text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/13
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. července 2012 — Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) v. Evropská komise
 (Věc C-181/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Španělský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhu - Pokuty - Rovné zacházení - Maximální výše 10 % obratu - Spolupráce - Zkreslení důkazů - Zjevně nesprávné posouzení - Neuvedení odůvodnění)
 2012/C 287/22
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) (zástupci: M. Araujo Boyd, J. Buendía Sierra a Á. Givaja Sanz, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier a L Malferrari, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 3. února 2011 — Cetarsa v. Komise (T-33/05), kterým Tribunál zamítl návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2004) 4030 final ze dne 20. října 2004 týkajícího se řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.238/B.2 — Surový tabák — Španělsko) a vzájemný návrh Komise směřující ke zvýšení částky pokuty uložené žalobkyni
 Výrok
 1)
 Hlavní a vedlejší kasační opravný prostředek se zamítají.
 2)
 Compañía española de tabaco en rama SA (Cetarsa) se ukládá náhrada nákladů řízení o hlavním kasačním opravném prostředku.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení o vedlejším kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 186, 25.6.2011.


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/29
 Žaloba podaná dne 24. března 2016 – SureID v. EUIPO (SUREID)
 (Věc T-128/16)
 (2016/C 175/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: SureID, Inc. (Hillsboro, Oregon, Spojené státy) (zástupce: B. Brandreth, barrister)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka EU „SUREID“ – Přihláška č. 13 698 675
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. ledna 2016, ve věci R 1478/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem a Tribunálem.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/32
 Žaloba podaná dne 1. června 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-63/11)
 2011/C 226/64
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: S. Rodrigues, A. Blot a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení implicitního rozhodnutí neobnovovat žalobci smlouvu dočasného zaměstnance.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit implicitní rozhodnutí přijaté dne 12. srpna 2010 Generálním ředitelem jako orgánem oprávněným k uzavírání pracovních smluv neobnovovat žalobcovu smlouvu, jak vyplývá zejména z toho, že nebylo odpovězeno na žádost, kterou mu žalobce adresoval dne 12. dubna 2011;
 —
 v rozsahu, v jakém je to třeba, zrušit rozhodnutí přijaté dne 22. února 2011 orgánem oprávněným k uzavírání pracovních smluv, kterým se zamítá stížnost podaná žalobcem na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;
 —
 následně navrátit žalobce do služebního poměru, který v OLAF zastával, v rámci prodloužení jeho smlouvy v souladu s požadavky služebního řádu;
 —
 podpůrně a v případě, že by nebylo vyhověno výše formulovanému návrhu na návrat do služebního poměru, uložit žalované povinnost k náhradě hmotné škody, která žalobci vznikla, oceněné prozatímně a ex aequo et bono na rozdíl mezi platem, který pobíral jako dočasný zaměstnanec, a na místě, ve kterém se nachází nyní (tedy okolo 3 000 eur měsíčně), a to přinejmenším po dobu obdobnou době své původní smlouvy (4 roky), navíc s tím, že by mu dotčená smlouva byla prodloužena potřetí, což by mu založilo právo na smlouvu na dobu neurčitou;
 —
 každopádně uložit žalované povinnost zaplatit částku stanovenou prozatímně a ex aequo et bono na 5 000 eur jako náhradu za morální újmu, navýšenou o úroky z prodlení v zákonné výši od data vydání rozsudku;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Gerechtshof te Amsterdam ze dne 18. února 2005 ve věci ASM Litography B.V. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid/kantoor Roermond
 (Věc C-100/05)
 (2005/C 106/35)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) ze dne 18. února 2005 ve věci ASM Litography B.V. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid/kantoor Roermond, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 28. února 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Gerechtshof te Amsterdam žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí být ve vztahu k zušlechtěným výrobkům, jako jsou ty dotčené ve věci, které jsou považovány za výrobky propuštěné do volného oběhu, určen celní dluh na základě pravidel pro vyměřování cla stanovených v čl. 112 písm. c) celního kodexu (1), i když zúčastněná osoba o to předem výslovně nepožádala?
 2)
 Pokud bude na první otázku odpovězeno záporně, je třeba vyhovět následné žádosti – po oznámení výše cla vyplývajícího z celního dluhu, který byl určen na základě pravidel pro vyměřování stanovených v čl. 121 odst. 1 celního kodexu – o nový výpočet částky celního dluhu na základě pravidel pro vyměřování stanovených v čl. 122 písm. c) celního kodexu, podané v rámci žádosti o vrácení podle článku 236 celního kodexu?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, ze dne 19. října 1992, s. 1).


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/13
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. července 2008 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07) v. Spolková republika Německo
 (Spojené věci C-152/07 až C-154/07) (1)
 (Odvětví telekomunikací - Sítě a služby - Tarifní rovnováha - Článek 4c směrnice 90/388/EHS - Článek 7 odst. 2 směrnice 97/33/ES - Článek 12 odst. 7 směrnice 98/61/ES - Regulační orgán - Přímý účinek směrnic - Trojstranný vztah)
 (2008/C 223/20)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Arcor AG & Co. KG (C-152/07), Communication Services TELE2 GmbH (C-153/07), Firma 01051 Telekom GmbH (C-154/07)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Za přítomnosti: Deutsche Telekom AG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesverwaltungsgericht – Výklad směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 192, s. 10) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP) (Úř. věst. L 199, s. 32) – Vnitrostátní právní úprava, která vedle poplatků za propojení vypočítaných v závislosti na nákladech této služby stanoví finanční příspěvek ostatních provozovatelů k pokrytí „přístupového deficitu“ vzniklému zavedenému provozovateli z důvodu, že poskytl účastnické vedení – Povinnost členských států odstranit překážky vyrovnání tarifů historickými telekomunikačními subjekty v důsledku propojení sítí – Možnost jednotlivce dovolávat se přímého účinku směrnice před soudem členského státu, aby dosáhl zrušení správního rozhodnutí, které stanoví finanční povinnost ve prospěch jiného jednotlivce
 Výrok
 1)
 Článek 12 odst. 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (OPN), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/61/ES ze dne 24. září 1998, a článek 4c směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb, ve znění směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, posledně uvedený ve spojení s pátým a dvacátým bodem odůvodnění směrnice 96/19, musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní regulační orgán nemůže uložit pro rok 2003 provozovateli sítě propojené s veřejnou sítí povinnost platit provozovateli účastnické sítě, který má dominantní postavení na trhu, poplatek za připojení, jenž doplňuje poplatek za propojení a je určený k vyrovnání deficitu, který posledně uvedenému vzniká poskytováním účastnického vedení.
 2)
 Článek 4c směrnice 90/388, ve znění směrnice 96/19, a čl. 12 odst. 7 směrnice 97/33, ve znění směrnice 98/61, mají přímý účinek a jednotlivci se jich mohou přímo dovolávat před vnitrostátním soudem, aby zpochybnili rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu.
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 12. února 2007 Frankem Campolim proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 29. listopadu 2006 ve věci T-135/05, Campoli v. Komise
 (Věc C-71/07 P)
 (2007/C 117/02)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Franco Campoli (zástupci: G. Vandersanden, L. Levi, S. Rodrigues, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris, D. Martin, zmocněnci), Rada Evropské unie (M. Arpio, I. Šulce, zmocněnci)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ES ze dne 29. listopadu 2006 ve věci T-135/05;
 —
 v důsledku toho vyhovět návrhovým žádáním účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek uplatněným v prvním stupni, změněným s ohledem na nepřípustnost žalob účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek týkajících se příspěvku na domácnost a příspěvku na vzdělání, a tudíž
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 13. prosince 2004, kterým byla zamítnuta jeho stížnost, přijaté jednak spolu s rozhodnutím orgánu oprávněného ke jmenování, zpochybněným v uvedené stížnosti, které k 1. květnu 2004 změnilo opravný koeficient použitelný na jeho důchod, jakož i jednak s jeho důchodovými výměry v rozsahu, v němž se týkají uplatnění tohoto posledně uvedeného rozhodnutí od měsíce května 2004;
 —
 uložit žalované náhradu všech nákladů řízení;
 —
 uložit žalované náhradu všech nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje několik argumentů na podporu svého jediného důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícího z porušení zásady rovného zacházení a porušení povinnosti odůvodnění, která přísluší soudu Společenství.
