněna: správce závěti totiž zastupuje a hájí zájmy zůstavitele. Jeho činnost odpovídá činnosti povolaného nezávislého zástupce a poradce. Z okolnosti, že správa závěti není činností vyhrazenou advokacii, nelze dovodit závěr, že tyto dvě činnosti neslouží témuž účelu.
 (1) Úř. věst. L 145, s.1 (Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/58
 Žaloba podaná dne 22. února 2010 — Regione Puglia v. Komise
 (Věc T-84/10)
 2010/C 113/89
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Regione Puglia (Bari, Itálie) (zástupci: F. Brunelli, advokát, A. Aloia, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení, odměn a výdajů, jakož i paušální náhradu obecných nákladů.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Účelem této žaloby je zrušení rozhodnutí Evropské komise K(2009) 10350 ze dne 22. prosince 2009 o částečném zrušení příspěvku z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) určeného na operační program POR Puglia, cíl 1 (2000-2006), a potvrzení pouze ustanovení článku 4.
 Toto opatření je požadováno na základě konkrétních námitek, kterými Regione Puglia zpochybňuje správnost a opodstatněnost výtek vznesených Komisí vůči uvedenému regionu, a rovněž tvrdí, že metody použité Komisí při posouzení výsledků auditů uskutečněných v letech 2007 a 2009 jsou protiprávní a nesprávné.
 Regione Puglia zejména tvrdí, že rozhodnutí bylo vydáno za následujících okolností:
 —
 kontroly provedené inspektory Společenství, na kterých se zakládalo rozhodnutí, nebyly povedeny řádně a detailně;
 —
 výsledky, k nimž pro každou prioritu a opatření, jakož i pro všechny provedené kontroly výše uvedení dospěli, nejsou potvrzeny ani doloženy přezkoumanými a předloženými dokumenty; v každém případě k nim výše uvedení dospěli, aniž by provedli potřebná posouzení oborové právní úpravy;
 —
 učiněná posouzení nejsou každopádně z metodologického hlediska způsobilá podložit a odůvodnit konečné závěry Komise, které jsou navíc prezentovány jako nezvratné, neboť nejsou správně odůvodněny a prokázány.
 Krom toho Komise nikterak nezohlednila následující okolnosti:
 —
 různé výsledky auditů uskutečněných Evropským účetním dvorem a italským Ministerstvem hospodářství a financí;
 —
 podrobné, dokumentované a přesné vyjádření a námitky předložené v jednotlivých případech Regione v odpověď na výtky a žádosti Komise, a dále
 Komise porušila povinnost spolupráce, kterou se řídí vztahy Komise a příjemců finančních příspěvků, neboť učinila zjištění a vyvodila závěry ještě dříve, než obdržela a přezkoumala odpovědi a vysvětlení požadované Komisí od Regione Puglia.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/35
 Žaloba podaná dne 6. června 2007 – Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM (333)
 (Věc T-201/07)
 (2007/C 183/69)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Agencja Wydawnicza „Technopol“ Sp. z o.o. (zástupce: D. Rzążewska, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. března 2007 ve věci R 1277/2006-4 v plném rozsahu;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní označení „333“ pro výrobky zařazené do třídy 16
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1) o ochranné známce Společenství, neboť označení „333“ nemá ve vztahu k požadovaným výrobkům ani popisnou povahu, ani nepostrádá rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2010 Hans-Peterem Wilferem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. září 2010 ve věci T-458/08, Hans-Peter Wilfer v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-546/10 P)
 ()
 2011/C 30/42
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Hans-Peter Wilfer (zástupce: W. Prinz, Rechtsanwalt)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit v plném rozsahu rozsudek čtvrtého senátu Tribunálu ze dne 8. září 2010 ve věci T-458/08,
 —
 uložit odpůrci náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Projednávaný kasační opravný prostředek napadá rozsudek Tribunálu (dříve Soudu), kterým byla zamítnuta žaloba navrhovatele na zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 25. července 2008 o zamítnutí přihlášky obrazové ochranné známky, která představuje hlavu kytary stříbrné, šedé a hnědé barvy.
 Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatel čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
 Tribunál nezohlednil dokumenty, které byly poprvé předloženy současně se žalobou. Navrhovatel má za to, že se jednalo pouze o doplnění existujících argumentů, takže měly být zohledněny.
 Tribunál porušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 tím, že nezohlednil, že u ochranných známkách tvořených trojrozměrnou formou výrobku je třeba rozlišovat mezi výrobky široké spotřeby a zvláštními výrobky. Zvláštní výrobky se vyznačují tím, že podle obecného vnímaní relevantní veřejnosti vykazují určité části výrobku, které slouží právě k tomu, aby působily informačně, pokud jde o původ výrobku. V tomto ohledu neplatí žádné zvláštní požadavky na rozlišovací způsobilost. Z tohoto důvodu postačuje v případě takových výrobků již minimální rozlišovací způsobilost. Krom toho otázka rozlišovací způsobilosti nebyla projednána s ohledem na empirické pravidlo, že dotčená relevantní veřejnost (profesionální a amatérští hudebníci) znají existující zvyklost, že strunové nástroje, např. rovněž housle, jako Stradivari, se vyznačují zvláštním tvarem hlavy. Tribunál rovněž nezohlednil, že v případě obrazové ochranné známky, která znázorňuje pouze tu část výrobku, který obvykle slouží k rozeznání výrobku, jako je hlava kytary, postačuje minimální rozlišovací způsobilost.
 Tribunál porušil zásadu přezkoumání skutkového stavu z úřední povinnosti na základě čl. 74 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 tím, že v souvislosti s otázkou, v jakém rozsahu má hlava kytary informační účinky, pokud jde o původ, nezohlednil vztah pravidla a výjimky.
 Tribunál konečně porušil rovněž zásadu rovnosti, jelikož nezohlednil, že existují i jiné ochranné známky Společenství a vnitrostátní ochranné známy, které znázorňují rovněž pouze hlavu kytary.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/70
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2013 — International Engine Intellectual Property Company v. OHIM (PURE POWER)
 (Věc T-248/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PURE POWER - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 225/154
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: International Engine Intellectual Property Company, LLC (Warrenville, Illinois, Spojené státy) (zástupci: C. Thomas a B. Reiter, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. února 2011 (věc R 2310/2010-2) týkajícímu se zápisu slovního označení PURE POWER jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/27
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2013 — Simpson v. Rada
 (Věc F-142/11) (1)
 (Veřejná služba - Povyšování - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy A9 po úspěšné účasti ve výběrovém řízení do platové třídy A9 - Rovné zacházení)
 2014/C 39/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Erik Simpson (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. F. Jensen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platového stupně A9 po úspěšné účasti ve výběrovém řízení EPSO/AD/113/07 „Vedoucí oddělení (AD9) v oblasti překladatelství pro český, estonský, maďarský, litevský, lotyšský, maltský, polský, slovenský a slovinský jazyk v oblasti překladatelství“ a návrh na náhradu škody a úroky
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 9. prosince 2010 se zrušuje.
 2)
 Žaloba se ve zbývající částí zamítá.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů vynaložených Erikem Simpsonem.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2013, s. 26.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem tribunal de commerce de Nancy ze dne 14. února 2005 ve věcech Ets Dhumeaux a Cie SA – Société d'études et de commerce „SEC“ proti ALBV SA, ALBV SA proti TRAGEX GEL SA – Institut d'expertise vétérinaire „IEV“, ALBV SA proti CIGMA International SA a ALBV SA proti p. Gustinovi, jako správci TRAGEX GEL SA
 (Věc C-116/05)
 (2005/C 115/26)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem tribunal de commerce de Nancy ze dne dne 14. února 2005 ve věcech Ets Dhumeaux a Cie SA – Société d'études et de commerce „SEC“ proti ALBV SA, ALBV SA proti TRAGEX GEL SA – Institut d'expertise vétérinaire „IEV“, ALBV SA proti CIGMA International SA a ALBV SA proti p. Gustinovi, jako správci TRAGEX GEL SA, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 10. března 2005, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunal de commerce de Nancy žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 —
 pokud vývoz hovězího masa, za který jsou poskytovány náhrady, vyžaduje předložení osvědčení o zdravotní nezávadnosti úředně vydaného příslušným veterinárním orgánem po každodenních inspekcích přípravny tohoto masa, musí být zásada legitimního očekávání vykládána v tom smyslu, že osoby, kterým bylo toto osvědčení vydáno (kupující za účelem dalšího prodeje, vývozce) mohou legitimně očekávat, že odpovídá původu výrobků, který je v nich uveden tak, že všechny nesprávnosti, chyby nebo nedbalosti těchto orgánů v rámci jejich pravomocí musí být považovány za překračující běžné obchodní riziko, které nesou osoby, kterým bylo vydáno, a musí vést dotčený členský stát k tomu, aby přímo odpovídal, zejména u EZOZF, za peněžní a jiné důsledky?
