text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/35
 Žaloba podaná dne 26. července 2011 — Masottina v. OHIM — Bodegas Cooperativas de Alicante (CA’ MARINA)
 (Věc T-393/11)
 2011/C 282/68
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Masottina SpA [Conegliano (TV), Itálie] (zástupce: N. Schaeffer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bodegas Cooperativas de Alicante, trading as Coop. V. BOCOPA (Alicante, Španělsko)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. května 2011 ve věci R 518/2010-1, jakož i rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 2. února 2010;
 —
 zamítnout námitky podané společností Bodegas Cooperativas de Alicante, Coop. V. BOCOPA proti zápisu ochranné známky „CA’ MARINA“ a schválit přihlášku ochranné známky Společenství č. 6375216, na níž má Masottina SpA právo, a
 —
 uložit společnosti Bodegas Cooperativas de Alicante, Coop. V. BOCOPA náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „CA’ MARINA“ pro výrobky zařazené do třídy 33 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6375216
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství č. 1796374 „MARINA ALTA“ pro výrobky zařazené do třídy 33
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství pro všechny výrobky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 tím, že odvolací senát chybně použil výše uvedený článek: i) vzhledem k absenci nebo přinejmenším nedostatku rozlišovací způsobilosti ochranné známky „MARINA ALTA“; ii) jelikož ve vztahu k dotčeným označením neexistuje jakékoliv nebezpečí záměny; a iii) s ohledem na chybějící závěr o neexistenci určení zboží, distribučních kanálů a relevantní veřejnosti


text:
 25.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 318/24
 Žaloba podaná dne 26. července 2017 – Sedes Holding v. EUIPO
 (Věc T-495/17)
 (2017/C 318/30)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sedes Holding AŞ (Istanbul, Turecko) (zástupci: K. Ongena a C. Du Jardin, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „gratis“ – Přihláška č. 15 950 637
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. května 2017, ve věci R 507/2017-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 spojil pro účely ústní části řízení podle článku 68 jednacího řádu Tribunálu projednávanou věc se žalobou směřující proti rozhodnutí EUIPO ve věci R 506/2017-2, a to z důvodu vzájemné souvislosti;
 —
 prohlásil za přípustné a opodstatněné návrhové žádání uvedené v žalobě, a tudíž:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a nařídil EUIPO, aby zapsal do rejstříku ochranných známek přihlášku obrazové ochranné známky GRATIS č. 15 950 637 pro všechny požadované výrobky;
 —
 podpůrně, aby zrušil napadené rozhodnutí a nařídil EUIPO, aby zapsal do rejstříku ochranných známek přihlášku obrazové ochranné známky GRATIS č. 15 950 637 pro „voňavkářské a kosmetické přípravky a deodoranty pro osobní použití“;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení obecných zásad unijního práva.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 17.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 229/18
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 9. června 2005
 ve věci T- 265/03, Helm Düngemittel GmbH proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Potravinová pomoc - Částečné propadnutí jistoty na dodávku - Návrh na vrácení propadnuté částky - Rozhodčí doložka - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost)
 (2005/C 229/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-265/03, Helm Düngemittel GmbH, se sídlem v Hamburku (Německo), zastoupená W. Waschmannem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: G. Berscheid a M. Niejahr, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 23. května 2003 ohledně propadnutí části jistoty na dodávku, složené žalobkyní, z důvodu zpoždění v dodávce hnojiva dodávaného v rámci potravinové pomoci ve prospěch Severní Koreje, uskutečněné na základě nařízení Komise (ES) č. 2519/97 ze dne 16. prosince 1997, kterým se stanoví obecná pravidla pro mobilizaci produktů, které mají být dodány podle nařízení Rady (ES) č. 1292/96 jako potravinová pomoc Společenství (Úř. věst. L 346, s. 23), Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda, J. Azizi a E. Cremona, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 9. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 239, 4.10.2003


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/36
 Žaloba podaná dne 18. září 2010 — Dosenbach-Ochsner v. OHIM — Sisma (Ztvárnění obdélníku se slonem)
 (Věc T-424/10)
 ()
 2010/C 317/66
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dosenbach-Ochsner AG Schuhe und Sport (Dietikon, Švýcarsko) (zástupce: O. Rauscher, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Sisma SpA (Mantova, Itálie)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. července 2010 ve věci R 1638/2008-4;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka, která je ztvárněna obdélníkem se slony pro výrobky zařazené do tříd 10, 16, 21, 24 a 25.
