text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/13
 Usnesení Soudního dvora ze dne 8. listopadu 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl v. Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive
 (Věc C-421/06) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Rozsudek Soudního dvora, který konstatuje neplatnost ustanovení Společenství - Povinnosti orgánů - Veterinární a hygienický dozor - Krmné směsi - Uvedení na etiketě hmotnostních procent krmných surovin použitých v krmné směsi s odchylkou ± 15 % od prohlášené hodnoty - Zákaz uvést spotřebitele v omyl)
 (2008/C 64/19)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fratelli Martini & C. SpA, Cargill Srl
 Žalovaní: Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Ministero della Salute, Ministero delle Attività Produttive
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Consiglio di Stato – Účinky rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-453/03, C-11/04, C-12/04 a C-194/04 (ABNA Ltd a další), který konstatuje částečnou neplatnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/2/ES ze dne 28. ledna 2002, kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí a zrušuje směrnice Komise 91/357/EHS (Úř. věst. L 63, s. 23; Zvl. vyd. 03/35, s. 245) – Povinnost orgánů přijmout nový akt
 Výrok
 1)
 Článek 1 bod 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/2/ES ze dne 28. ledna 2002, kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí a zrušuje směrnice Komise 91/357/EHS, který stanoví povinnost uvést na etiketě krmných směsí hmotnostní procenta krmných surovin použitých v krmné směsi s odchylkou ± 15 % od prohlášené hodnoty, co se týče těchto procent, je třeba vykládat tak, že není v rozporu s články 8 a 16 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin, jejichž cílem je zejména zabránit tomu, aby etiketa a obchodní úprava krmiv vedla k uvedení spotřebitele v omyl.
 2)
 Vzhledem k tomu, že čl. 1 bod 1 písm. b) směrnice 2002/2 stanovil samostatnou povinnost, která nesouvisí s povinnostmi stanovenými ostatními ustanoveními této směrnice, prohlášení neplatnosti uvedeného ustanovení Soudním dvorem v rozsudku ze dne 6. prosince 2005, ABNA a další (C-453/03, C-11/04, C-12/04 a C-194/04), nevytvořilo právní vakuum nebo nekonzistentnost, které vyžadují, aby orgány Společenství přijaly věcné změny směrnice 2002/2.
 V každém případě neplatnost ustanovení Společenství vyplývá přímo z rozsudku Soudního dvora, který ji konstatuje, a přísluší jak orgánům, tak soudům členského státu, aby z toho vyvodily důsledky v jejich vnitrostátním právním řádu.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/12
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. července 2015 – Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-485/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb kapitálu - Články 63 TFUE a 40 Dohody o EHP - Daň z bezúplatného převodu - Osvobození - Odkazy a dary - Rozdíl v zacházení - Subjekty nacházející se v jiném členském státě - Neexistence dvoustranné daňové dohody“)
 (2015/C 311/14)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland a W. Roels, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: D. Colas a J.-S. Pilczer, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Francouzská republika tím, že dary a odkazy ve prospěch veřejných nebo veřejně prospěšných subjektů osvobodila od daně z bezúplatného převodu výlučně tehdy, jsou-li uvedené subjekty usazeny ve Francii nebo v jiném členském státě Evropské unie či státě, jenž je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992 a uzavřel s Francii dvoustrannou dohodu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 63 SFEU a článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 7, 12.1.2015.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 27. srpna 2012 — A. M. van der Ham, A. H. van der Ham-Reijersen van Buuren, další účastník řízení: College van Gedeputeerde Staaten van Zuid-Holland
 (Věc C-396/12)
 2012/C 379/21
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: A. M. van der Ham, A. H. van der Ham-Reijersen van Buuren
 Další účastník řízení: College van Gedeputeerde Staaten von Zuid-Holland
 Předběžné otázky
 1)
 Jak je třeba rozumět pojmu „úmyslné porušení“ v čl. 51 odst. 1 nařízení Rady (ES) č.1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (1), ve znění změněném nařízením Rady č. 74/2009 ze dne 19. ledna 2009 (2), v článku 23 nařízení Komise (ES) č. 1975/2006 ze dne 7. prosince 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (3) a v čl. 67 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (4); dochází k takovému porušení již tehdy, pokud porušení směřuje proti dlouhodobé politice ve smyslu čl. 8 odst. 2 písm. c) vnitrostátních pokynů, které stanoví právní rámec pro pravidla podmíněnosti ve společné zemědělské politice?
 2)
 Brání unijní právo tomu, aby se v členském státě vycházelo z toho, že byl předpis porušen „úmyslně“ ve smyslu uvedených nařízení již i za následujících okolností:
 a)
 u příslušného pravidla podmíněnosti, které nebylo dodrženo, se úmysl předpokládá již předem;
 b)
 příslušné pravidlo podmíněnosti je složité;
 c)
 jedná se o dlouhodobou politiku;
 d)
 je přítomno buď aktivní jednání nebo vědomé opomenutí jednat;
 e)
 podnikatel již byl dříve upozorněn na nedostatky při plnění dotčeného pravidla podmíněnosti;
 f)
 z důvodu míry nesplnění pravidla podmíněnosti je třeba předpokládat úmysl?
 3)
 Je možné příjemci podpory přičítat „úmyslné porušení“, pokud práce provede na jeho objednávku třetí osoba?
 (1) Úř. věst. L 277, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 30, s. 100.
 (3) Úř. věst. L 368, s. 74.
 (4) Úř. věst. L 141, s. 18.


text:
 13.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/28
 Žaloba podaná dne 28. prosince 2016 – Winkler v. Komise
 (Věc T-916/16)
 (2017/C 046/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bernd Winkler (Grange, Irsko) (zástupkyně: A. Kässens, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí o stížnosti žalované ze dne 30. září 2016 a uložil žalované vydat rozhodnutí o výpočtu kapitálové hodnoty k okamžiku registrace žádosti žalobce dne 14. září 2011;
 —
 podpůrně uložil žalované, aby vyplatila odškodnění ve výši 19 920,39 eur, a to na důchodový účet žalobce.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod: Porušení zásad přiměřené délky řízení, právní jistoty, spravedlivého procesu a porušení povinnosti informování a slyšení
 Žalobce tvrdí, že žalovaná porušila pomalým zpracováním jeho žádosti všechny zásady řádného průběhu správního řízení. Žalobce rovněž nebyl před přijetím aktu vyslyšen.
 2.
 Druhý žalobní důvod: Porušení zásad rovného zacházení, zákazu diskriminace a přiměřenosti
 V rámci druhého žalobního důvodu žalobce tvrdí, že srovnatelné žádosti jiných kolegů, kteří nejsou starší než on, byly zpracovány mnoho dříve, přičemž neexistuje žádný věcný důvod, který by toto nerovné zacházení odůvodňoval.
 3.
 Třetí žalobní důvod: Porušení ochrany legitimního očekávání
 Žalobce konečně namítá odpočet úroků od jeho vypočtené kapitálové hodnoty pro období mezi podáním jeho žádosti a konečným převodem částky kapitálu, na což nebyl žalobce předem upozorněn.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/20
 Žaloba podaná dne 8. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-244/04)
 (2004/C 228/40)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. června 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Geraldem Braunem a Enricem Traversou, členy právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Spolková republika Německo tím, že v rámci své praxe založené na vydávání oběžníků neustále nepřiměřeně omezuje vysílání pracovníků z třetích zemí při poskytování služby, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES;
 2.
 uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Pracovníci, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí a kteří mají být vysláni do Německa za účelem poskytnutí služby, potřebují „pracovní vízum“, které je uděleno pouze tehdy, pokud byl pracovník před vysláním zaměstnán alespoň po dobu jednoho roku u vysílajícího podniku.
 Jak tato německá praxe založená na vnitřním administrativním pokynu spočívající v požadavku předchozího pracovního víza, tak tohoto udělení pracovního víza pouze „kmenovým pracovníkům“, představuje dle názoru Komise neoprávněné a nepřiměřené omezení volného pohybu služeb.