 Uvedená zásada byla porušena zaprvé v rozsahu, v němž Soud měl za to, že zákonodárce může změnit služební řád tím, že vymezí méně příznivé podmínky než platný režim, jestliže ovšem stanoví přechodné období dostatečné délky. Existence přechodného období a přezkum jeho dostatečné délky jsou totiž skutečnostmi, které nejsou předmětem přezkumu legality nového opatření s ohledem na zásadu rovného zacházení, jejíž dodržení vyžaduje, aby soud ověřil neexistenci svévolné nebo zjevně nepřiměřené diferenciace s ohledem na cíl sledovaný zákonodárcem Společenství. V projednávaném případě přitom napadený rozsudek nevymezil cíl sledovaný novými pravidly týkajícími se stanovení opravných koeficientů, ani a fortiori nezkoumal, zda došlo ke svévolné nebo zjevně nepřiměřené diferenciaci s ohledem na tento cíl. Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek dodává, že opravný koeficient stanovený na úrovni průměrných životních nákladů v zemi ostatně může poškodit zároveň cíl zachování kupní síly důchodců a cíl jejich volného pohybu a pobytu, neboť důchodci s bydlištěm v hlavním městě země nebo v jiných městech nebo regionech této země s vysokými životními náklady budou mít slabší kupní sílu než důchodci, kteří si zvolili své bydliště mimo toto hlavní město nebo tato města či regiony.
 Svým druhým argumentem účastník řízení podávající kasační opravný prostředek dále tvrdí, že na rozdíl od toho, co je uvedeno v napadeném rozsudku, nový režim důchodů skutečně obsahuje vazbu na životní náklady v Bruselu, takže příjmy důchodců s bydlištěm v Belgii jsou stanoveny se zohledněním pouze životních nákladů v hlavním městě tohoto členského státu, zatímco příjmy důchodců s bydlištěm v hlavním městě jiných členských států jsou vymezeny prostřednictvím opravného koeficientu, který zohledňuje průměrné životní náklady v celé zemi. Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek krom toho zpochybňuje konstatování Soudu, podle něhož legalita právního předpisu Společenství nemůže záviset na způsobu, jakým je tento akt uplatňován v praxi, neboť opatření k provedení takového aktu jsou úzce spojena se samotným aktem, a uplatňuje porušení práv obhajoby, jakož i zásady rovnosti účastníků řízení před soudem Společenství v rozsahu, v němž se dozvěděl o opatřeních k provedení nového režimu důchodů až po ukončení písemné části řízení.
 Svým posledním argumentem účastník řízení podávající kasační opravný prostředek konečně zpochybňuje tvrzení Soudu, podle něhož nemá právní zájem na podání žaloby na základě článku 241 ES, když odkázal na zvýhodnění přiznané důchodcům s bydlištěm v členském státu „s nízkými životními náklady“. Tím, že poukázal na rozdílné zacházení vyhrazené důchodcům s bydlištěm v členském státě „s nízkými životními náklady “v porovnání s důchodci s bydlištěm v členském státě s „vysokými životními náklady“, totiž kritizuje narušení zásady rovnocennosti kupní síly a směřuje tím ke zpochybnění režimu důchodů vyplývajícího z nového služebního řádu a jeho přechodných opatření.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/57
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. září 2009 — Promomadrid v. OHIM (MADRIDEXPORTA)
 (Věc T-180/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství MADRIDEXPORTA - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009]“)
 2009/C 267/99
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Promomadrid Desarrollo Internacional de Madrid, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: M. Aznar Alonso, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Palmero Cabezas, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. března 2007 (věc R 1130/2006-1) týkajícímu se přihlášky obrazové ochranné známky MADRIDEXPORTA jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. března 2007 (věc R 1130/2006-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


text:
 24.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/26
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 26. listopadu 2008 – Spojené království v. Komise
 (Věc T-278/06) (1)
 („EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Máslo - Kontrola množství získaného produktu - Kontroly na místě - Článek 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 2571/97“)
 (2009/C 19/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně E. O'Neill, poté I. Rao, zmocněnci, ve spolupráci s H. Mercerem, barrister)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: P. Oliver, zmocněnec)
 Předmět věci
 Částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/554/ES ze dne 27. července 2006 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 218, s. 12) v rozsahu, ve kterém vylučuje některé výdaje vynaložené Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska v oblasti máselných tuků ve zpracování potravin.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 294, 2.12.2006.


text:
 24.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/1
 SOUDNÍ DVŮR
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 10. června 2004
 ve věci C-454/01: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)
 („Směrnice Rady 96/59/ES - Nakládání s odpadem - Odstraňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů“)
 (2004/C 190/01)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-454/01, Komise Evropských společenství (zmocněnec: G. zur Hausen) proti Spolkové republice Německo (zmocněnci: W.-D. Plessing a R. Stüwe), jejímž předmětem je určení, že Spolková republika Německo tím, že nevypracovala nebo nesdělila Komisi ve stanovené lhůtě plán uvedený v čl. 11 odst. 1 první odrážce směrnice Rady 96/59/ES ze dne 16. září 1996 o odstraňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů (PCB a PCT) (Úř. věst. L 243, s. 31), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy o ES, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, C. Gulmann a R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric, soudci, generální advokát: C. Stix-Hackl, tajemník: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 10. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Spolková republika Německo tím, že nevypracovala ve stanovené lhůtě plán uvedený v čl. 11 odst. 1 první odrážce směrnice Rady 96/59/ES ze dne 16. září 1996 o odstraňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů (PCB a PCT), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2.
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 17, 19.1.2002.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/32
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2011 — Itálie v. Komise
 (Věc T-661/11)
 2012/C 49/57
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: G. Aiello, státní zástupce)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise K(2011) 7105 ze dne 14. října 2011 v rozsahu, v němž vylučuje z financování Společenství a ukládá k tíži rozpočtu Italské republiky některé výdaje uskutečněné v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadené rozhodnutí v této věci je výsledkem dvou šetření Komise ohledně hospodářských roků pro odvětví mléka 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006 a 2006/2007, v němž se v tomto ohledu navrhuje finanční oprava k tíži Itálie v celkové výši 85 625 455 eur.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí:
 a)
 porušení či nesprávné použití článku 11 nařízení (ES) č. 885/2006 (1) a Pokynů pro výpočet finančních důsledků při vypracovávání rozhodnutí o schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, dok. VI/5330/97, který byl přijat dne 23. prosince 1997, jakož i porušení článku 230 Smlouvy o ES pro zneužití pravomoci.
 V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že v tomto případě je použití paušální opravy sporné, neboť bylo možné po uskutečněných kontrolách, ač v některých případech proběhly pozdě, ověřit případná nahlášení nižšího množství s uložením sankcí osobám, které podaly nepravdivá prohlášení a tedy s případným výběrem splatných doplňkových dávek, čímž by se zabránilo ekonomickým škodám pro fondy Společenství z důvodu nedostatečných příjmů.
 b)
 Porušení nebo nesprávné použití článků 21 a 22 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 595/2004 (2) ze dne 30. března 2004.
 V tomto ohledu se tvrdí, že použitelná právní úprava týkající se kontroly odběratelů nesouvisí s počtem kontrol, ale s procentním podílem mléka, které musí podléhat kontrole a které musí představovat nejméně 40 % mléka nahlášeného před opravou za dotčené období. Je totiž zjevné, že riziko pro systém financování EZOZF úzce souvisí s množstvím celkového mléka produkovaného každým členským státem. Riziko újmy pro fondy Společenství, která by mohla vzniknout z neuhrazení doplňkové dávky, je třeba posuzovat právě z tohoto objemu.
 c)
 Porušení či nesprávné použití článku 11 již citovaného nařízení (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006 a Pokynů pro výpočet finančních důsledků při vypracovávání rozhodnutí o schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, dok. VI/5330/97, který byl přijat dne 23. prosince 1997, jakož i porušení článku 230 Smlouvy o ES pro zneužití pravomoci.
 Pro žalující stát Komise použila percentuální finanční opravu k odhadu možného překročení kvót a následné dávky, přičemž sečetla překročení vnitrostátní produkce a rozdělila je tak, aby je mohla znovu jednotlivě přidělit regionům podléhajícím kontrole účetní závěrky. S přístupem tohoto druhu přitom koncept paušální opravy hraničí se svévolí a následně vede k porušení zásady proporcionality.
 d)
 Nakonec se dovolává porušení nebo nesprávného použití článku 253 Smlouvy o ES z důvodu nedostatečného odůvodnění.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV (Úř. věst. L 171, s. 90).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 595/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 94, s. 22; Zvl. vyd. 3/43 s. 333).