 Majitel ochranné známky Společenství: SISMA S.p.A.
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Mezinárodní slovní ochranná známka a národní slovní ochranná známka, které ztvárňují slona a národní slovní ochranná známka „elefanten“, pro výrobky tříd 24 a 25.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť kolidující ochranné známky jsou z pojmového, vzhledového a sluchového hlediska podobné a žalobkyně výslovně uvedla, že její ochranné známky získaly v důsledku intenzivního užívání nebo jejich známosti vyšší rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/21
 Žaloba podaná dne 13. června 2013 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-323/13)
 2013/C 252/33
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro-Nolin a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 písm. a) směrnice 1999/31/ES (1), vykládaného ve spojení s čl. 1 odst. 1 směrnice 1999/31/ES a s články 4 a 13 směrnice 2008/98/ES (2) a z čl. 16 odst. 1 směrnice 2008/98/ES, v důsledku toho, že část komunálního odpadu ukládaného na skládky SubATO v Římě, včetně skládky v Malagrottě a skládek SubATO Latina, nepodléhá úpravě, která zahrnuje vhodný výběr různých částí odpadů a stabilizaci organické části, a vzhledem k tomu, že v Laziu nebyla vytvořena integrovaná a vhodná síť zařízení pro nakládání s odpady se zohledněním nejlepší dostupné techniky;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 1999/31/ES uplynula dne 16. července 2001.
 Lhůta pro provedení směrnice 2008/98/ES uplynula dne 12. prosince 2010.
 (1) Směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. L 312, s. 3).


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/20
 Žaloba podaná dne 27. května 2004 MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc T-191/04)
 (2004/C 201/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 27. května 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG, se sídlem v Düsseldorfu (Německo), zastoupenou R. Kaasem, advokátem.
 Tesco Stores Limited byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. března 2004 ve věci R 486/2003-1;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 MIP METRO Group Intellectual Property GmbH & Co. KG
 Přihlašovaná ochranná známka Společenství:
 Obrazová ochranná známka „METRO“ ve vztahu k výrobkům, které nejsou předmětem těchto řízení (přihláška č. 779 116)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Tesco Stores Limited
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Národní slovní ochranná známka „METRO“
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Žalobní důvody:
 Žalobkyně tvrdí, že okamžik, ke kterému starší právo použité jako základ pro námitky musí být platné a tento statut musí být prokázán, má být okamžik rozhodnutí námitkového oddělení, nebo popřípadě okamžik, ke kterému uplyne lhůta pro předložení dalších důkazů. Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává porušení podmínek řízení stanovených v článku 74 nařízení Rady č. 40/94 (1)a pravidlech 16 a 20 nařízení Komise č. 2868/95 (2). Podle žalobkyně čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 nestanoví, že platnost starší ochranné známky je požadována pouze v okamžiku podání námitek.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1)
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s.1).


text:
 28.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 441/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 14. září 2016 – Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP, v. Maxiflor – Promoção e Comercialização de Plantas, Importação e Exportação, L.da
 (Věc C-491/16)
 (2016/C 441/13)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal Administrativo
 Účastníci původního řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP
 Žalobkyně: Maxiflor – Promoção e Comercialização de Plantas, Importação e Exportação, L.da
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba mít za to, že Operační program rozvoje venkova („Program AGRO“) představuje „víceletý program“ podle článku 14 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 (1) ze dne 21. června 1999 [zrušeného článkem 107 nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (2) ze dne 11. července 2006, aniž je dotčen čl. 105 odst. 1 tohoto nařízení]?
 2)
 Je třeba mít za to, že Program AGRO představuje „víceletý program“ podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce druhé věty nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 (3) ze dne 18. prosince 1995, podle níž „[v] případě víceletých programů běží promlčecí doba v každém případě až do definitivního ukončení programu“?
 3)
 Má-li se za to, že Program AGRO představuje „víceletý program“ podle čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce druhé věty nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95,
 —
 podléhá promlčení správních řízení zahájených v jeho rámci lhůtě 4 let stanovené v čl. 3 odst. 1?