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/38
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-541/07)
 (2008/C 22/67)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Patakia)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že rozhodnutím ministra dopravy č. 12078/1343 ze dne 3. března 2004, jak je vykládáno na základě oběžníku ředitelství silniční bezpečnosti a životního prostředí č. 45007/4795 ze dne 28. července 2004, obecně zakázala umisťování na skla vozidel okenní fólie, které jsou legálně vyrobené nebo prodávané na trhu v jiných členských státech Evropské unie, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 ES a 30 ES;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 V návaznosti na stížnost přezkoumala Komise řecké právní předpisy zakazující umisťování okenních fólií na přední skla vozidel a obecně na jejich okna.
 2.
 Komise se domnívá, že tento zákaz nespadá do oblasti působnosti směrnice 92/22/EHS, ve znění směrnice 2001/92/ES, a že při neexistenci harmonizace na úrovni Společenství musí být posuzován v rámci článků 28 ES a 30 ES.
 3.
 Tento zákaz představuje opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení volného pohybu zboží, které porušuje článek 28 ES, jelikož ve skutečnosti představuje překážku uvádění na trh v Řecku těchto fólií, které jsou legálně vyrobené nebo prodávané na trhu v jiných členských státech.
 4.
 Komise rovněž poznamenává, že řecké orgány nebyly schopny předložit dostatečné důkazy odůvodňující opatření a zároveň prokazující dodržení zásady proporcionality.
 5.
 Konkrétně nebylo prokázáno, že existují, jak tvrdí řecké orgány, kritéria umožňující prostřednictvím kontrol ověřit, zda uvedené fólie splňují určité minimální podmínky.
 6.
 Komise se v důsledku toho domnívá, že uvedený právní předpis představuje porušení článku 28 ES, které nelze odůvodnit ani na základě článku 30 ES, ani naléhavými důvody obecného zájmu ve smyslu judikatury Soudního dvora.


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Prism Investments BV v. J. A. van der Meer, jednající jako insolvenční správce společnosti Arilco Holland BV
 (Věc C-139/10) (1)
 (Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Prohlášení vykonatelnosti - Důvody pro odmítnutí - Splnění soudního rozhodnutí, které je předmětem návrhu na prohlášení vykonatelnosti, v členském státě původu)
 2011/C 355/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Prism Investments BV
 Žalovaný: J. A. van der Meer, jednající jako insolvenční správce společnosti Arilco Holland BV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden — Výklad článků 34, 35, 43, 44 a 45 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Důvody zamítnutí — Vyčerpávající výčet – Splnění povinnosti vyplývající z vnitrostátního rozsudku, který je předmětem žádosti o prohlášení vykonatelnosti
 Výrok
 Článek 45 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby soud, který projednává opravný prostředek podle článku 43 nebo 44 tohoto nařízení, zamítl nebo zrušil prohlášení vykonatelnosti rozhodnutí z jiného důvodu, než které jsou uvedeny v článcích 34 a 35 nařízení, jako je splnění tohoto rozhodnutí v členském státě původu.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/29
 Žaloba podaná dne 31. března 2008 – Gres La Sagra v. OHIM – Ceramicalcora (VENATTO MARBLE STONE)
 (Věc T-130/08)
 (2008/C 116/53)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gres La Sagra, SL (Alameda de la Sagra, Španělsko) (zástupci: T. Villate Consonni, advokátka, a J. Calderón Chavero, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ceramicalcora, SA (Alcora, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 30. ledna 2008 ve věci R 1609/2006-4;
 —
 v důsledku uvedeného zrušení vyhovět přihlášce ochranné známky 3109006 nejen pro služby třídy 39 (již povolené poté, co nabylo právní moci zamítnutí námitky B690695 ohledně těchto služeb), ale rovněž pro ostatní zboží a služby tříd 19, 21 a 40 uvedené v přihlášce, a
 —
 uložit OHIM a ostatním účastníkům tohoto řízení náhradu nákladů řízení v případě, že podají opravný prostředek, jakož i zamítnout jejich návrhová žádání.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Přihlašovaná ochranná známka: Slovní ochranná známka „VENATTO (marble stone)“ (přihláška č. 3 109 006) pro zboží a služby tříd 19, 21, 39 a 40
 Majitel namítané ochranné známky Společenství: CERAMICALCORA, SA
 Namítaná ochranná známka: Španělské ochranné známky „VENETO (cerámicas)“ (č. 2 115 543; 2 056 688; 2 056 689 a 2 056 699) pro zboží a služby tříd 27, 19, 21 a 39
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce s tím, že existuje nebezpečí záměny na příslušném území pro zboží a služby tříd 19, 21 a 40, ale uvedené nebezpečí neexistuje ve vztahu ke službám třídy 39
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/20
 Žaloba podaná dne 26. srpna 2006 – Budějovický Budvar v. OHIM – Anheuser-Busch (BUD)
 (Věc T-225/06)
 (2006/C 261/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika) (zástupce: F. Fajgenbaum, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Anheuser-Busch, Incorporated
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí vydané dne 14. června 2006 druhým odvolacím senátem OHIM;
 —
 zamítnout přihlášku slovní ochranné známky „BUD“ č. 1 603 536 pro označování výrobků tříd 32 a 33;
 —
 předat rozhodnutí vydané Soudem OHIM;
 —
 uložit společnosti Anheuser-Busch náhradu všech výdajů a nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Anheuser-Busch, Incorporated
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BUD“ pro výrobky zařazené do tříd 32 a 33 – přihláška č. 1 603 539
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobce
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Chráněné označení původu „BUD“ pro označování piva
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 62 odst. 1 nařízení č. 40/94 (1), jakož i článku 20 prováděcího nařízení č. 2868/95 (2) tím, že odvolací senát není příslušný pro rozhodování o platnosti označení původu, kterého se dovolává žalobce v rámci svých námitek. Žalobce rovněž uplatňuje, že označení „BUD“ je označením původu chráněným ve Francii a Rakousku. Žalobce mimoto uvádí nesprávné použití čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94, neboť označení původu „BUD“ je podle žalobce označením používaným v obchodním styku.
 (1) Nařízení Rady (ES) ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Nařízení Komise č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1995, L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. února 2006 Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) proti rozsudku vydanému dne 14. prosince 2005 ve věci T-69/00, Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 (Věc C-120/06 P)
 (2006/C 108/10)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio SpA (FIAMM), Fabbrica Italiana Accumulatori Motocarri Montecchio Technologies Inc (FIAMM Technologies) (zástupci: I. Van Bael, F. Di Gianni a A. Cevese, advokáti)
 Další účastníciřízení: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 vzhledem k tomu, že to stav spisu umožňuje, rozhodnout ve věci samé a přiznat účastníkům řízení podávajícím kasační opravný prostředek nárok na náhradu škody vzniklé na základě odpovědnosti žalovaných za protiprávní jednání nebo dovolené jednání;
 —
 v každém případě uložit žalovaným náhradu nákladů řízení vzniklých jak v projednávaném řízení, tak řízení v prvním stupni;
 —
 podpůrně v návaznosti na nepřiměřenou délku řízení před Soudem poskytnout účastníkům řízení podávajícím kasační opravný prostředek spravedlivé odškodnění;
 —
 přijmout jiná opatření a ustanovení, která se ukáží jako nezbytná a spravedlivá.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že napadený rozsudek je stižen vadou, neboť zcela postrádá odůvodnění, pokud jde o jeden z hlavních předložených argumentů, a sice, že za zvláštních skutkových okolností charakterizujících projednávaný případ disponují právem dovolávat se rozhodnutí přijatého odvolacím orgánem Světové obchodní organizace, aby pro účely žaloby na náhradu škody prokázali protiprávnost jednání Společenství.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/51
 Žaloba podaná dne 7. ledna 2016 – Awg Allgemeine Warenvertriebs v. OHIM – Takko (Southern Territory 23o48’25"S)
 (Věc T-6/16)
 (2016/C 098/66)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Awg Allgemeine Warenvertriebs GmbH (Köngen, Německo) (zástupce: advokát T. Sambuc)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Takko Holding GmbH (Telgte, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Southern Territory 23o48’25"S“- Ochranná známka Společenství č. 10 099 554
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. listopadu 2015, ve věci R 735/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 změnil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se zamítá návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství č. 10 099 554 Southern Territory 23o48’25"S;
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/20
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2013 — Schönberger v. Účetní dvůr
 (Věc F-14/12) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Povyšování za rok 2011 - Koeficient pro povýšení)
 2013/C 377/46
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Peter Schönberger (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: O. Mader, advokát)
 Žalovaný: Účetní dvůr Evropské unie (zástupci: původně J.-M. Stenier a B. Schäfer, zmocněnci, poté B. Schäfer a I. Ni Rágain Düro)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí žalovaného nepovýšit žalobce v rámci řízení o povýšení za rok 2011 do platové třídy AD 13
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Peter Schönberger ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Účetním dvorem Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 138, 12.5.2012, s. 33.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/52
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2013 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 11. března 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-17/13, Marcuccio v. Komise
 (Věc T-284/13 P)
 2013/C 207/86
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v plném rozsahu a bez výjimky napadené usnesení,
 —
 vrátil věc zpět k Soudu pro veřejnou službu
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty jsou stejné jako ty, které jsou uvedeny ve věci T-203/13 P, Marcuccio v. Komise.