 —
 pokud obchod s hovězím masem vyžaduje předložení osvědčení o zdravotní nezávadnosti a původu úředně vydaných příslušným veterinárním orgánem po každodenních kontrolách přípravny masa, představují soudně prokázané nesprávnosti, chyby nebo nedbalosti těchto orgánů,,kterých se dopustily v rámci svých pravomocí a které vedly k vydání nesprávných osvědčení, která poškodila hospodářské subjekty a vývozce, vyšší moc?


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/9
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 14. října 2004
 ve věci C-288/03 P: Bernard Zaoui a další proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Odvolání z části zjevně neopodstatněné a z části zjevně nepřípustné)
 (2005/C 19/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-288/03 P, jejímž předmětem je odvolání na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podané dne 3. července 2003, Bernardem Zaoui, s bydlištěm v Combs-la-Ville (Francie), Lucienem Zaoui, s bydlištěm v Netanya (Izrael), Déborah Stain, rozenou Zaoui, s bydlištěm v Ramat Gan (Izrael) (advokát: J. A. Buchinger), dalším účastníkem řízení je: Komise Evropských společenství (zmocněnci: P. Kuijper, F. Dintilhac a C. Tufvesson), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, C. Gulmann, R. Schintgen, J. Makarczyk a J. Klučka, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. října 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Odvolání se zamítá.
 2)
 Bernardu a Lucienovi Zaoui, jakož i Déborah Stain, rozené Zaoui, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 171, 19.7.2003.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/38
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. prosince 2006 – Komise v. Parthenon
 (Věc T-7/05) (1)
 („Rozhodčí doložka - Čtvrtý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Vymáhání záloh“)
 (2006/C 331/84)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou, zmocněnec, ve spolupráci s N. Korogiannakisem, advokátem)
 Žalované: Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion (Aigion, Řecko) (zástupce: A. Masoulas, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná na základě článku 238 ES za účelem vymáhání záloh zaplacených v rámci smlouvy FAIR-CT98-9544, kterou vypověděla Komise z důvodu neplnění smluvních povinností žalovanou.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žalovaná Parthenon AE Oikodomikon – Technikon – Touristikon – Viomichanikon – Emporikon kai Exagogikon Ergasion je povinna zaplatit Komisi částku 154 383,53 eur včetně úroků podle úrokové míry stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, zvýšené o jeden a půl bodu za období od 31. července do 31. prosince 2002 a o dva body od 1. ledna 2003 až do úplného vyrovnání dluhu.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise ponese třetinu vlastních nákladů a třetinu nákladů řízení vynaložených žalovanou, přičemž žalovaná ponese dvě třetiny vlastních nákladů, jakož i dvě třetiny nákladů řízení vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 57, 5.3.2005.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/35
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2010 — AR v. Komise
 (Věc F-120/10)
 2011/C 72/57
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AR (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodriguez, C. Bernard-Glanz a A. Blot, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí EPSO vyloučit žalobkyni z vnitřního výběrového řízení COM/INT/EU2/10/AD5 pro úředníky bulharské a rumunské státní příslušnosti z důvodu neúspěchu ve vstupních testech, jakož i rozhodnutí vydané na základě stížnosti, umožnit žalobkyni znovu absolvovat vstupní testy výše uvedeného výběrového řízení
 Návrhové žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO) ze dne 31. března 2010 vyloučit žalobkyni z vnitřního výběrového řízení COM/INT/EU2/10/AD5, aby byla žalobkyni umožněna účast na zkouškách;
 —
 zrušit rozhodnutí přijaté dne 3. srpna 2010 orgánem oprávněným ke jmenování v rozsahu, v němž nevyhověl stížnosti žalobkyně v celé její podstatě;