 —
 pokud lhůta 4 let uplyne před ukončením programu, dochází k promlčení, nebo,
 —
 s ohledem na ustanovení čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce [druhé] věty nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95, se dies ad quem promlčecí lhůty posouvá, takže se shoduje se dnem „definitivního ukončení [víceletého] programu“?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. 1999, L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. 2006, L 210, s. 25).
 (3) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. 1995, L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 27. července 2011 — BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH v. Finanzamt Lüdenscheid
 (Věc C-395/11)
 2011/C 311/29
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: BLV Wohn- und Gewerbebau GmbH
 Žalovaný: Finanzamt Lüdenscheid
 Ostatní účastníci řízení: Rolf & Co. OHG
 Předběžné otázky
 1)
 Zahrnuje pojem stavebních prací ve smyslu čl. 2 bod 1 zmocnění 2004/290/ES (1) kromě služeb také dodávky?
 2)
 Pokud se zmocnění k určení příjemce plnění jako daňového dlužníka vztahuje i na dodávky:
 Je zmocněný členský stát oprávněn vykonat zmocnění pouze částečně pro určité podskupiny jako jednotlivé druhy stavebních prací a pro plnění určitým příjemcům plnění?
 3)
 Pokud je členský stát oprávněn k vytvoření podskupin: Existují pro členský stát omezení při tvorbě podskupin?
 4)
 Pokud není členský stát oprávněn k tvorbě podskupin obecně (viz shora otázka 2) nebo na základě nerespektovaných omezení (viz shora otázka 3):
 a)
 Jaké právní následky vyplývají z nepřípustné tvorby podskupin?
 b)
 Vede nepřípustná tvorba podskupin k tomu, že předpis vnitrostátního práva se nepoužije pouze ve prospěch jednotlivých osob povinných k dani nebo obecně?
 (1) 2004/290/ES: Rozhodnutí Rady 2004/290/ES ze dne 30. března 2004, kterým se Spolkové republice Německo povoluje uplatňovat opatření odchylující se od článku 21 Šesté 77/388/EHS o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (neoficiální překlad), Úř. věst. L 94, s. 59.


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/10
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2013 — Time v. OHIM (InStyle)
 (Věc T-651/13)
 2014/C 61/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Time Inc. (New York, Spojené státy) (zástupci: D. Cañadas Arcas, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhé odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. Září 2013 ve věci R 827/2013-2;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem Úřadu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16 a 41 — přihláška ochranné známky Společenství č. 11 264 223.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/19
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. března 2013 — Communicaid Group v. Komise
 (Věc T-4/13 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Služby jazykového vzdělávání - Odmítnutí nabídky uchazeče - Návrh na odklad provádění a na nařízení předběžných opatření - Ztráta příležitosti - Neexistence vážné a nenapravitelné újmy - Neexistence naléhavosti)
 2013/C 141/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Communicaid Group Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: C. Brennan, solicitor, F. Randolph, QC a M. Gray, barrister)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude a S. Lejeune, zmocněnkyně, ve spolupráci s P. Wytinckem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na straně jedné na odklad provádění rozhodnutí Komise, kterými byly odmítnuty nabídky předložené žalobkyní na několik částí v rámci veřejné zakázky na rámcové smlouvy na poskytování jazykového vzdělávání pro pracovníky institucí, orgánů a agentur Evropské unie se sídlem v Bruselu (Belgie) a na straně druhé na vydání zákazu Komisi uzavřít s vybraným uchazečem smlouvy na dotčené části
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/62
 Žaloba podaná dne 14. září 2007 – Komise v. Rednap
 (Věc T-352/07)
 (2007/C 269/113)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou a J. Enegren, zmocněnci)
 Žalovaný: Rednap (Malmö, Švédsko)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 uložit žalovanému
 —
 zaplacení Komisi částky 516 329,63 eur (pět set šestnáct tisíc tři sta dvacet devět eur a šedesát tři centů), která se skládá z hlavní pohledávky ve výši 334 375,49 eur a částky úroku z prodlení ve výši 181 954,14 eur za období od posledního dne splatnosti hlavní pohledávky v souladu s příslušnou výzvou dlužníkovi až do dne 31. července 2007 včetně;
 —
 zaplacení úroku z prodlení od 1. srpna 2007 až do dne úplného splacení dluhu, pokud jde o dluh v souvislosti se smlouvou DE 3010 (DE) „RISE“, ve výši 72,04 eur (sedmdesát dva eur a čtyři centy) za každý den, a pokud jde o dluh související se smlouvou HC 4007 (HC) „HEALTHLINE“, ve výši 37,89 eur (třicet sedm eur a osmdesát devět centů) za každý den;
 —
 náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávané věci, která se zakládá na rozhodčí doložce, žalobkyně tvrdí, že žalovaný je povinen vrátit přeplatek zaplacený Komisí v souvislosti s plněním smluv č. DE 3010 (DE) „RISE“ a č. HC 4007 (HC) „HEALTHLINE“ týkajících se projektu v oblasti informačních technologií, do kterého byla zapojena Komise s žalovaným jako členem konsorcia.