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/11
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 2. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-465/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/36/ES - Právo usazování - Uznávání odborných kvalifikací - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 205/18
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Karanasou Apostolopoulou a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí, ve stanovené lhůtě, všech ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22), která ruší směrnici 89/48/EHS (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337)
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/25
 Žaloba podaná dne 29. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-232/08)
 (2008/C 209/37)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: T. van Rijn a K. Banks, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Nizozemské království tím, že povolilo rybářská plavidla s vyšším výkonem motoru, než jaký je povolen podle čl. 29 odst. 2 nařízení (ES) č. 850/98 (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 23 nařízení (ES) č. 2371/2002 (2) a z čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2847/93 (3);
 —
 uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise uplatňuje, že nizozemská vláda neplní svou prováděcí povinnost, protože zcela vědomě připouští porušování ustanovení, které upravuje maximální výkon motoru, se kterým může být prováděn rybolov v oblasti omezení lovu platýse velkého.
 Jednak podle údajů nizozemské vlády, ty nizozemské lodě „Eurokutter“, které se řídí interní dohodou (Nijpelsovy komise) musí dodržovat maximální povolený výkon motoru 300 koňský sil teprve od 1. května 2009. Z těchto údajů dále vyplývá, že při kontrole dodržování příslušného ustanovení systematicky platí toleranční rámec ve výši 12,5 %, a proto překročení maximálního výkonu motoru v rámci tohoto rámce není trestáno.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů (Úř. věst. L 125, s. 1; Zvl. vyd. 04/03, s. 217).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (Úř. věst. L 358, s. 59; Zvl. vyd. 04/05, s. 460).
 (3) Nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (Úř. věst. L 261, s. 1; Zvl. vyd. 04/02, s. 70).


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/27
 Žaloba podaná dne 12. května 2009 — Wendler v. Komise
 (Věc F-49/09)
 2009/C 167/54
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eberhard Wendler (Laveno Mombello, Itálie) (zástupce: M. Müller-Trawinski, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení požadavku žalované, aby žalobce za účelem vyplácení důchodu uvedl svůj bankovní účet v místě svého bydliště v Itálii.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 9. září 2008, kterým se zamítá stížnost žalobce ze dne 19. února 2008 a podle něhož je žalobce za účelem vyplácení důchodu povinen uvést účet v místě svého bydliště;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 9.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 204/9
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 12. května 2011 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-453/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Uplatnění snížené sazby daně - Živá zvířata obvykle určená k použití při přípravě potravin a krmiv - Dodání, dovoz a pořízení určitých živých zvířat, zejména koní)
 2011/C 204/16
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a B.-R. Killmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: J. Möller a C. Blaschke, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a B. Beaupère-Manokha, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: C. M. Wissels a M. Noort, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 96 a 98 ve spojení s přílohou III směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Snížená sazba — Dodání, dovoz a pořízení určitých živých zvířat (zejména koní), která nejsou určena k přípravě či výrobě potravin nebo krmiv
 Výrok
 1)
 Spolková republika Německo tím, že uplatnila sníženou sazbu daně z přidané hodnoty na veškeré dodání, dovoz a pořízení koní uvnitř Společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 96 a 98 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s její přílohou III.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Francouzská republika a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/31
 Žaloba podaná dne 2. července 2013 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-378/13)
 2013/C 260/58
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: M. Patakia e A. Alcover San Pedro)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání
 —
 Určit, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora ze dne 6. října 2005 vydaného ve věci C-502/03, Komise v. Řecká republika, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU;
 —
 uložit Řecké republice, aby zaplatila Komisi penále v navrhované výši 71 193,60 eur za každý den prodlení s plněním povinností vyplývajících z rozsudku vydanému ve věci C-502/03, a to ode dne vyhlášení rozsudku, který bude vydán v projednávané věci, až do dne splnění povinností vyplývajících z rozsudku vydaného ve věci C-502/03;
 —
 uložit Řecké republice, aby zaplatila Komisi paušální částku ve výši 7 786,80 eur za den, a to ode dne vyhlášení rozsudku ve věci C-502/03 až do dne vyhlášení rozsudku, který bude vydán v projednávané věci, nebo do dne splnění povinností vyplývajících z rozsudku C-502/03, dojde-li k němu dříve;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1)
 V rozsudku vydanému dne 6. října 2005 ve věci C-502/03, Komise v. Řecká republika, Soudní dvůr rozhodl takto:
 „1)
 Řecká republika tím, že nepřijala opatření nezbytná pro zajištění dodržování článků 4, 8 a 9 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.“
 2)
 Článek 260 odst. 1 SFEU stanoví, že shledá-li Soudní dvůr, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj vyplývá z výše uvedené Smlouvy, je tento stát povinen přijmout opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora.
 3)
 Komise poté, co dodržela postup před zahájením soudního řízení, jenž je upraven v článku 260 SFEU, zaslala Řecké republice výzvu dopisem a doplňující výzvu dopisem, v nichž jí umožnila předložit své vyjádření k přijetí opatření ke splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku.
 4)
 Komise poté, co provedla analýzu odpovědí Řecké republiky na výše uvedené dopisy a zvláště osmi zpráv o pokroku předložených Řeckou republikou, konstatovala, že Řecká republika více než sedm let po vydání výše uvedeného rozsudku stále nepřijala veškerá nezbytná opatření vyžadovaná ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 6. října 2005 vydaného ve věci C-502/03, a rozhodla se podat žalobu podle čl. 260 odst. 2 SFEU.


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/40
 Žaloba podaná dne 26. ledna 2017 – France.com v. EUIPO – Francie (FRANCE.com)
 (Věc T-71/17)
 (2017/C 112/56)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: France.com, Inc. (Coral gables, Florida, Spojené státy) (zástupce: A. Bertrand, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Francouzská republika
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „FRANCE.com“ – přihláška č. 13 158 597.
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. října 2016, ve věci R 2452/2015-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 položil Soudnímu dvoru následující předběžné otázky: (i) může se žalobkyně jako odpůrkyně v námitkovém řízení dovolávat podle čl. 8 odst. 2 a čl. 41 odst. 1 nařízení o ochranných známkách Evropské unie a pravidla 15 odst. 2 písm. b) a pravidla 17 prováděcího nařízení o ochranných známkách Evropské unie starších práv, které by mohly představovat starší práva k starší ochranné známce použité jako starší právo v námitkách? (ii) Má Francouzský stát nějaké starší právo duševního vlastnictví na slovo „France“, které není úředním názvem Francouzského státu a které je pouze geografickým celkem? (iii) Má se v případě záporné odpovědi na otázku (ii) název „France“ považovat za slovo, které je ve veřejném užívání a na které nelze uplatnit žádné právo duševního vlastnictví? (iv) Má se v případě kladné odpovědi na otázku (ii) považovat skutečnost, že Francouzský stát dosud neuplatnil žádná práva na slovo „France“, kromě jejich uplatnění vůči společnosti France.com, za diskriminaci žalobkyně?