text:
 14.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 10/20
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2005 – First Data a další v. Komise
 (Věc T-28/02) (1)
 („Hospodářská soutěž - Článek 81 ES - Systém platebních karet Visa - Pravidlo ‚žádná akvizice bez vydávání‘ - Negativní atest - Pravidlo zrušeno v průběhu řízení - Zájem na podání žaloby - Nepotřeba rozhodnout“)
 (2006/C 10/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: First Data Corp. (Wilmington, Delaware, Spojené-Státy), FDR Ltd (Dover, Delaware, Spojené státy) a First Data Merchant Services Corp. (Sunrise, Florida, Spojené státy) (zástupci: původně P. Bos a M. Nissen, poté P. Bos, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně R. Wainwright, W. Wils a V. Superti, poté R. Wainwright a T. Christoforou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení páté odrážky článku 1 rozhodnutí Komise 2001/782/ES ze dne 9. srpna 2001 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/29.373 – Visa International) (Úř. věst. L 293, s. 24)
 Výrok usnesení
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Žalobkyně a Komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 109, 4.5.2002


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/21
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. září 2009 — Itálie v. Komise
 (Věc T-211/05) (1)
 („Státní podpory - Režim podpor zavedený italskými orgány ve prospěch podniků nově kótovaných na burze - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení - Povinnost uvést odůvodnění - Selektivní povaha - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Narušení hospodářské soutěže“)
 2009/C 256/36
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: původně I. Braguglia, poté R. Adam a nakonec I. Bruni, zmocněnci, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/261/ES ze dne 16. března 2005 o režimu podpor C 8/2004 (ex NN 164/2003), který Itálie začala uskutečňovat ve prospěch společností nedávno kótovaných na burze (Úř. věst. 2006, L 94, s. 42).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 182, 23.7.2005.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/50
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2013 — Bouwfonds Ontwikkeling a Schouten & De Jong Projectontwikkeling v. Komise
 (Věc T-193/13)
 2013/C 156/92
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bouwfonds Ontwikkeling BV (Hoevelaken, Nizozemí) a Schouten & De Jong Projectontwikkeling BV (Leidschendam, Nizozemsko) (zástupci: E. Pijnacker Hordijk a X. Reintjes, Rechtsanwälte)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C(2013) 87 ze dne 23. ledna 2013 o státní podpoře SA.24123 (2012/C) (ex. 2011/NN) poskytnuté Nizozemskem — Prodej pozemků obce Leidschendam-Voorburg za údajně nižší než tržní cenu.
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod: Nedodržení základního požadavku dodržení přiměřené lhůty Komisí při výkonu jejích oprávnění a tím porušení zásady právní jistoty, práv na obhajobu a článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
 Komise nechala uběhnout od získání vědomosti o sporných opatřeních až do vydání sporného rozhodnutí přibližně 38 měsíců a řízení tudíž vedla zavrženíhodným způsobem zdlouhavě, čímž porušila základní požadavek dodržení přiměřené lhůty. Z důvodu mimořádně dlouhého období přezkumu bylo žalobkyním krom toho ztíženo vyvracení argumentů Komise a Komise tudíž svým jednáním porušila i práva na obhajobu.
 2)
 Druhý žalobní důvod: závažné nedostatky při zjišťování a posuzování relevantního skutkového stavu nebo porušení povinnosti uvést odůvodnění nebo porušení čl. 107 odst. 1 SFEU nesprávným uplatněním zásady soukromého investora.
 Žalobkyně údajně nezískaly žádnou finanční výhodu a již vůbec ne finanční výhodu, která by mohla být považována za státní podporu.
 Komise vypočítala částku údajné výhody nesprávně, neboť mj. přičetla sjednaná snížení ceny 100 % obci, zatímco cena byla snížena na vrub veřejno-soukromému partnerství, v jehož rámci nesla obec 50 % riziko. Komise krom toho ponechala bezdůvodně bez povšimnutí snížení ceny sjednaná dříve v rámci tohoto partnerství.
 Dále Komise v napadeném rozhodnutí nesprávně uplatnila zásadu soukromého investora tím, že jednání obce porovnávala s právně nevykonatelným a krom toho finančně mimořádně nevýhodným potenciálním chováním fiktivního soukromého investora.
 3)
 Třetí žalobní důvod: nesprávné použití čl. 107 odst. 3 SFEU
 Bude-li konstatováno, že se jedná o státní podporu, je tato podpora každopádně v plném rozsahu slučitelná s vnitřním trhem. Komise nesprávně zastávala stanovisko, že obec nemohla pro sporná opatření uvést žádné zájmy Společenství. Přitom Komise nesprávně posuzovala sporná opatření v letech 2009/2010 v kontextu (výhodnější) situace na trhu v roce 2004.
 Komise tak nezohlednila, že sporná opatření byla nezbytná, vhodná a přiměřená k tomu, aby znovu oživila upadající centrum města Leidschendam, což je cíl, který odpovídá unijnímu cíli hospodářské a sociální soudržnosti, jasně popsanému a uznanému v článku 3 SEU a článku 174 SFEU. V žádném případě se nejedná o nežádoucí narušení hospodářské soutěže.