 V důsledku účetní kontroly žalovaného v souvislosti s uvedenými smlouvami dospěla Komise k závěru, že žalovaný nepoužil celou částku vyplacenou na provedení projektu. Žalobkyně opakovaně požadovala vrácení zbylé částky, která je předmětem projednávané žaloby.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 25. srpna 2014 — PST CLC a.s. v. Generální ředitelství cel
 (Věc C-405/14)
 (2014/C 431/17)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: PST CLC a.s.
 Žalovaný: Generální ředitelství cel
 Předběžná otázka
 Bylo nařízení Komise (ES) č. 384/2004 (1) ze dne 1. 3. 2004, o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury, platné v době jeho účinnosti od 22. 3. 2004 do 22. 12. 2009 v rozsahu bodu 2 jeho přílohy, v němž se stanovilo, že výrobky sestávající z chladícího tělesa, heat sink‘ a z ventilátoru spadají do podpoložky 8414 59 30 KN, a bylo tedy aplikovatelné na nyní projednávanou věc?
 (1) Úř. věst. L 64, s. 21; Zvl. vyd. 02/016, s. 60.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada, Řecko) dne 31. května 2011 — Techniko Epimelitirio Ellados (TEE) a další v. Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis, Ypourgos Metaforon kai Epikoinonion, Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon
 (Věc C-271/11)
 2011/C 232/32
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada, Řecko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Techniko Epimelitirio Ellados (TEE), Syllogos Ellinon Diplomatouchon Aeronafpigon Michanikon (SEA), Alexandros Tsiapas, Antonios Oikonomopoulos, Apostolos Batategas, Vasileios Kouloukis, Georgios Oikonomopoulos, Ilias Iliadis, Ioannis Tertigkas, Panellinios Syllogos Aerolimenikon Ypiresias Politikis Aeroporias, Eleni Theodoridou, Ioannis Karnesiotis, Alexandra Efthimiou, Eleni Saatsaki
 Žalovaní: 1) Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis, 2) Ypourgos Metaforon kai Epikoinonion, 3) Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (Ministři vnitra, veřejné správy a decentralizace; dopravy a komunikace; hospodářství a financí)
 Předběžné otázky
 1)
 Může vnitrostátní zákonodárce ve smyslu článku 2 nařízení (ES) č. 2042/2003 ve spojení s ustanovením M.B.902 písm. b) bodem 1 hlavy I oddílu B přílohy I uvedeného nařízení, a s ohledem na to, co je uvedeno v ustanovení AMC M.B.102 písm. c) bodu 1 (odstavce 1.1 až 1.4, 1.6 a 1.7) hlavy A oddílu B přílohy I rozhodnutí EABL č. 2003/19/RM/28.11.2003 o přijatelných prostředcích prokazování shody s ohledem na nařízení č. 2042/2003, při přijetí doplňkových opatření k provedení uvedeného nařízení rozdělit kontrolní činnosti týkající se letadel za účelem určení, že jsou v souladu s požadavky platnými v oblasti letecké navigace, mezi několik kategorií/specifických druhů inspektorů, když každá kategorie či specifický druh inspektorů může kontrolovat letovou způsobilost letadla pouze v jedné určité oblasti? Je konkrétně v souladu s nařízením č. 2042/2003 taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava, o niž se jedná v projednávané věci a která zavádí inspektory pro letovou způsobilost (Airworthiness and Avionics Inspectors), inspektory pro letový provoz (Flight Operations Inspectors), inspektory pro bezpečnost v kabině pro cestující (Cabin Safety Inspectors) a inspektory pro diplomy a licence (Licensing Inspectors)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na předcházející otázku, je třeba ustanovení M.B.902 písm. b) bod 1 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003 vykládat tak, že jakákoli osoba, jíž jsou svěřeny úkoly kontroly letové způsobilosti v jediné určité oblasti, musí mít pětiletou praxi zahrnující veškeré aspekty, které mají zajistit zachování letové způsobilosti letadla, či stačí, že má tuto pětiletou praxi v oblasti specifických funkcí, jež spadají pod její kvalifikaci?