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 zamítl námitky Francouzského státu proti zápisu napůl obrazové evropské ochranné známky „France.com“ na základě přihlášky společnosti France.com, Inc.;
 —
 ve zbývající části žalobu zamítl;
 —
 rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení společnosti France.com, Inc. vzniklé v řízení před Tribunálem;
 —
 uložil EUIPO a Francouzskému státu povinnost, aby každý z nich nahradil polovinu nákladů řízení, které France.com, Inc. nutně vynaložila v souvislosti s řízením před odvolacím senátem EUIPO.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 porušení čl. 8 odst. 1 a 2 a čl. 41 odst. 1 nařízení č. 207/2009,
 —
 porušení pravidla 15 odst. 2 písm. b) a pravidla 17 nařízení č. 2868/95.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/59
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2014 – Itálie v. Komise
 (Věc T-809/14)
 (2015/C 046/77)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: P. Gentili, avvocato dello Stato, a G. Palmieri, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil oznámení ze dne 2. října 2014 HR.A2 generálního ředitele pro lidské zdroje Komise určené generálnímu řediteli Evropské unie při Ministerstvu zahraničních věcí Italské republiky;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba se týká výše uvedeného oznámení, které následovalo oznámení o volném pracovním místě na pozici ředitele Překladatelského střediska pro instituce Evropské unie (Lucemburk) (COM/2014/10356), které je již předmětem žaloby ve věci T-636/14, a obsahuje stanovisko k údajným rozdílům mezi tímto oznámením a formulářem na internetové síti, kde se mohly podávat žádosti o pracovní místo a která je dostupná jen ve francouzštině, angličtině a němčině.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení článku 18 a čl. 24 odst. 4 SFEU, článku 22 Listiny základních práv Evropské unie, článků 1 a 2 nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství, čl. 1d odst. 1 a 6 služebního řádu, v rozsahu, v němž toto oznámení odkazem na internetovou stránku Komise, která obsahovala toto závazné upřesnění, uchazečům předepisovalo, aby zasílali jejich životopis a motivační dopis v angličtině, francouzštině nebo němčině a nikoliv v libovolném jazyce Unie. K nápravě těchto pochybení by měla Komise podle žalobkyně změnit svou internetovou stránku a prodloužit lhůtu k předkládání žádostí o pracovní místo.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásad legitimního očekávání a loajální spolupráce (čl. 4 odst. 3 SEU), protože v průběhu řízení o přijetí oznámení Komise opakovaně formálně ujistila italskou vládu, že uvedená jazyková diskriminace bude odstraněná, ale nejednala tak, když vypracovala oznámení a připravila pravidla fungování internetové stránky, na kterou oznámení odkazuje pro předkládání žádostí o pracovní místo.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění sporného opatření v projednávaném případě, protože mělo být přijato předsedou Komise nebo příslušným komisařem a nikoliv generálním ředitelem pro lidské zdroje.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 4. června 2013 — Haeger & Schmidt GmbH v. Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, jakožto insolvenční správce společnosti Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
 (Věc C-305/13)
 2013/C 207/58
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Haeger & Schmidt GmbH
 Odpůrci: Mutuelles du Mans assurances Iard SA (MMA Iard), Jacques Lorio, Dominique Miquel, jakožto insolvenční správce společnosti Safram intercontinental SARL, Ace Insurance SA NV, Va Tech JST SA, Axa Corporate Solutions SA
 Předběžné otázky
 1)
 Může být hlavním účelem zasilatelské smlouvy, ve které se zasilatel, který jedná vlastním jménem a na vlastní odpovědnost, zavazuje příkazci, že obstará přepravu zboží, kterou nechá provést jedním nebo vícero dopravci na účet příkazce, uskutečnění přepravy zboží ve smyslu čl. 4 odst. 4 poslední věty Římské úmluvy ze dne 19. června 1980 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, a pokud ano, za jakých podmínek?
 2)
 Pokud lze zasilatelskou smlouvu považovat za smlouvu o přepravě zboží ve smyslu výše uvedeného čl. 4 odst. 4, ale pro neexistenci shody, kterou toto ustanovení vyžaduje, se neuplatní zvláštní domněnka určení rozhodného práva, kterou toto ustanovení stanoví, musí být znění jeho první věty, podle kterého pro smlouvu o přepravě zboží neplatí obecná domněnka uvedená v odstavci 2, vykládáno v tom smyslu, že soud tedy musí zjistit rozhodné právo nikoliv na základě této domněnky, která je definitivně vyvrácena, ale na základě obecné zásady určení stanovené v čl. 4 odst. 1, to znamená určením země, s níž smlouva nejúžeji souvisí, bez zvláštního zohlednění země, ve které má provozovnu účastník řízení, který poskytuje plnění charakteristické pro smlouvu?
 3)
 Za předpokladu, že by pro zasilatelskou smlouvu platila obecná domněnka uvedená v čl. 4 odst. 2, lze v případě, že původní příkazce uzavřel smlouvu s prvním zasilatelem, jehož místo následně zaujal druhý zasilatel, připustit, aby rozhodné právo pro smluvní vztahy příkazce a tohoto druhého zasilatele bylo určeno na základě místa provozovny prvního zasilatele, přičemž právo takto určené země bude považováno za obecně použitelné pro veškeré zasilatelské operace?


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. března 2015 – RFA International v. Komise
 (Věc T-466/12) (1)
 („Dumping - Dovoz ferosilicia pocházejícího z Ruska - Zamítnutí žádostí o vrácení zaplaceného antidumpingového cla - Určení vývozní ceny - Jediná hospodářská jednotka - Stanovení dumpingového rozpětí - Použití jiné metody než v původním šetření - Změna okolností - Článek 2 odst. 9 a čl. 11 odst. 9 nařízení (ES) č. 1225/2009“)
 (2015/C 146/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: RFA International, LP (Calgary, Kanada) (zástupce: B. Evtimov, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Němečková a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 5577 final, C (2012) 5585 final, C (2012) 5588 final, C (2012) 5595 final, C (2012) 5596 final, C (2012) 5598 final a C (2012) 5611 final ze dne 10. srpna 2012, která se týkají žádostí o vrácení antidumpingových cel zaplacených z dovozů ferosilicia pocházejícího z Ruska, v rozsahu, v němž tato rozhodnutí zamítají vrácení zaplacených antidumpingových cel, s výjimkou těch, v jejichž případě byla žádost prohlášena za nepřípustnou z důvodu uplynutí zákonné lhůty.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti RFA International, LP se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 389, 15. 12. 2012.


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/14
 Žaloba podaná dne 26. července 2005 – Shanghai Excell M&E Entreprise and Shanghai Adaptech Precision v. Rada
 (Věc T-299/05)
 (2005/C 257/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Shanghai Excell M&E Entreprise Co Ltd a Shanghai Adeptech Precision Company Limited (Shanghai, Čína) (Zástupce: R. MacLean, solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušení nařízení Rady (ES) č. 692/2005 (1) ze dne 28. dubna 2005 v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyni, a
 —
 uložení Radě náhrady nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadené nařízení uložilo antidumpingové clo na vývozy elektronických vah žalobkyněmi, které se rovněž zpětně vztahovalo na dovozy těchto výrobků zaregistrovaných podle nařízení Komise (ES) č. 1408/2004 (2). Celním orgánům v EU bylo také nařízeno ukončit registraci dovozů výrobků pocházejících z Čínské lidové republiky v případě žalobkyň.
 Žalobkyně navrhují, aby Soud zrušil toto nařízení. Na podporu své žaloby uplatňují porušení čl. 2 odst. 7 písm. c) druhého pododstavce nařízení Komise (ES) č. 384/1996 z důvodu, že Komise vymezila otázku zacházení v tržním hospodářství v případě žalobkyň po uplynutí lhůty tří měsíců stanovené v tomto článku. Žalobkyně dále uplatňují zjevně nesprávné posouzení týkající se určení, zda žalobkyně působily v podmínkách tržního hospodářství. Žalobkyně považují tato namítaná pochybení za porušení čl. 2 A odst. 7 písm. c) prvního pododstavce nařízení (ES) č. 384/1996.
 Napadené nařízení bylo přijato po „úvodním šetření“ ve vztahu k žalobkyním. Žalobkyně tvrdí, že v tomto šetření orgány Společenství nepřijaly stejný postup, který používaly v původním šetření, které vedlo k uložení cla, a že byl tedy porušen čl. 11 odst. 9 nařízení (ES) č. 384/1996.
 Žalobkyně také tvrdí, že orgány Společenství nepoužily řádná standardní kritéria při posouzení běžné hodnoty, vývozní ceny a zisku, a že tedy byly porušeny články 2 A odst. 7 písm. a) a čl. 2 C odst. 10 nařízení (ES) č. 384/1996.
 Nakonec žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení je řádně neidentifikuje, jelikož uvádí nesprávnou adresu obou žalobkyň. Považují tuto skutečnost za podstatné nesprávné skutkové zjištění.
 (1) Úř. věst. L 112, 3.5.2005, s. 42.
 (2) Úř. věst. L 256, 3.8.2004, s. 8.


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/21
 Žaloba podaná dne 15. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
 (Věc C-249/05)
 (2005/C 193/33)
 Jednací jazyk: finština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla dne 15. června 2005 podána žaloba směřující proti Finské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Triantafyllou a I. Koskinen, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Finská republika tím, že ukládá povinnost jmenovat zástupce zahraniční osobě povinné k dani, která ve Finsku uskutečňuje povinně zdanitelná plnění a má sídlo nebo bydliště v jiném členském státě nebo třetí zemi, se kterou byla uzavřena dohoda týkající se vzájemné administrativní pomoci a jejíž rozsah působnosti odpovídá rozsahu působnosti směrnice 76/308/EHS (1) o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření a nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 ze dne 7. října 2003 (2) o správní spolupráci v oblasti daně z přidané hodnoty a o zrušení nařízení (EHS) č. 218/92, porušila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 21 a 22 šesté směrnice Rady č. 77/388/EHS (3) o dani z přidané hodnoty, jakož i z článků 28 ES a 49 ES;
 2)
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Podle čl. 21 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS o dani z přidané hodnoty nemohou členské státy zahraničnímu hospodářskému subjektu, který má sídlo nebo bydliště v jiném členském státě, uložit povinnost jmenovat daňového zástupce. Jmenování daňového zástupce je v případě zahraničního hospodářského subjektu zcela dobrovolné.