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. prosince 2011 společností Seven for all mankind LLC proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 6. října 2011 ve věci T-176/10, Seven SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-655/11 P)
 2012/C 65/14
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Seven for all mankind LLC (zástupce: A. Gautier-Sauvagnac, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 6. října 2011 oznámený dne 7. října 2011 (věc T-176/10),
 —
 potvrdit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. ledna 2010 oznámené dne 15. února 2010 (věc R 1514/2008-2),
 —
 rozhodnout, že Seven SpA ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů Seven For All Mankind v tomto řízení a v řízení před OHIM.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uvádí, že napadený rozsudek musí být zrušen z těchto důvodů:
 —
 zaprvé se Tribunál při posuzování rozlišovací způsobilosti slova SEVEN dopustil procesního pochybení dotýkajícího se zájmů navrhovatelky;
 —
 zadruhé Tribunál nesplnil podmínky ustálené judikatury při přezkumu pojmu podobnosti mezi ochrannými známkami, o které pojednává čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 a nezohlednil všechny relevantní faktory projednávané věci.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/40
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. června 2009 — Socratec v. Komise
 (Věc T-269/03) (1)
 (Hospodářská soutěž - Spojování podniků - Trh silničních telematických systémů - Žalobkyně, na kterou byl během řízení prohlášen konkurs - Zánik právního zájmu na podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2009/C 180/73
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Socratec — Satellite Navigation Consulting, Research & Technology GmbH (Regensburg) (zástupci: M. Adolf a M. Lüken, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně S. Rating, poté A. Whelan a K. Mojzesowicz, a konečně K. Mojzesowicz a X. Lewis, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Qualcomm Wireless Business Solutions Europe BV (Waarle, Nizozemsko) (zástupci: G. Berrisch a D. W. Hull, solicitor)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Daimler AG, dříve DaimlerChrysler AG (Stuttgart, Německo); Daimler Financial Services AG, dříve DaimlerChrysler Services AG (Berlín, Německo); Deutsche Telekom AG (Bonn, Německo); Toll Collect GmbH (Berlín) (zástupci: J. Schütze a A. von Graevenitz, advokáti) a Spolková republika Německo (zástupci: původně C.-D. Quassowski a S. Flockermann, poté M. Lumma, zmocněnci, ve spolupráci s U. Karpensteinem a A. Rosenfeldem, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/792/ES ze dne 30. dubna 2003, kterým se spojení podniků prohlašuje za slučitelné se společným trhem a s Dohodou o EHP (věc COMP/M.2903 — Společný podnik DaimlerChrysler/Deutsche Telekom) (Úř. věst. L 300, s. 62)
 Výrok rozsudku
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Socratec — Satellite Navigation Consulting, Research & Technology GmbH ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení Komise, Daimler AG, Daimler Financial Services AG, Deutsche Telekom AG a Toll Collect GmbH.
 3)
 Qualcomm Wireless Business Solutions Europe BV ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 18.10.2003.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 4. listopadu 2016 – Michael Dědouch a další v. Jihočeská plynárenská, a.s., a E.ON Czech Holding AG
 (Věc C-560/16)
 (2017/C 022/17)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší soud České republiky
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Michael Dědouch, MUDr. Petr Streitberg, Pavel Suda
 Další účastnice řízení: Jihočeská plynárenská, a.s.; E.ON Czech Holding AG
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 22 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále též jen „nařízení Brusel I“) vykládat tak, že se vztahuje i na řízení o přezkoumání přiměřenosti protiplnění, které je povinen poskytnout hlavní akcionář jako protihodnotu za účastnické cenné papíry, jež na něj přešly v důsledku rozhodnutí valné hromady akciové společnosti o nuceném přechodu ostatních účastnických cenných papírů na hlavního akcionáře (tzv. „squeeze out“), dosavadním vlastníkům účastnických cenných papírů, určuje-li výši přiměřeného protiplnění usnesení valné hromady akciové společnosti a je-li soudní rozhodnutí, kterým bylo přiznáno právo na jinou výši protiplnění, pro hlavního akcionáře a pro společnost závazné co do základu přiznaného práva i vůči ostatním vlastníkům účastnických cenných papírů?
 2)
 Je-li odpověď na předchozí otázku záporná, je třeba článek 5 odst. 1 písm. a) nařízení Brusel I vykládat tak, že dopadá i na řízení o přezkoumání přiměřenosti protiplnění popsané v předchozí otázce?
 3)
 Je-li odpověď na obě předchozí otázky záporná, je třeba článek 5 odst. 3 nařízení Brusel I vykládat tak, že dopadá i na řízení o přezkoumání přiměřenosti protiplnění popsané v první otázce?
 (1) Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/004, s. 42.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/27
 Usnesení Tribunálu ze dne 22. března 2012 — Viasat Broadcasting UK v. Komise
 (Věc T-114/09) (1)
 (Státní podpory - Navrácení podpory - Zánik právního zájmu na podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2012/C 151/42
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Viasat Broadcasting UK Ltd (West Drayton, Middlesex, Spojené království) (zástupci: S. Kalsmose-Hjelmborg a M. Honoré, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně N. Khan a B. Martenczuk, poté B. Stromsky a L. Flynn, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: původně J. Bering Liisberg, poté C. Vang, zmocněnci, ve spolupráci s P. Bieringem a K. Lundgaard Hansenem, advokáty) a TV2 Danmark A/S (Odense C, Dánsko) (zástupce: O. Koktvedgaard, advokát)
 Předmět
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 4224 final ze dne 4. srpna 2008 ve věci N 287/2008 týkající se podpory poskytnuté na záchranu společnosti TV2 Danmark A/S
 Výrok
 1)
 O žalobě již není důvodné rozhodnout.
 2)
 Viasat Broadcasting UK Ltd, Evropská komise, Dánské království a TV2 Danmark A/S ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 7.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/25
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 26. července 2010 proti Islandu
 (věc E-8/10)
 2010/C 271/05
 Dne 26. července 2010 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË) Xavierem Lewisem a Markusem Schneiderem, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:
 1)
 Nepřijetím veškerých opatření nutných k úplnému provedení aktu uvedeného v bodu 1 přílohy VII Dohody o EHP do vnitrostátních právních předpisů (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu nesplnila Islandská republika své povinnosti podle čl. 63 odst. 1 této směrnice a podle článku 7 Dohody o EHP.
 2)
 Islandská republika nese náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Žádost se týká té skutečnosti, že se Island neřídil odůvodněným stanoviskem Kontrolního úřadu ESVO ohledně nedodržení povinnosti přijmout nebo oznámit Kontrolnímu úřadu veškerá opatření nutná k úplnému provedení aktu EHP, jenž odpovídá pozměněnému znění směrnice Evropské unie 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací.
 —
 Opatření, jež má Island přijmout, se týkají přijetí vnitrostátních odvětvových pravidel pro uznávání odborných kvalifikací získaných v jiných státech EHP.
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že od Islandu neobdržel žádné informace o úplném provedení aktu do vnitrostátního práva, ani mu nejsou k dispozici žádné jiné informace, které by mu umožnily dospět k podobnému závěru.
 —
 Vláda Islandu své zpoždění v úplném provedení aktu nepopřela.


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. září 2012 — Wesergold Getränkeindustrie v. OHIM — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD)
 (Věc T-278/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství WESTERN GOLD - Starší národní slovní ochranné známky WESERGOLD, starší mezinárodní slovní ochranná známka Wesergold, starší národní slovní ochranná známka WeserGold a starší slovní ochranná známka Společenství WeserGold - Relativní důvody pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rozlišovací způsobilost starších ochranných známek)
 2012/C 343/23
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG (Rinteln, Německo) (zástupci: P. Goldenbaum, T. Melchert a I. Rohr, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: A. Marx a M. Schaeffer, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. března 2010 (věc R 770/2009-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG a Lidl Stiftung & Co. KG.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 24. března 2010 (věc R 770/2009-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG.
 3)
 Společnost Lidl Stiftung & Co. KG ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d’appel de Douai (Francie) dne 21. prosince 2015 – Wenceslas de Lobkowicz v. Ministère des Finances et des Comptes publics
 (Věc C-690/15)
 (2016/C 098/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d’appel de Douai
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Wenceslas de Lobkowicz
 Žalovaný: Ministère des Finances et des Comptes publics
 Předběžná otázka
 Brání některá ze zásad unijního práva tomu, aby úředníkovi Evropské komise byla uložena povinnost odvést obecný sociální příspěvek, sociální odvod ve výši 0,3 % a dodatečné příspěvky k tomuto odvodu ve výši 1,1 % z příjmů z pronájmu nemovitostí, které mu plynou v některém členském státě Evropské unie?


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 2. dubna 2013 — Turbu.com Mobile Phone’s BV, další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-164/13)
 2013/C 171/38
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Turbu.com Mobile Phone’s BV
 Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžná otázka
 Musí vnitrostátní orgány a soudy na základě práva Evropské unie odepřít nárok na odpočet daně, pokud je na základě objektivních okolností prokázáno, že v souvislosti s dotčeným zbožím došlo k úniku ve vztahu k dani z přidané hodnoty a že osoba povinná k dani věděla nebo musela vědět, že se na něm podílela, pokud vnitrostátní právo nestanoví, že za takových okolností musí být odepřen nárok na odpočet daně?


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Nanu-Nana Joachim Hoepp v. OHIM – Vincci Hoteles (NAMMU)
 (Věc T-498/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství NAMMU - Relativní důvod zamítnutí - Důkaz o skutečném užívání starší ochranné známky - Článek 57 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 a pravidlo 22 odst. 2 až 4 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2015/C 034/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Brémy, Německo) (zástupci: A. Nordemann, T. Boddien a M. Maier, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Vincci Hoteles, SA (Alcobendas, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. června 2013 (věc R 611/2012-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG a Vincci Hoteles SA
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/37
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2017 – Estévez Puerto a další v. Komise a SRB
 (Věc T-504/17)
 (2017/C 347/47)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: José Ramón Estévez Puerto (Jeréz de la Frontera, España) a 14 dalších žalobců (zástupci: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruíz de la Torre Esporrín a B. Fernández García, abogados)
 Žalovaní: Evropská komise a Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál zrušil následující akty:
 —
 rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí SRB/EES/2017/08 ze dne 7. června 2017 kterým byl schválen krizový plán pro Banco Popular Español SA;
 —
 rozhodnutí Komise (EU) 2017/1246 ze dne 7. června 2017 potvrzující krizový plán pro Banco Popular Español SA.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné jako žalobní důvody a hlavní argumenty ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía y Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno y SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-483/17, García Suárez a další v Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-497/17, Sáchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí a T-498/17, Pablo Álvarez v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/63
 Žaloba podaná dne 7. dubna 2009 — Roumimper v. Europol
 (Věc F-41/09)
 2009/C 180/115
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jaques Pierre Roumimper (Zoetermeer, Nizozemsko) (zástupci: P. de Casparis a D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byl žalobce informován o nemožnosti nabídnout mu trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna 2009, kterým byla zamítnuta jeho stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým žalovaný oznámil žalobci, že mu nemůže nabídnout trvalý pracovní poměr, jakož i rozhodnutí o stížnosti vydané dne 7. ledna 2009, kterým byly námitky, jež žalobce uplatnil proti rozhodnutí ze dne 12. června 2008, označeny za neopodstatněné;
 —
 uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/1
 Složení slibu nových členů Soudního dvora
 (2006/C 326/01)
 Jmenováni soudci Soudního dvora Evropských společenství rozhodnutím zástupců vlád členských států Evropských společenství ze dnů 6. dubna 2006 (1) a 6. července 2006 (2), na období od 7. října 2006 do 6. října 2012, p. Bonichot, pí Lindh a p. von Danwitz složili dne 6. října 2006 slib před Soudním dvorem.
 Jmenováni generálními advokáty Soudního dvora Evropských společenství rozhodnutím zástupců vlád členských států Evropských společenství ze dne 6. dubna 2006 (1), na období od 7. října 2006 do 6. října 2012, p. Bot, p. Mazák a pí Trstenjak složili dne 6. října 2006 slib před Soudním dvorem.
 (1) Úř. věst. L 104, 13. 4. 2006, s. 39.
 (2) Úř. věst. L 215, 5. 8. 2006, s. 30.