 —
 uložit Komisi, pokud je to nutné prostřednictvím důkazního opatření nebo organizačního procesního opatření, aby předložila seznam otázek položených v průběhu testů, konaných v Bruselu dne 5. března 2010 ve 13h00, jakož i odpovědí na ně uvedených;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-521/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Dohoda o Evropském hospodářském prostoru - Článek 40 - Volný pohyb kapitálu - Diskriminační zacházení s dividendami vyplacenými nizozemskými společnostmi - Srážková daň - Osvobození - Společnosti-příjemkyně usazené v členských státech Společenství - Společnosti-příjemkyně usazené na Islandu nebo v Norsku“)
 2009/C 180/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. van Nuffel a R. Lyal, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království (zástupci: C. M. Wissels a D. J. M. de Grave, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 40 Dohody o EHP — Neosvobození dividend vyplacených společnostmi usazenými v Norsku a na Islandu od srážkové daně z dividend za stejných podmínek jako dividend vyplacených nizozemskými společnostmi
 Výrok
 1)
 Nizozemské království tím, že neosvobodilo dividendy vyplacené nizozemskými společnostmi společnostem usazeným na Islandu nebo v Norsku od srážkové daně z dividend za stejných podmínek jako dividendy vyplacené nizozemským společnostem nebo společnostem usazeným v jiných členských státech Evropského společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.
 2)
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 4. dubna 2014 – A a další, další účastník řízení: Minister van Buitenlandse Zaken
 (Věc C-158/14)
 2014/C 194/19
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: A, B, C, D
 Další účastník řízení: Minister van Buitenlandse Zaken
 Předběžné otázky
 1)
 Byli by navrhovatelé v řízení o opravném prostředku v projednávané věci – mimo jiné na základě článku 47 Listiny základních práv Evropské unie (1) – nepochybně oprávněni podat vlastním jménem na základě článku 263 SFEU u Tribunálu žalobu na neplatnost prováděcího nařízení č. 610/2010 (2) v rozsahu, v jakém byla LTTE na jeho základě zařazena na seznam podle čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 (3)?
 2)
 a.
 Mohou činnosti ozbrojených sil při ozbrojených konfliktech ve smyslu mezinárodního humanitárního práva – také s ohledem na bod 11 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2002/475/SVV (4) – představovat teroristické trestné činy ve smyslu tohoto rámcového rozhodnutí?
 b.
 V případě kladné odpovědi na otázku 2a.: Mohou činnosti ozbrojených sil při ozbrojených konfliktech ve smyslu mezinárodního humanitárního práva představovat teroristické činy ve smyslu společného postoje 2001/931/SZBP (5) a nařízení č. 2580/2001?
 3)
 Jedná se v případě činů, jež jsou základem pro prováděcí nařízení č. 610/2010 v rozsahu, v jakém byla LTTE na jeho základě zařazena na seznam podle čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001, o činnosti ozbrojených sil při ozbrojených konfliktech ve smyslu mezinárodního humanitárního práva?
 4)
 Je při zohlednění odpovědi na otázky 1, 2a, 2b a 3 prováděcí nařízení č. 610/2010 v rozsahu, v jakém byla LTTE na jeho základě zařazena na seznam podle čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001, neplatné?
 5)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: Rozšiřuje se neplatnost v takovém případě také na dřívější a pozdější rozhodnutí Rady o aktualizaci seznamu podle čl. 2 odst. 3 nařízení č. 2580/2001 v rozsahu, v jakém byla LTTE na jejich základě na tento seznam zařazena?
 (1) Úř. věst. 2000, C 364, s. 1.
 (2) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 610/2010 ze dne 12. července 2010, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1285/2009 (Úř. věst. L 178, s. 1).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 70).
 (4) Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o boji proti terorismu (Úř. věst. L 164, s. 3)
 (5) Společný postoj Rady 2001/931/SZBP ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 93).