 Finská právní úprava dále stanoví, že: a) pokud je hospodářský subjekt osobou povinnou k dani, která nemá ve Finsku bydliště nebo sídlo, je plátcem daně z přidané hodnoty příjemce plnění („obrácená daňová povinnost“); b) pokud má hospodářský subjekt, který nemá sídlo nebo bydliště ve Finsku, možnost zaregistrovat se jako osoba povinná k dani z přidané hodnoty, je povinen jmenovat ve Finsku daňového zástupce.
 Finský systém jmenování daňového zástupce není v souladu s právem Společenství. Závazná povinnost jmenovat daňového zástupce je v rozporu s čl. 21 odst. 2 šesté směrnice o dani z přidané hodnoty.
 Finský systém může zahraničním hospodářským subjektům umožnit, aby se registrovaly jako osoby povinné k dani, ale nesmí výkon této možnosti učinit závislý na splnění závazně stanovené povinnosti jmenovat daňového zástupce, neboť taková úprava je v rozporu se šestou směrnicí o dani z přidané hodnoty a v přímém protikladu k účelu směrnice 2000/65/ES (4) a k zásadám volného pohybu zboží a služeb, zakotveným ve Smlouvě ES.
 (1) Úř. věst. L 723, s. 18.
 (2) Úř. věst. L 264, s. 1.
 (3) Směrnice Rady 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně.
 (4) Směrnice Rady 2000/65/ES ze dne 17. října 2000, kterou se mění směrnice 77/388/EHS v otázce určování daňového dlužníka u daně z přidané hodnoty.


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/12
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. září 2016 – Spojené království v. Komise
 (Věc T-437/14) (1)
 („EZOZF, ‚záruční‘ sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Integrovaný administrativní a kontrolní systém - Snížení a vyloučení v případě nedodržení pravidel podmíněnosti - Paušální finanční oprava provedená Komisí v souladu s interními pokyny pro tuto oblast - Důkazní břemeno - Výklad přílohy II nařízení (ES) č. 73/2009“)
 (2016/C 410/14)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: M. Holt a J. Kraehling, zmocněnci, ve spolupráci s V. Wakefield, barrister)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Skelly a D. Triantafyllou, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman a B. Koopman, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh podaný na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení devíti řádků přílohy prováděcího rozhodnutí Komise 2014/191/EU ze dne 4. dubna 2014, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2014, L 104, s. 43), pokud jde o položku, obsaženou v příloze rozhodnutí, které se týká finančních oprav uplatněných na výdaje vynaložené Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska ve Skotsku v průběhu hospodářských let 2008, 2009 a 2010 ve výši 5 606 459,48 eura z důvodu jejich nesouladu s pravidly Evropské unie.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 25.8.2014.


text:
 8.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 439/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 31. července 2014 – Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH v. Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
 (Věc C-369/14)
 (2014/C 439/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Sommer Antriebs- und Funktechnik GmbH
 Žalovaný: Rademacher Geräte-Elektronik GmbH & Co. KG
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 2 odst. 1, čl. 3 písm. a), jakož i přílohu IA a přílohu IB směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES (1) ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních nebo čl. 2odst. 1 písm. a), čl. 3 odst. 1 písm. a), jakož i přílohu I a přílohu II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/19/EU (2) ze dne 4. července 2012 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních, vykládat v tom smyslu, že pohony (garážových) vrat napájené elektrickým proudem o napětí cca 220 V až 240 V určené k tomu, aby společně s (garážovými) vraty tvořily součást zařízení staveb, spadají pod pojem elektrická a elektronická zařízení, zejména pak pod pojem elektrické a elektronické nástroje?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1):
 Je třeba přílohu IA bod 6 a přílohu IB bod 6 směrnice 2002/96/ES nebo čl. 3 odst. 1 písm. b), přílohu I bod 6, přílohu II bod 6 směrnice 2012/19/ES vykládat v tom smyslu, že pohony (garážových vrat) podle otázky 1) je třeba považovat za součást velkých stacionárních průmyslových nástrojů ve smyslu těchto ustanovení?
 3)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1) a záporné odpovědi na otázku 2):
 Je třeba čl. 2 odst. 1 směrnice 2002/96/ES a/nebo čl. 2 odst. 3 písm. b) směrnice 2012/19/ES vykládat v tom smyslu, že pohony (garážových vrat) podle otázky 1) je třeba považovat za součást jiného typu zařízení, které nespadá do oblasti působnosti příslušné směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních – Společné prohlášení Evropského parlamentu, Rady a Komise k článku 9, Úř. věst.. L 37, S. 24; Zvl. vyd. 15/07 s. 359.
 (2) Úř. věst. L 197, s. 38.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. června 2008 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Chemnitz – Německo) – Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06) v. Landkreis Mittweida a Steffen Schubert (C-335/06) v. Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
 (Spojené věci C-334/06 až C-336/06) (1)
 (Směrnice 91/439/EHS - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Odnětí řidičského průkazu v členském státě z důvodu užívání omamných látek nebo alkoholu - Nový řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě - Odmítnutí uznat řidičské oprávnění v prvním členském státě - Bydliště, které není v souladu se směrnicí 91/439/EHS)
 (2008/C 209/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Chemnitz
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Matthias Zerche (C-334/06), Manfred Seuke (C-336/06), Steffen Schubert (C-335/06)
 Žalovaní: Landkreis Mittweida, Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Chemnitz – Výklad čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317) – Odmítnutí uznání platnosti řidičského průkazu vydaného jiným členským státem po uplynutí doby zákazu uložené držiteli, jemuž byl odňat národní řidičský průkaz pro řízení ve stavu opilosti, jelikož dotčená osoba nebyla schopna předložit lékařsko-psychologický posudek nezbytný pro získání nového řidičského průkazu ve státě bydliště – Zneužití práva
 Výrok
 Článek 1 odst. 2, čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, musejí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát za takových okolností, jako jsou okolnosti věcí v původních řízeních, odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem v období, v němž dotčené osobě nebyl uložen zákaz žádat o nový řidičský průkaz, a tudíž platnost tohoto řidičského průkazu, pokud držitel tohoto řidičského průkazu nesplnil podmínky vyžadované v tomto prvním členském státě pro vydání nového řidičského průkazu po odnětí předchozího řidičského průkazu, včetně zkoušky způsobilosti k řízení osvědčující, že důvody zmíněného odnětí již pominuly.
 Za stejných okolností zmíněná ustanovení nebrání tomu, aby členský stát odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem, pokud bylo na základě údajů v něm uvedených nebo jiných nesporných informací pocházejících z členského státu vydání prokázáno, že v době, kdy byl zmíněný řidičský průkaz vydán, neměl jeho držitel – jemuž byl na území prvního členského státu odňat předchozí řidičský průkaz – obvyklé bydliště na území členského státu vydání.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/51
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2014 – GRE v. OHIM (Mark1)
 (Věc T-844/14)
 (2015/C 065/69)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (Kloster Lehnin, Německo) (zástupkyně: I. Memmler a S. Schulz, advokátky)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Mark1“ – Přihláška č. 1 2 0 52 461
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2014, ve věci R 648/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 5.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/10
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur dne 13. dubna 2015 ve věci Financial Services Compensation Scheme Limited v. the Depositors‘ and Investors‘ Guarantee Fund (TIF)
 (Věc E-8/15)
 (2015/C 366/07)
 Dopisem ze dne 13. dubna 2015, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 17. dubna 2015, požádal islandský soud Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Financial Services Compensation Scheme Limited v. the Depositors‘ and Investors‘ Guarantee Fund (TIF) ohledně následujících otázek:
 1.
 Je slučitelné s ustanoveními Dohody o EHP, a zejména s čl. 7 odst. 1 směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, aby byly v případě systémové krize povinnosti předfinancovaného systému pojištění vkladů omezeny na jeho aktiva v době, kdy se vklady stanou nedisponibilními ve smyslu čl. 1 odst. 3 směrnice a kdy aktiva nepostačují k uspokojení nároků každého vkladatele do výše 20 000 EUR?