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/38
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 5. listopadu 2014 – CY v. ECB
 (Věc F-68/13) (1)
 („Úmrtí žalobce - Znovuotevření ústní části řízení - Vzdání se pokračování ve věci právním nástupcem - Nevydání rozhodnutí ve věcí samé“)
 (2014/C 448/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: CY (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: E. Carlini a F. Feyerbacher, zmocněnci, B. Wägenbaur, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o ukončení administrativního vyšetřování vedeného z důvodu psychického obtěžování, jehož byl žalobce obětí a zprávy z vyšetřování, jakož i přiznání náhrady škody za údajně utrpěnou nemajetkovou újmu.
 Výrok usnesení
 1)
 Řízení se zastavuje.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013, s. 31.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/40
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 26. června 2008 – Gibtelecom v. Komise
 (Spojené věci T-433/03, 434/03, T-367/04 a T-244/05) (1)
 („Hospodářská soutěž - Telekomunikace - Rozhodnutí o odložení stížností založených na článku 86 ES - Nezaujetí stanoviska Komisí ke stížnostem založeným na článku 86 ES - Žaloba na neplatnost - Žaloba pro nečinnost - Bezpředmětnost sporu v průběhu řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2008/C 223/67)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gibtelecom Ltd (Gibraltar) (zástupci: M. Llamas, barrister, a B. O'Connor, solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně F. Castillo de la Torre a A. Whelan, poté F. Castillo de la Torre, zmocněnec)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení údajných rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2003, 5. července 2004 a 26. dubna 2005, kterými byly odloženy dvě stížnosti vyzývající Komisi k jednání na základě čl. 86 odst. 3 ES, směřujícímu k ukončení porušování práva Společenství, kterého se údajně dopouštělo Španělské království, a jednak návrh na určení, podle článku 232 ES, že Komise tím, že nezaujala stanovisko k tomu, jak hodlá reagovat na určité aspekty jedné z výše uvedených stížností, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z práva Společenství.
 Výrok
 1)
 Již není namístě o žalobě rozhodovat.
 2)
 Již není namístě rozhodovat o návrhu na vedlejší účastenství podaném Španělským královstvím ve věci T-367/04.
 3)
 Gibtelecom Ltd a Komise ponesou každá vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. září 2013 Cytochroma Development, Inc. proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 3. července 2013 ve věci T-106/12, Cytochroma Development, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-490/13 P)
 2013/C 352/13
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cytochroma Development, Inc. (zástupci: S. Malynicz, Barrister, A. Smith, Solicitor)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Teva Pharmaceutical Industries, Ltd.
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 3. července 2013 ve věci T-106/12;
 —
 rozhodnout, že OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené navrhovatelkou
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby byl sporný rozsudek zrušen z následujících důvodů:
 —
 Tribunál porušil čl. 65 odst. 6 nařízení o ochranné známce Společenství (1) a čl. 1d odst. 1 nařízení 216/96 (2), pokud jde o opatření, která OHIM učinil, aby dosáhl souladu s rozsudkem;
 —
 Tribunál porušil zásadu právní jistoty, jakož i článek 17 Listiny základních práv EU.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78, s. 1.
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 216/96 ze dne 5. února 1996, kterým se stanoví jednací řád odvolacích senátů Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Úř. věst. L 28, s. 11.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/16
 Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2013 — Unindustria a další v. Komise
 (Věc T-273/00) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Snížení sociálních odvodů ve prospěch podniků usazených na území Benátek a Chioggie - Rozhodnutí, které prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem a ukládá navrácení vyplacených podpor - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ)
 2013/C 86/25
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Unione degli industriali della provincia di Venezia (Unindustria) (Benátky, Itálie), Comitato „Venezia vuole vivere“ (Benátky), Siram SpA (Milán, Itálie), Fiorital Srl (Benátky), Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas (Benátky), Grafiche Veneziane Srl (Benátky), Cantiere navale De Poli SpA (Pellestrina, Itálie), Aive Srl (Marcon, Itálie), Bortoli Ettore Srl (Benátky), Tessuti Artistici Fortuny SpA (Benátky), Lorenzo Rubelli SpA (Benátky), Tecnomare SpA (Benátky) a Arsenale Venezia SpA (Benátky) (zástupci: A. Vianello, M. Merola a A. Sodano, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, zmocněnec, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalobce: Italská republika (zástupci: původně U. Leanza, poté I. Braguglia, poté R. Adam a nakonec I. Bruni, zmocněnci, ve spolupráci s G. Aiellem a P. Gentilim, avvocati dello Stato)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o státních podpoře ve prospěch podniků usazených na území Benátek a Chioggie, stanovené zákony č. 30/1997 a 206/1995, které zavádějí snížení sociálních odvodů (Úř. věst. L 150 s. 50)
 Výrok
 1)
 Námitka nepřípustnosti vznesená Evropskou komisí se spojuje s věcí samou.
 2)
 Žaloba se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 3)
 Společnosti Unione degli industriali della provincia de Venezia (Unindustria), Comitato „Venezia vuole vivere“, Siram SpA, Fiorital Srl, Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas, Grafiche Veneziane Srl, Cantiere navale De Poli SpA, Aive Srl, Bortoli Ettore Srl, Tessuti Artistici Fortuny SpA, Lorenzo Rubelli SpA, Tecnomare SpA a Arsenale Veneria SpA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí..
 4)
 Italská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 9.12.2000.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/1
 Žaloba podaná dne 6. února 2006 – Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-66/06)
 (2006/C 108/01)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Simonetti a X. Lewis, zmocněnci, F. Louis, advokát a C. O'Daly, solicitor)
 Žalovaný: Irsko
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Irsko tím, že v souladu s čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2, 3 a 4 směrnice 85/337/EHS, nepřijalo veškerá opatření k zajištění, aby záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí a které náleží do kategorií záměrů, na něž se vztahuje třída 1 písm. a), b), c) a f) přílohy II, podléhaly žádosti o povolení a posouzení s ohledem na jejich vliv v souladu s články 5 až 10 směrnice 85/337/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice; a
 —
 uložit Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Použití jednotných a neomezených prahových kritérií
 Komise se domnívá, že irská právní úprava provádějící směrnici je nedostatečná, jelikož pro kategorie záměrů, na které se vztahuje třída 1 písm. a), b) a c) přílohy II směrnice ohledně posuzování vlivů na životní prostředí (směrnice 85/337/EHS), nestanoví účinná opatření k uskutečnění cílů stanovených čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 a 3 směrnice 85/337/EHS.
 Článek 4 odst. 2 umožňuje členským státům určit buď přezkoumáním každého jednotlivého případu nebo na základě „prahových hodnot nebo kritérií stanovených členským státem“, u kterých záměrů uvedených v příloze II musí být posuzován jejich vliv na životní prostředí. Ať členské státy zvolí k tomuto určení jakýkoli způsob, znamená to, že musí dodržet čl. 4 odst. 3, to je zohlednit výběrová kritéria stanovená v příloze III. Tato výběrová kritéria zahrnují například rozsah záměru, jeho kumulaci s jinými záměry, jeho umístění, jeho citlivost z hlediska životního prostředí a jeho vliv na krajinu mající historický, kulturní nebo archeologický význam.
 Irsko ve své právní úpravě provádějící směrnici ohledně záměrů náležejících do třídy 1 písm. a), b) a c) přílohy II se nicméně opírá o jednotná a neomezená prahová kriteria a vylučuje možnost posouzení ostatních charakteristik záměru.
 Intenzivní chov ryb
 Pokud jde o záměry rybích farem stanoví právní úprava provádějící směrnici možnost posouzení vlivů na životní prostředí „pokud se ministr domnívá, že záměr rybí farmy může mít na životní prostředí významný vliv“. Tato právní úprava nezmiňuje nicméně výběrová kritéria uvedená v příloze III směrnice 85/337/EHS. Ministr není za účelem určení, zda je třeba provést posouzení vlivů na životní prostředí, výslovně povinen zohlednit předpokládané umístění takové rybí farmy nebo jakákoli další výběrová kritéria.
 Komise uvádí, že Irsko uznává nutnost výslovně uvést výběrová kritéria stanovená v příloze III ohledně záměrů rybích farem. Nicméně podle informací, jimiž Komise disponuje, Irsko nepřijalo ani Komisi nesdělilo změnu právní úpravy.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/26
 Žaloba podaná dne 21. června 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-58/13)
 2013/C 352/51
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: L. Mansullo, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí zamítajícího žádost žalobce o náhradu škody vzniklé údajným porušením jeho práva na soukromí, k němuž došlo tím, že žalovaná zaslala dopis týkající se situace žalobce advokátovi, který žalobce nezastupoval.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit zamítnutí, bez ohledu na jeho formu, žádosti ze dne 9. března 2012, podané žalobcem Komisi, které byla žádost řádně doručena;
 —
 zrušit oznámení ze dne 28. června 2012;
 —
 zrušit zamítnutí, bez ohledu na jeho formu, stížnosti ze dne 26. září 2012, podané proti rozhodnutí zamítajícímu žádost ze dne 9. března 2012, podanou žalobcem Komisi, které byla žádost řádně doručena;
 —
 v případě potřeby zrušit oznámení ze dne 1. února 2013;
 —
 uložit Komisi povinnost, aby žalobci nahradila částku 10 000 eur, společně s úroky plynoucími z této částky s roční sazbou 10 % s roční kapitalizací ode dne 9. března 2012 až do skutečného zaplacení uvedené částky;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 29.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (velkého senátu)
 ze dne 5. července 2005
 ve věci C-376/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te 's-Hertogenbosch): D. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen (1)
 (Daňové právní předpisy - Daň z majetku - Nárok na snížení základu daně - Odlišné zacházení s rezidenty a nerezidenty - Smlouva o zamezení dvojího zdanění)
 (2005/C 271/08)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-376/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Gerechtshof te 's-Hertogenbosch (Nizozemsko) ze dne 24. července 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 8. září 2003, v řízení D. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Particulieren/Ondernemingen buitenland te Heerlen, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a A. Borg Barthet, předsedové senátů, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr (zpravodaj), M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 5. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Články 56 ES a 58 ES nebrání právní úpravě, kterou členský stát nepřiznává poplatníkům nerezidentům, kteří drží podstatnou část svého majetku ve státě svého bydliště, možnost snížení základu daně, které je přiznáno poplatníkům rezidentům.
 2)
 Články 56 ES a 58 ES nebrání tomu, aby pravidlo stanovené v bilaterální smlouvě o zamezení dvojího zdanění, jako je pravidlo dotčené v původním řízení, nebylo v situaci a za podmínek v původním řízení rozšířeno na rezidenta členského státu, který není smluvní stranou uvedené smlouvy.
 (1) Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem cour d'appel de Poitiers (druhého občanskoprávního senátu) ze dne 21. září 2004 ve věci Conseil général de la Vienne proti Directeur général des douanes et droits indirects
 (Věc C-419/04)
 (2004/C 284/23)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem cour d'appel de Poitiers (druhého občanskoprávního senátu) ze dne 21. září 2004 ve věci Conseil général de la Vienne proti Directeur général des douanes et droits indirects, který došel kanceláři Soudního dvora dne 30. září 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Cour d'appel de Poitiers žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 „Musí být článek 871 celního kodexu Společenství týkající se vymáhání částky celního dluhu vykládán tak, že upravuje pod sankcí neplatnosti nezbytný a povinný postup, jestliže vnitrostátní celní orgány vyjádřily v jakémkoli okamžiku vymáhacího řízení, že mají pochybnosti ohledně dlužníka v dobré víře, pokud jde o dosah kritérií vztahujících se k vymáhání nebo k prominutí pochybného celního dluhu, neboť nebyl zohledněn k datu, kdy měl být tento dluh vymáhán, dluh týkající se případného zahrnutí paušálního poplatku zahrnutého povinně do ceny za vstup do zábavního parku, ve kterém je toto vybavení provozováno, do nákupní ceny audiovizuálního vybavení dodaného kanadským dodavatelem, ať návštěvník, který uhradil tento poplatek, měl či neměl prospěch z tohoto provozování?“