 2.
 Je slučitelné s ustanoveními směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, aby v návaznosti na systémovou krizi členský stát vydal právní předpisy nebo regulatorní akty, kterými povolí předfinancovanému systému pojištění vkladů zavést nové oddělení nebo účet pro výběr pojistného a rozhodnout o tom, že dané pojistné bude plynout do tohoto nového oddělení nebo na tento nový účet za účelem vytvoření fondu, jehož výhradním smyslem bude zvládnutí potenciálních výkyvů v budoucnu a jenž nebude k dispozici pro platby v rámci dřívějších povinností?
 3.
 Je slučitelné s článkem 11 směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů, aby vnitrostátní systém pojištění vkladů (tj. TIF) provádějící platby z pojištění nabyl práv nad rámec svého práva převzít nároky vkladatelů v likvidačním řízení ve výši, která se rovná jeho platbám z fondu?


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/21
 Usnesení Tribunálu ze dne 4. června 2012 — Elti v. Zastoupení Evropské unie v Černé Hoře
 (Věc T-395/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Veřejné zakázky na dodávky - Nabídkové řízení - Digitalizace veřejnoprávního vysílání v Černé Hoře - Rozhodnutí o zadání zakázky přijaté zastoupením Evropské unie v Černé Hoře - Nedostatek pasivní legitimace žalované - Nepřípustnost)
 2012/C 227/35
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Elti d.o.o. (Gornja Radgona, Slovinsko) (zástupce: N. Zidar Klemenčič, advokát)
 Žalovaný: Zastoupení Evropské unie v Černé Hoře (zástupci: původně N. Bertolini, zmocněnec, poté J. Stuyck a A. M. Vandromme, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí vedoucího zastoupení Unie v Černé Hoře ze dne 21. března 2011 o odmítnutí nabídky žalobkyně v rámci výběrového řízení na dodávku zařízení pro digitalizaci veřejnoprávního vysílání v Černé Hoře a v důsledku toho zadání uvedené zakázky jiné společnosti, a podpůrně návrh na náhradu škody.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Společnosti Elti d.o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/20
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad — Varna — Bulharsko) — Paltrade EOOD v. Načalnik na Mitničeski punkt — Pristanište Varna pri Mitnica Varna
 (Věc C-667/11) (1)
 (Obchodní politika - Nařízení (ES) č. 1225/2009 - Články 13 a 14 - Dovoz výrobků pocházejících z Číny - Antidumpingová cla - Obcházení - Přeposílání zboží přes Malajsii - Prováděcí nařízení (EU) č. 723/11 - Celní evidence dovozů - Výběr antidumpingových cel - Zpětná účinnost)
 2013/C 225/33
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad — Varna
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Paltrade EOOD
 Žalovaný: Načalnik na Mitničeski punkt — Pristanište Varna pri Mitnica Varna
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad — Varna — Výklad článku 1 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 723/2011 ze dne 18. července 2011, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 91/2009 na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie (Úř. věst. L 194, s. 6), jakož i nařízení Komise (EU) č. 966/2010 ze dne 27. října 2010 o zahájení šetření možného obcházení antidumpingových opatření uložených nařízením Rady (ES) č. 91/2009 na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky dovozem některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie, a o zavedení celní evidence tohoto dovozu (Úř. věst. L 282, s. 29) — Výběr antidumpingového cla se zpětnou účinností — Nezanesení dovážených výrobků do bulharského celního systému, který se liší od systému pro jednotný správní doklad (JSD) — Stanovení příslušné výše antidumpingového cla vybíraného se zpětnou účinností
 Výrok
 Článek 14 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, na který odkazuje článek 2 nařízení Komise (EU) č. 966/2010 ze dne 27. října 2010 o zahájení šetření možného obcházení antidumpingových opatření uložených nařízením Rady (ES) č. 91/2009 na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky dovozem některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie, a o zavedení celní evidence tohoto dovozu, musí být vykládán tak, že takový způsob celní evidence, o jaký se jedná ve věci v původním řízení, je v souladu s tímto ustanovením, a tedy postačuje pro výběr antidumpingového cla se zpětnou účinností na základě článku 1 prováděcího nařízení Rady (EU) č. 723/2011 ze dne 18. července 2011, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 91/2009 na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli zasílaných z Malajsie bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Malajsie, je-li na základě šetření konstatována existence obcházení konečných antidumpingových cel uložených nařízením Rady (ES) č. 91/2009 ze dne 26. ledna 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých spojovacích prostředků ze železa nebo oceli pocházejících z Čínské lidové republiky.
 Podle čl. 1 odst. 2 nařízení č. 91/2009 je sazba rozšířeného antidumpingového cla, vybíraného se zpětnou účinností z dovozů před vstupem prováděcího nařízení č. 723/2011 v platnost, ve výši 85 % pro „všechny ostatní společnosti“.
 (1) Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. dubna 2013 Axitea SpA, dříve La Vigile San Marco SpA, proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2013 ve věci T-262/00, La Vigile San Marco SpA v. Evropská komise
 (Věc C-174/13 P)
 2013/C 207/05
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Axitea SpA, dříve La Vigile San Marco SpA (zástupci: A. Vianello, A. Bortoluzzi a A. Veronese, advokáti)
 Další účastnice řízení: Italská republika, Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit nebo změnit usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydané ve věci T-262/00 s tím, že Komise ponese náklady řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje právní pochybení při použití zásad vyjádřených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“, jednak ohledně povinnosti uvést odůvodnění rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor, a jednak ohledně rozdělení důkazního břemene, pokud jde o podmínky podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
 V usnesení, které je předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, se Tribunál neztotožnil s konstatováními Soudního dvora v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ ze dne 9. června 2011, ve kterém je uvedeno, že rozhodnutí Komise „musí obsahovat všechny základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány“. Třebaže v rozhodnutí chyběly základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány, Tribunál nepoukázal na žádný nedostatek, pokud jde o metodu přijatou Komisí ve sporném rozhodnutí, čímž tak právně pochybil.
 Na základě zásad uvedených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ ve věci navrácení přísluší členskému státu — a tedy nikoli jednotlivému příjemci —, aby v každém konkrétním případě prokázal existenci podmínek podle čl. 107 odst. 1 SFEU. V projednávané věci však Komise v napadeném rozhodnutí neobjasnila „způsoby“ uvedeného ověření: v důsledku toho Italská republika, která neměla k dispozici základní prvky k tomu, aby v rámci navrácení prokázala, zda poskytnutá zvýhodnění představují pro příjemce státní podpory, na základě zákona č. 228 ze dne 24. prosince 2012 (v čl. 1 odst. 351 a násl.) rozhodla, že převrátí onus probandi, a to v rozporu s tím, co je uvedeno v judikatuře Společenství. Podle italského zákonodárce konkrétně nepřísluší státu, ale přísluší jednotlivým podnikům, kterým byly podpory poskytnuty ve formě finanční úlevy, aby prokázaly, že dotčená zvýhodnění nenarušují hospodářskou soutěž, ani neovlivňují obchod mezi členskými státy; jinak se předpokládá, že je poskytnuté zvýhodnění způsobilé narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod ve Společenství. To je však ve zjevném rozporu se zásadami uvedenými Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Pest Megyei Bíróság — Maďarská republika) — CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft. v. Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály
 (Věc C-96/08) (1)
 („Svoboda usazování - Přímé daně - Příspěvek na odborné vzdělávání - Vyměřovací základ příspěvku, který hradí podniky usazené v tuzemsku - Započtení mzdových nákladů na zaměstnance zaměstnané v organizační složce v jiném členském státu - Dvojí zdanění - Možnost snížení hrubé částky příspěvku“)
 2010/C 148/06
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Pest Megyei Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: CIBA Speciality Chemicals Central and Eastern Europe Szolgáltató, Tanácsadó és Keresdedelmi Kft.