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/50
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2009 – Biocaps v. Komise
 (Věc T-24/09)
 (2009/C 55/89)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Biocaps (Orsay, Francie) (zástupci: Y.-R. Guillou, H. Speyart a T. Verstraeten, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit sporné rozhodnutí; a
 —
 uložit Komisi, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé žalobkyni.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, právní útvar odpovědný za provozování Laboratoire Champagnat Desmoulins Philippakis, požaduje zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 6524 ze dne 29. října 2008, kterým Komise nařídila podle čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003 (1) uvedené laboratoři, jakož i všem společnostem, které přímo nebo nepřímo ovládá, aby se podrobily kontrole týkající se jejich případné účasti nebo provádění dohod nebo jednání ve vzájemné shodě v rozporu s ustanoveními článků 81 ES nebo 82 ES.
 Toto jednání se mělo zejména projevovat ve formě rozhodnutí, která měla bránit farmaceutům nebo právnickým osobám v přístupu na trh se službami spočívajícími v lékařských biologických rozborech, omezovat jejich činnost na tomto trhu nebo je z tohoto trhu vylučovat.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje jediný žalobní důvod vycházející z porušení zásady, podle které rozhodnutí orgánů Společenství musí být adresována útvarům s právní subjektivitou, jelikož adresát sporného rozhodnutí již v okamžiku jeho přijetí neexistoval.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst., L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Marine Harvest Norway a Alsaker Fjordbruk v. Rada
 (Věc T-113/06) (1)
 (Dumping - Dovoz lososa pocházejícího z Norska - Definice výrobního odvětví Společenství - Obdobný výrobek - Složení vzorku výrobců Společenství)
 2012/C 133/40
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Marine Harvest Norway AS, právní nástupkyně Fjord Seafood Norway AS (Bergen, Norsko); a Alsaker Fjordbruk AS (Onarheim, Norsko) (zástupci: J. M. Juuhl-Langseth a P. Dyrberg, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J. P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrisch, advokát)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně P. Stancanelli a K. Talabér-Ritz, poté K. Talabér-Ritz, T. Scharf a H. van Vliet, zmocněnci, ve spolupráci s E. McGovern, barrister)
 Předmět věci
 Zrušení nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla (Úř. věst. L 15, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Marine Harvest Norway AS, právní nástupkyně Fjord Seafood Norway AS, pokud jde o antidumpingová cla uplatněná na dovozy této společnosti až do 18. září 2007, a společnosti Alasker Fjordbruk.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené společností Marine Harvest Norway AS, právní nástupkyní společnosti Fjord Seafood Norway AS, a společností Alasker Fjordbruk.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. listopadu 2016 – T & L Sugars a Sidul Açúcares v. Komise
 (Věc T-103/12) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnosti - Zemědělství - Cukr - Mimořádná opatření - Zásobování unijního trhu - Hospodářský rok 2010/2011 - Právní norma, jejímž předmětem je přiznat práva jednotlivcům - Dostatečně závažné porušení - Nařízení (ES) č. 1234/2007 - Zásada nediskriminace - Přiměřenost - Právní jistota - Legitimní očekávání - Povinnost řádné péče a zásada řádné správy“)
 (2017/C 022/26)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: T & L Sugars a Sidul Açúcares (T & L Sugars Ltd (Londýn, Spojené státy) a Sidul Açúcares, Unipessoal Lda (Santa Iria de Azóia, Portugalsko) (zástupci: původně D. Waelbroeck, advokát, a D. Slater, solicitor, poté D. Waelbroeck)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyně: DAI – Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA (Coruche, Portugalsko) (zástupce: M. Mendes Pereira, advokát), RAR – Refinarias de Açúcar Reunidas, SA (Porto) (zástupce: M. Mendes Pereira, advokát), Lemarco SA, (Bukurešť, Rumunsko), Lemarco Cristal Srl (Urziceni) a Zaharul Liesti SA (Lieşti) (zástupci: L.-I. Van de Waart a D. Gruia Dufaut, advokáti) a SFIR Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA (Cesena, Italie) a SFIR Raffineria di Brindisi SpA (Cesena) (zástupci: P. Buccarelli a M. Todino, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Rossi a N. Donnelly, poté P. Rossi a P. Ondrůšek, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: E. Sitbon a A. Westerhof Löfflerová, zmocněnci) a Evropský výbor výrobců cukru (CEFS) (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Pitschas, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEU, znějící na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1239/2011 ze dne 30. listopadu 2011, kterým se zahajuje stálé nabídkové řízení na dovoz cukru kódu KN 1701 se sníženou celní sazbou na hospodářský rok 2011/12 (Úř. věst. 2011, L 318, s. 4), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1240/2011 ze dne 30. listopadu 2011, kterým se stanoví výjimečná opatření, pokud jde o uvolnění cukru a izoglukózy nepodléhajících kvótám na trh Unie při snížené dávce z přebytku v hospodářském roce 2011/12 (Úř. věst. 2011, L 318, s. 9), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1281/2011 ze dne 8. prosince 2011 o stanovení minimální celní sazby pro první dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. 2011, L 327, s. 60), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1308/2011 ze dne 14. prosince 2011 o stanovení přídělového koeficientu, o odmítnutí dalších žádostí a o uzavření lhůty pro podání žádostí o dostupná množství cukru nepodléhající kvótám, jež mají být prodána na trhu Unie při snížené dávce z přebytku v hospodářském roce 2011/12 (Úř. věst. 2011, L 332, s. 8), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1316/2011 ze dne 15. prosince 2011 o stanovení minimální celní sazby pro druhé dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. 2011, L 334, s. 16), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1384/2011 ze dne 22. prosince 2011 o stanovení minimální celní sazby pro třetí dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. 2011, L 343, s. 33), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 27/2012 ze dne 12. ledna 2012 o stanovení minimální celní sazby pro cukr pro čtvrté dílčí nabídkové řízení v rámci nabídkového řízení zahájeného prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. 2012, L 9, s. 12) a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 57/2012 ze dne 23. ledna 2012, kterým se pozastavuje nabídkové řízení zahájené prováděcím nařízením (EU) č. 1239/2011 (Úř. věst. 2012, L 19, s. 12), a dále návrh na základě článku 268 SFEU, znějící na náhradu újmy, kterou žalobkyně údajně utrpěly přijetím těchto aktů a odmítnutím Komise přijmout opatření nezbytná k obnovení dodávek surového třtinového cukru
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 T & L Sugars Ltd a Sidul Açúcares, Unipessoal Lda ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Rada Evropské unie, DAI – Sociedade de Desenvolvimento Agro-Industrial, SA, RAR – Refinarias de Açùcar Reunidas, SA, Lemarco SA, Lemarco Cristal Srl, Zaharul Liesti SA, SFIR – Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA a SFIR Raffineria di Brindisi SpA, jakož i Evropský výbor výrobců cukru (CEFS) ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 151, 26.5.2012.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd v. Sportradar GmbH, Sportradar AG
 (Věc C-173/11) (1)
 (Směrnice 96/9/ES - Právní ochrana databází - Článek 7 - Zvláštní právo - Databáze probíhajících utkání fotbalových ligových soutěží - Pojem „zužitkování“ - Místo, kde dochází k zužitkování)
 2012/C 379/12
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Football Dataco Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League, PA Sport UK Ltd
 Žalované: Sportradar GmbH, Sportradar AG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází (Úř. věst. L 77, s. 20; Zvl. vyd. 13/15, s. 459), zejména článku 7 — Právo tvůrce databáze zakázat vytěžování nebo zužitkování obsahu databáze — Pojem „vytěžování“ nebo „zužitkování“ (čl. 7 odst. 2 směrnice) — Databáze obsahující informace o probíhajících fotbalových zápasech („Football Live“)
 Výrok
 Článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází musí být vykládán v tom smyslu, že zaslání údajů osobou, která předtím tyto údaje stáhla z databáze chráněné zvláštním právem podle této směrnice, prostřednictvím internetového serveru nacházejícího se v členském státě A do počítače jiné osoby, která se nachází v členském státě B, na základě žádosti posledně uvedené osoby za účelem uložení do paměti tohoto počítače a zobrazení na jeho obrazovce představuje „zužitkování“ uvedených údajů osobou, která provedla toto zaslání. Je třeba vycházet z toho, že toto jednání se v každém případě uskutečnilo v členském státě B, pokud existují indicie umožňující dospět k závěru, že toto jednání vyplývá z úmyslu jeho autora zaměřit se na veřejnost nacházející se v tomto posledně uvedeném členském státě, což přísluší posoudit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 17. ledna 2013 — Mascolo v. Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca
 (Věc C-22/13)
 2013/C 86/20
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Napoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Raffaella Mascolo
 Žalované: Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje právní rámec v oblasti školství, [který umožňuje uzavírat s týmž pedagogickým pracovníkem po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou bez možnosti návaznosti, někdy v neomezeném počtu, a to i v případech pokrytí trvalých personálních potřeb), rovnocenné opatření ve smyslu ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES (1)?
 2)
 Kdy je třeba mít za to, že pracovní poměr je výkonem „státní“ služby ve smyslu ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES, a zejména ve smyslu výrazu „specifická odvětví nebo kategorie zaměstnanců“, což tedy může odůvodňovat odlišné důsledky oproti důsledkům plynoucím ze soukromoprávních pracovních poměrů?
 3)
 Zahrnuje pojem pracovní podmínky podle ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES, při zohlednění vysvětlení obsažených v čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES (2) a v čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/54/ES (3), důsledky protiprávního ukončení pracovního poměru? Je v případě kladné odpovědi na předchozí otázku možné rozdíl mezi důsledky, které vnitrostátní právní předpisy běžně pojí s protiprávním ukončením pracovního poměru, podle toho, zda se jedná o pracovní poměr na dobu neurčitou nebo na dobu určitou, odůvodnit podle ustanovení 4?
 4)
 Je na základě zásady loajální spolupráce zakázáno, aby stát v řízení o předběžné otázce týkající se výkladu popsal Soudnímu dvoru Evropské unie vnitrostátní právní rámec způsobem, který vědomě neodpovídá skutečnosti, a je soud v případě neexistence jiného výkladu vnitrostátního práva, který by též splňoval povinnosti vyplývající z členství v Evropské unii, povinen vykládat vnitrostátní právní předpisy, pokud je to možné, v souladu s výkladem, který podal daný stát?
 5)
 Je uvedení předpokladů, za nichž se pracovní smlouva na dobu určitou může přeměnit na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, jednou z podmínek vztahujících se na pracovní smlouvu nebo pracovní poměr, které stanoví směrnice 91/533/EHS (4), a zejména její čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. e)?
 6)
 Je v případě kladné odpovědi na předchozí otázku změna právních předpisů se zpětnou účinností, která zaměstnancům nezaručuje možnost uplatnit jejich práva vyplývající ze směrnice, a sice dodržení pracovních podmínek stanovených v aktu o přijetí do pracovního poměru, v rozporu s čl. 8 odst. 1 směrnice 91/533/EHS a cíli stanovenými touto směrnicí, zejména v druhém bodě jejího odůvodnění?
 (1) Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.
 (2) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, Úř. věst. L 303, Zvl. vyd. 05/04, s. 79.
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění), Úř. věst. L 204, s. 23.
 (4) Směrnice Rady 91/533/EHS ze dne 14. října 1991 o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, Úř. věst. L 288, s. 32; Zvl. vyd. 05/02, s. 3.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. ledna 2010 — Sungro a další v. Rada a Komise
 (Věc T-252/07, 271/07 a 272/07) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Společná zemědělská politika - Změna režimu podpor Společenství pro bavlnu - Hlava IV kapitola 10a nařízení (ES) č. 1782/2003, zavedená článkem 1 bodem 20 nařízení (ES) č. 864/2004 - Zrušení předmětných ustanovení rozsudkem Soudního dvora - Příčinná souvislost“)
 2010/C 51/58
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sungro, SA (Córdoba, Španělsko) (T-252/07), Eurosemillas, SA (Córdoba, Španělsko) (T-271/07), a Surcotton, SA (Córdoba, Španělsko) (T-272/07) (zástupce: L. Ortiz Blanco, advokát)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: M. Moore, A. De Gregorio Merino a A. Westerhof Löfflerova, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: L. Parpala a F. Mámeno Fernández, zmocněnci, ve spolupráci s E. Díaz-Bastien Lopez, L. Divar Bilbao a Magdalena Anda, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody podle článku 235 ES a druhého pododstavce článku 288 ES, směřující k získání náhrady škody, která žalobkyni údajně vznikla poté, co v průběhu hospodářského roku 2006/2007 byla přijata a používána kapitola 10a hlavy IV nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/9 (ES), (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1), jež byla zavedena čl. 1 bodem 20 nařízení Rady (ES) č. 864/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se mění a z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii upravuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst L 161, s. 48), a zrušena rozsudkem Soudního dvora ze dne 7. září 2006, Španělsko v. Rada (C-310/04, Sb. rozh. s. I-7285).
 Výrok rozsudku
 1)
 Věci T-252/07, T271/07 a T272/07 se spojují pro účely rozsudku.
 2)
 Žaloby se zamítají.
 3)
 Společnosti Sungro, SA, Eurosemillas, SA a Surcotton, SA ponesou vlastní náklady řízení, jakož i společně a nerozdílně náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


text:
 19.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia de Miranda de Ebro (Španělsko) dne 24. února 2014 – Banco Grupo Cajatres S.A. v. María Mercedes Manjón Pinilla a Comunidad Hereditaria formada al fallecimiento de D. Miguel Ángel Viana Gordejuela
 (Věc C-90/14)
 2014/C 151/15
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia de Miranda de Ebro
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Banco Grupo Cajatres S.A
 Žalovaný: María Mercedes Manjón Pinilla a Comunidad Hereditaria formada al fallecimiento de D. Miguel Ángel Viana Gordejuela
 Předběžné otázky
 1)
 Brání čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS (1) takové právní úpravě, jako je druhé přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013, které v každém případě stanoví snížení sazby úroku z prodlení bez ohledu na to, zda byla klauzule o úrocích z prodlení původně neplatná pro svůj zneužívající charakter?
 2)
 Brání čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 takové vnitrostátní právní úpravě, jako je článek 114 Ley Hipotecaria, který vnitrostátnímu soudu při posouzení zneužívajícího charakteru klauzule, která určuje úroky z prodlení, umožňuje pouze ověřit, zda sjednaná úroková sazba překračuje trojnásobek zákonné úrokové sazby, avšak nikoli jiné okolnosti?
 3)
 Brání čl. 3 odst. 1, čl. 4 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 takové vnitrostátní právní úpravě, jako je článek 693 LEC, který umožňuje předčasně požadovat celou částku úvěru pro nezaplacení tří měsíčních splátek, aniž zohledňuje jiné faktory, jako je délka trvání nebo výše úvěru nebo jakékoli jiné nastalé relevantní důvody, a který navíc možnost vyhnout se účinkům této předčasné splatnosti podřizuje vůli věřitele, s výjimkou případů, kdy je hypotékou zatížena nemovitost pro účely vlastního bydlení dlužníka hypotečního úvěru?
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993, o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288)