 Žalovaný: Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Pest Megyei Bíróság — Výklad článků 43 ES a 48 ES — Právní úprava, podle které se při určení základu pro příspěvek na odborné vzdělávání podniku se sídlem v tuzemsku zohledňují mzdové náklady na pracovníky zaměstnané v organizační složce v jiném členském státu, i když je dotčený podnik povinen z důvodu zaměstnávání těchto pracovníků platit obdobný příspěvek v takovém jiném členském státu
 Výrok
 Články 43 ES a 48 ES brání právní úpravě členského státu, podle které je podnik, jehož sídlo se nachází v tomto členském státu, povinen platit takový příspěvek, jako je příspěvek na odborné vzdělávání, jehož výše se vypočte na základě jeho mzdových nákladů včetně mzdových nákladů týkajících se organizační složky tohoto podniku, která má sídlo v jiném členském státu, pokud takový podnik v praxi není s to v souvislosti s takovou organizační složkou využívat možnosti stanovené uvedenou právní úpravou ke snížení uvedeného příspěvku nebo k nim mít přístup.
 (1) Úř. věst. C 142, 7.6.2008.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 21. června 2010 — Administración General del Estado v. Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)
 (Věc C-303/10)
 ()
 2010/C 246/37
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Administración General del Estado
 Odpůrce: Red Nacional de Ferrocarriles Españoles (RENFE)
 Předběžná otázka
 Má být výraz „v oblasti přepravy osob a zboží po železnici“, který je obsažen v čl. 8 odst. 2 písm. c) směrnice Rady 92/81/EHS (1) ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů a jímž se definuje osvobození od daně, které mohou členské státy v této oblasti uplatnit, vykládán restriktivně s ohledem na doslovné znění tohoto právního ustanovení, nebo je třeba naopak uplatnit širší výklad, podle nějž se toto osvobození vztahuje i na palivo použité u strojních zařízení pohybujících se po železnici za účelem údržby železniční infrastruktury?
 (1) Úř. věst. 316, s. 12.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2017 – Piessevaux v. Rada
 (Věc T-519/16) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Převod nároků na důchod do důchodového systému Unie - Návrh na započtení příspěvkových let - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Nová obecná prováděcí ustanovení - Rovné zacházení - Nabytá práva - Legitimní očekávání“)
 (2017/C 231/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vincent Piessevaux (Brusel, Belgie) (zástupci: původně D. de Abreu Caldas a J.-N. Louis, poté J.-N. Louis a nakonec L. Ponteville, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a E. Rebasti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 270 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Rady ze dne 7. října 2013, kterým se s konečnou platností stanoví v rámci důchodového systému Evropské unie nároky na důchod nabyté žalobcem v návaznosti na převod nároků, které nabyl před nástupem do unijního služebního poměru od vnitrostátních důchodových subjektů.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 V. Piessevauxovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 421, 24. 11. 2014 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-91/14 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1. 9. 2016).


text:
 14.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/16
 Žaloba podaná dne 28. srpna 2006 – Giorgio Beverly Hills Inc. v. OHIM – WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft (GIORGIO BEVERLY HILLS)
 (Věc T-228/06)
 (2006/C 249/38)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Giorgio Beverly Hills Inc. (Cincinnati, USA) (zástupce: M. Schaeffer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft mbH (Hagen, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 21. června 2006 ve spojených věcech R 107/2005-2 a R 187/2005-2 v rozsahu, ve kterém bylo odvolání č. R 187/2005-2 zamítnuto;
 —
 zamítnout námitky B 57259 ze dne 6. července 1998 v rozsahu, ve kterém bylo těmto námitkám vyhověno rozhodnutím námitkového oddělení č. 4157/2004 ze dne 10. prosince 2004;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení;
 —
 uložit vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení před Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GIORGIO BEVERLY HILLS“ pro výrobky ve třídách 3, 14, 18 a 25 – přihláška č. 417 709
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: WHG Westdeutsche Handelsgesellschaft mbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka a obrazová ochranná známka Společenství „GIORGIO“ pro výrobky ve třídách 18, 24 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám pro část napadených výrobků
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Neexistuje dostatečné nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami, jelikož neexistuje mezi těmito známkami relevantní podobnost.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/29
 Žaloba podaná dne 1. října 2004 Sumitomo Chemical (UK) PLC proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-403/04)
 (2005/C 19/61)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 1. října 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Sumitomo Chemical (UK) PLC, se sídlem v Londýně (Spojené království), zastoupenou K. Van Maldegem a C. Mereuem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 nařídil žalované odpovědět na návrh žalobkyně;
 —
 nebo podpůrně nařídil zrušení rozhodnutí Komise D 341571(04);
 —
 nařídil žalované nahradit škodu žalobkyně v prozatímní výši 1 EUR utrpěnou následkem toho, že žalovaná tím, že nedopověděla na návrh žalobkyně, nesplnila své povinnosti stanovené právem Evropských společenství, nebo podpůrně následkem rozhodnutí Komise D 341571 (04), jakož i veškeré uplatnitelné úroky, až do přesného výpočtu a stanovení přesné částky;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody, kterých se žalobkyně dovolává, jsou podobné žalobním důvodům dovolávaným ve věci T-400/04, Arch Chemicals a Arch Timber Protection v. Komise.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/27
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 4. září 2014 — Erbslöh Aluminium v. Komise
 (Věc T-298/14 R)
 („Předběžné opatření - Státní podpory - Vnitrostátní podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů - Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení v oblasti státních podpor - Návrh na odklad vykonatelnosti - Fumus boni juris“))
 (2014/C 431/47)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Erbslöh Aluminium GmbH (Velbert, Německo) (zástupci: T. Volz a B. Wißmann, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad právních účinků rozhodnutí, kterým Komise zahájila formální vyšetřovací řízení v oblasti státních podpor týkající se německého zákona o obnovitelných zdrojích energie
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Fokus Invest AG v. Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG)
 (Věc C-541/08) (1)
 („Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Článek 25 přílohy I dohody - Článek 63 SFEU a čl. 64 odst. 1 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Společnost založená podle práva členského státu, jejíž obchodní podíly vlastní společnost založená podle švýcarského práva - Nabytí nemovitého majetku, který se nachází v tomto členském státě, touto společností“)
 2010/C 80/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Fokus Invest AG
 Žalovaná: Finanzierungsberatung-Immobilientreuhand und Anlageberatung GmbH (FIAG)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof (Rakousko) — Výklad čl. 57 odst. 1 Smlouvy o ES, jakož i článku 25 přílohy I dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999 (Úř. věst. L 114, s. 6) — Použitelnost zásady rovného zacházení na právnické osoby — Vnitrostátní právní úprava zavádějící režim předchozího povolení pro nabývání nemovitosti cizozemcem — Nabytí nemovitosti tuzemskou společností 100 % vlastněnou švýcarskými společnostmi
 Výrok
 1)
 Článek 25 přílohy I dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, musí být vykládán v tom smyslu, že stejné zacházení jako s vlastními státními příslušníky stanovené pro oblast nabývání nemovitostí platí pouze pro fyzické osoby.
 2)
 Článek 64 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že ustanovení zákona Spolkové země Vídeň o nabývání nemovitého majetku cizozemci (Wiener Ausländergrunderwerbsgesetz) ze dne 3. března 1998, která ukládají cizozemcům ve smyslu tohoto zákona v případě nabývání nemovitostí nacházejících se ve spolkové zemi Vídeň povinnost být držiteli povolení pro účely tohoto nabytí, nebo předložit potvrzení o tom, že byly splněny podmínky, stanovené tímto zákonem, pro osvobození od této povinnosti, jsou přípustným omezením volného pohybu kapitálu ve vztahu ke Švýcarské konfederaci jakožto třetí zemi.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 29.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 15. září 2005
 ve věci C-199/03: Irsko proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Žaloba na neplatnost - Evropský sociální fond - Snížení finanční pomoci Společenství - Zjevně nesprávné posouzení - Přiměřenost - Právní jistota - Legitimní očekávání)
 (2005/C 271/05)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-199/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, podaná dne 13. května 2003, Irsko (zmocněnec: D. O'Hagan, ve spolupráci s P. Gallagherem, SC, a P. McGarrym, BL) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: L. Flynn), Soudní dvůr (druhý senát) ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), R. Schintgen, G. Arestis a J. Klučka, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 15. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 200, 23.8.2003.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským súdem v Prešove — Slovensko) — Katarína Haasová v. Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 (Věc C-22/12) (1)
 (Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla - Směrnice 72/166/EHS - Článek 3 odst. 1 - Směrnice 90/232/EHS - Článek 1 - Dopravní nehoda - Usmrcení cestujícího - Nárok manžela a nezletilého dítěte na náhradu škody - Nemajetková újma - Odškodnění - Škody kryté povinným pojištěním)
 2013/C 367/07
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Krajský súd v Prešove
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Katarína Haasová
 Žalovaní: Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Krajský soud v Prešově — Výklad článku 1 směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33, Zvl. vyd. 06/01, s. 249) a čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1, Zvl. vyd. 06/01, s. 10) — Rozsah ručení ve prospěch třetích osob poskytovaný povinným pojištěním — Vnitrostátní ustanovení, které nestanoví náhradu za nemajetkovou újmu
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, čl. 1 odst. 1 a 2 druhé směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, a článek 1 první pododstavec třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel musejí být vykládány v tom smyslu, že povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla musí pokrývat náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěly osoby blízké obětí usmrcených při dopravních nehodách, pokud tuto náhradu škody z titulu občanskoprávní odpovědnosti pojištěného upravují vnitrostátní právní předpisy použitelné na spor v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 98, 31.3.2012.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. července 2013 — Evropská komise v. Stichting Administratiekantoor Portielje, Gosselin Group NV
 (Věc C-440/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Články 81 ES a 53 Dohody o EHP - Trh mezinárodních stěhovacích služeb v Belgii - Přímé a nepřímé určování cen, rozdělování trhů a manipulace při postupech vztahujících se k podávání nabídek - Přičitatelnost protiprávního jednání subjektu, který vykonává kontrolu nad podíly na kapitálu společnosti - Pojem „podnik“ - Domněnka účinného výkonu rozhodujícího vlivu - Omezení hospodářské soutěže na základě účelu - Pokyny k pojmu ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Pokyny o metodě stanovování pokut (2006) - Polehčující okolnosti)
 2013/C 252/13
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, S. Noë a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Stichting Administratiekantoor Portielje (zástupci: D. Van hove, F. Wijckmans, S. De Keer a H. Burez, advocaten), Gosselin Group NV
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 16. června 2011, Gosselin Group a Stichting Administratiekantoor Portielje v. Komise (T-208/08 a T-209/08), jímž Tribunál ve věci T-208/08 zrušil rozhodnutí Komise K(2008) 926 v konečném znění ze dne 11. března 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.543 — Mezinárodní stěhovací služby) v rozsahu, ve kterém konstatuje, že se Gosselin Group NV podílela na protiprávním jednání porušujícím čl. 81 odst. 1 ES v období od 30. října 1993 do 14. listopadu 1996, a ve věci T-209/08 zrušil rozhodnutí Komise K(2008) 926, ve znění rozhodnutí K(2009) 5810, v rozsahu, ve kterém se týká společnosti Stichting Administratiekantoor Portielje
 Výrok
 1)
 Body 4 a 6 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 16. června 2011, Gosselin Group a Stichting Administratiekantoor Portielje v. Komise (T-208/08 a T-209/08) se zrušují.
 2)
 Žaloba podaná Stichting Administratiekantoor Portielje ve věci T-209/08 se zamítá.
 3)
 Stichting Administratiekantoor Portielje se ukládá jak náhrada nákladů řízení v prvním stupni ve věci T-209/08, tak náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 331, 12.11.2011.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 24. července 2013 — Art & Allposters International BV, další účastnice řízení: Stichting Pictoright
 (Věc C-419/13)
 2013/C 325/18
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: Art & Allposters International BV
 Další účastnice řízení: Stichting Pictoright
 Předběžné otázky
 1)
 Upravuje článek 4 směrnice 2001/29/ES (1) odpověď na otázku, zda lze právo na šíření nositele autorských práv použít na reprodukci díla chráněného autorským právem, které bylo zveřejněno a dodáno v EHP nositelem práv nebo s jeho souhlasem, pokud tato reprodukce následně prošla změnou týkající se formy a v této formě je znovu uvedena do oběhu?
 2)
 a)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1: Má okolnost, že došlo ke změně ve smyslu otázky 1, v daném případě význam pro zodpovězení otázky, zda dochází k zabránění či prolomení vyčerpání ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 2001/29/ES?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 2 a): Jaká kritéria je třeba stanovit v tomto případě, aby bylo možné hovořit o změně týkající se formy reprodukce, která brání nebo prolomí vyčerpání ve smyslu čl. 4 odst. 2 směrnice 2001/29/ES?
 c)
 Nechávají tato kritéria prostor pro kritérium rozvinuté v nizozemském vnitrostátním právu, podle kterého nadále nelze hovořit o vyčerpání již proto, že další prodejce dal reprodukcím jinou formu a v této formě je veřejně šířil (rozsudek Hoge Raad ze dne 19. ledna 1979, Poortvliet, NJ 1979/412)?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) podaná dne 4. prosince 2008 – X Holding BV v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-538/08)
 (2009/C 55/12)
 Jednací jazyk: Nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka kasačního opravného prostředku: X Holding BV
 Odpůrce kasačního opravného prostředku: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 1.
 Musí být čl. 11 odst. 4 druhé směrnice (1) a čl. 17 odst. 6 šesté směrnice (2) vykládány v tom smyslu, že členský stát, který chce využít v těchto článcích přiznané možnosti (ponechat) vyloučení kategorie výdajů popsané jako „poskytnutí možností soukromé dopravy“ z odpočtu daně z přidané hodnoty, splnil podmínku uvedení kategorie dostatečně určitých předmětů a služeb?
 2.
 V případě kladné odpovědi na první otázku: je podle čl. 6 odst. 2 a čl. 17 odst. 2 a 6 šesté směrnice přípustné takové ustanovení vnitrostátního práva, o něž se jedná v projednávaném případě, které bylo přijato před vstupem této směrnice v platnost a podle něhož osoba povinná k dani nemůže při pořízení určitého zboží a využití určitých služeb, které jsou využívány zčásti pro obchodní účely a zčásti pro účely soukromé, plně odečíst uhrazenou daň z přidané hodnoty, totiž jen potud, pokud je daň z přidané hodnoty přičitatelná použití pro obchodní účely?
 (1) Druhá směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 1967, L 71, s. 1303).
 (2) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/29
 Žaloba podaná dne 2. ledna 2012 — ZZ v. Evropský účetní dvůr
 (Věc F-1/12)
 2012/C 133/57
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot, A. Tymen, advokáti)
 Žalovaný: Evropský účetní dvůr
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Účetního dvora zamítajícího žádost o náhradu utrpěných ztrát.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 21. ledna 2011 zamítající jeho žádost o náhradu ztrát utrpěných v důsledku jeho nástupu do invalidního důchodu;
 —
 bude-li to nezbytné, zrušit rozhodnutí ze dne 22. září 2011 zamítající jeho stížnost ze dne 1. března 2011;
 —
 nahradit utrpěné ztráty;
 —
 uložit Účetnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/50
 Žaloba podaná dne 26. června 2009 — Donati v. ECB
 (Věc F-63/09)
 2009/C 205/93
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Paola Donati (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: L. Levi, M. Vandenbussche, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ECB nezabývat se tvrzeními žalobkyně o údajném psychickém obtěžování, jakož i náhrada utrpěné nemajetkové újmy
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Výkonné rady ze dne 16. prosince 2008 v části, ve které obsahuje jí určenou výhrůžku a pokus k jejímu zastrašení;
 —
 zrušit rozhodnutí Výkonné rady ze dne 16. prosince 2008 v části, ve které toto neobsahuje žádné rozhodnutí o výsledku správního šetření a řízení o její stížnosti, podpůrně zrušit rozhodnutí Výkonné rady ze dne 16. prosince 2008 v části, ve které „mlčky“ obsahuje rozhodnutí o zastavení řízení o její stížnosti a o tom, že nemají být přijata žádná další opatření;
 —
 v případě nutnosti zrušit rozhodnutí ze dne 16. dubna 2008, kterým byl zamítnut její zvláštní opravný prostředek;
 —
 uložit žalované jako náhradu utrpěné nemajetkové újmy zaplacení částky, vyčíslené ex aeque et bono na 10 000 eur;
 —
 uložit Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/36
 Žaloba podaná dne 12. února 2015 – Polo Club v. OHIM – Lifestyle Equities (POLO CLUB SAINT-TROPEZ HARAS DE GASSIN)
 (Věc T-67/15)
 (2015/C 118/46)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Polo Club (Gassin, Francie) (zástupce: D. Masson, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Lifestyle Equities CV (Amsterdam, Nizozemsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „POLO CLUB SAINT-TROPEZ HARAS DE GASSIN“ – Přihláška č. 10 525 137
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. listopadu 2014, ve věci R 1882/2013-5
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a zapsal přihlašovanou ochrannou známku v plném rozsahu;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.