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 18. ledna 2016 – Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM) v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebviteli Igazgatósága
 (Věc C-28/16)
 (2016/C 156/30)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Kúria
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Magyar Villamos Művek Zrt. (MVM)
 Odpůrce: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebviteli Igazgatósága
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba považovat holdingovou společnost, která se aktivně podílí na řízení určitých záležitostí dceřiných společností nebo celé skupiny společností, avšak nepřenáší na dceřiné společnosti služby poskytnuté v souvislosti s činností aktivního holdingu ani příslušnou DPH, ve vztahu k těmto službám za osobu povinnou k DPH?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, může holdingová společnost uplatnit nárok na odpočet DPH ze služeb, jež sama využívá v přímé souvislosti se zdanitelnou hospodářskou činností některých dceřiných společností, a případně jakým způsobem tak může učinit?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, může aktivní holdingová společnost uplatnit nárok na odpočet DPH ze služeb, jež jsou využívány v zájmu celé skupiny společností, a případně jakým způsobem tak může učinit?
 4)
 Liší se odpovědi na výše uvedené otázky, a případně do jaké míry, pokud aktivní holdingová společnost fakturuje výše uvedené využité služby dceřiným společnostem jako zprostředkovatelské služby?


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/38
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. prosince 2005 – BIC v. OHIM
 (Věc T-263/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Trojrozměrná ochranná známka ve tvaru elektronického zapalovače - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Rozlišovací způsobilost získaná užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2006/C 60/75)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BIC SA (Clichy, Francie) (zástupci: M.-P. Escande a A. Guillemin, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. dubna 2004 (věc R 469/2003-4), týkajícího se zápisu trojrozměrné ochranné známky představované tvarem elektronického zapalovače jako ochranné známky Společenství
 Výrok rozsudku
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


text:
20150731024616752015/C 270/172352015CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150521141522Věc C-235/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanţa (Rumunsko) dne 21. května 2015 – Maria Bosneaga v. Instituția Prefectului – Județul Constanța – Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor
 ---documentbreak--- C2702015CS1420120150521CS0017142152Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Constanţa (Rumunsko) dne 21. května 2015 – Maria Bosneaga v. Instituția Prefectului – Județul Constanța – Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor
 (Věc C-235/15)2015/C 270/17Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Constanţa
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Maria Bosneaga
 Odpůrce: Instituția Prefectului – Județul Constanța – Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și Înmatriculare a Vehiculelor
 Předběžná otázka
 Brání článek 110 SFEU zavedení povinnosti ve smyslu čl. 4 písm. d) mimořádného nařízení č. 9/2013 zaplatit ekologickou daň z ojetých motorových vozidel pocházejících z území Evropské unie při zápisu vlastnického práva k ojetému motorovému vozidlu v případě vozidla, u kterého příslušný soudní orgán nařídil vrácení daně, nebo jehož registraci nařídil bez zaplacení zvláštní daně za automobily a motorová vozidla nebo daně ze znečišťování životního prostředí motorovými vozidly nebo daně z emisí škodlivých látek z motorových vozidel?


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/19
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litevská republika) – V řízení zahájeném Ingou Rinau
 (Věc C-195/08 PPU) (1)
 (Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí - Výkon ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 - Návrh na neuznání rozhodnutí o navrácení dítěte neoprávněně zadrženého v jiném členském státě - Řízení o naléhavé předběžné otázce)
 (2008/C 223/30)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
 Účastnice původního řízení
 Inga Rinau
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Výklad článků 21, 23, 24, čl. 31 odst. 1, čl. 40 odst. 2 a čl. 42 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243) – Návrh na neuznání rozhodnutí v členském státu A, vydaného soudem členského státu B, nařizujícího navrácení dítěte, považovaného soudem za neoprávněně zadržené v členském státu A svou matkou, jeho otci, který bydlí v členské státě B a získal dítě do své péče
 Výrok
 1)
 Bylo-li přijato rozhodnutí o nenavrácení dítěte a byl-li o něm uvědomen soud původu, nemá pro účely vydaní osvědčení stanoveného v článku 42 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 žádný dopad, že toto rozhodnutí bylo pozastaveno, změněno, zrušeno nebo se za jakýchkoli okolností nestalo pravomocným nebo bylo nahrazeno rozhodnutím o navrácení dítěte, jestliže ke skutečnému navrácení dítěte nedošlo. Jelikož nevyvstala žádná pochybnost, pokud jde o pravost uvedeného osvědčení, které bylo vyhotoveno podle formuláře, jehož vzor se nachází v příloze IV uvedeného nařízení, opravný prostředek proti uznání rozhodnutí je zakázán a dožádanému soudu přísluší pouze konstatovat vykonatelnost osvědčeného rozhodnutí a vyhovět okamžitému navrácení dítěte.
 2)
 Kromě případu, kdy se řízení týká osvědčeného rozhodnutí podle článku 11 odst. 8 a článků 40 až 42 nařízení č. 2201/2003, může každá dotčená osoba navrhnout neuznání soudního rozhodnutí, i když předtím nebyl podán návrh na uznání rozhodnutí.
 3)
 Článek 31 odst. 1 nařízení č. 2201/2003 se v rozsahu, v němž stanoví, že osoba, vůči níž je výkon navrhován, ani dítě nejsou v tomto stadiu řízení oprávněny podat k návrhu jakékoli připomínky, nepoužije na řízení o neuznání soudního rozhodnutí zahájené, aniž by ve vztahu ke stejnému rozhodnutí byl předtím podán návrh na uznání. V takové situaci odpůrce, který se domáhá uznání rozhodnutí, může předložit vyjádření.
 (1) Úř. věst. C 171, 5.7.2008.


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/50
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. července 2011 — V. Parlament
 (Věc F-46/09) (1)
 (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Podmínky přijetí - Fyzická způsobilost - Vstupní lékařská prohlídka - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů - Lékařské tajemství - Předávání lékařských údajů mezi jednotlivými orgány - Právo na respektování soukromého života)
 2011/C 282/92
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: V (Brusel, Belgie) (zástupci: É. Boigelot a S. Woog, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: K. Zejdová a S. Seyr, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Evropský inspektor ochrany údajů (zástupci: M. V. Pérez Asinari a H. Kranenborg, zmocněnci)
 Předmět
 Jednak návrh na zrušení lékařského posudku o fyzické nezpůsobilosti ze dne 18. prosince 2008, jednak návrh na zrušení nabídky pracovního místa, která byla předtím žalobkyni učiněna
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 19. prosince 2008, jímž Evropský parlament zrušil nabídku pracovního místa, jež nabídl V, se zrušuje.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá zaplatit V částku 25 000 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 5)
 Evropský inspektor ochrany údajů, vedlejší účastník podporující žalobkyni, ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010. s. 40.