 3)
 V případě, že na tuto otázku bude odpovězeno tak, že stačí, aby kontrolní personál měl pětiletou praxi v oblasti specifických funkcí, které jsou mu svěřeny, je třeba mít za to, že požadavky výše uvedeného ustanovení M.B. 902 písm. b) bodu 1 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003, podle něhož musí mít kontrolní personál,alespoň pětiletou praxi v oblasti zachování letové způsobilosti‘, splňuje takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná v projednávané věci, které stanoví, že inspektoři pro letovou způsobilost (Airworthiness and Avionics Inspectors), kteří odpovídají za dohled a kontrolu prostředků navigace, schválení organizací provádějících údržbu, jakož i leteckých provozovatelů, a to v souladu s nařízeními uvedenými v příručce ICAO (doc. 9760), musejí mít alespoň pětiletou praxi v závodě provádějícím údržbu letedel a pracovat v oblasti údržby letadel?
 4)
 V případě kladné odpovědi na předcházející otázku, je takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení, o něž se jedná v projednávané věci, které držitele licence na údržbu letadel na základě části 66 (Příloha III) uvedeného nařízení staví na roveň držitelům diplomů osvědčujících vysokoškolské vzdělání v oblasti letectví, v souladu s nařízením č. 2042/2003 v rozsahu, v němž stanoví, že obě tyto kategorie osob musejí mít praxi v závodě provádějícím údržbu letadel, aby mohly získat osvědčení jako inspektoři pro letovou způsobilost?
 5)
 Zahrnuje pětiletá praxe v oblasti zachování letové způsobilosti podle ustanovení M.B.902 písm. b) bodu 1 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003, rovněž ve světle ustanovení AMC M.B.102 písm. c) bodu 1 odst. 1.4 a 1.5 hlavy A oddílu B přílohy I rozhodnutí EABL č. 2003/19/RM/28.11.2003 o přijatelných prostředcích prokazování shody s ohledem na nařízení č. 2042/2003, praxi získanou případně v rámci studií za účelem získání příslušného akademického titulu, či pouze praxi získanou v rámci skutečně vykonané práce, a to nezávisle na studiích, tedy získanou po skončení studií a získání příslušného akademického titulu?
 6)
 Lze ve smyslu výše uvedeného ustanovení nařízení č. 2042/2003 pětiletou praxí v rámci zachování letové způsobilosti chápat rovněž praxi, která byla získána v důsledku toho, že byly případně v minulosti a před tím, než uvedené nařízení vstoupilo v platnost, vykonávány funkce kontroly letové způsobilosti letadel?
 7)
 Je ve smyslu ustanovení M.B.902 písm. b) bodu 2 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003 k tomu, aby byl majitel licence na letecké údržbářství podle části 66 (příloha III) nařízení č. 2042/2003 vybrán jako inspektor, třeba, aby získal dodatečný výcvik v oblastech týkajících se letové způsobilosti letadel předtím, než bude vybrán, anebo stačí, že takový výcvik absolvuje poté, co bude vybrán, ale předtím, než bude vykonávat funkce inspektora?
 8)
 Lze mít ve smyslu ustanovení M.B.902 písm. b) bodu 3 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003, které stanoví, že kontrolní personál musí mít nezbytně,úřední výcvik v letecké údržbě‘, za to, že takový výcvik představuje systém vzdělávání zavedený vnitrostátním zákonodárcem, jenž vykazuje následující charakteristické rysy: i) vzdělávání se poskytuje po počátečním výběru inspektorů pouze na základě formálních požadavků, ii) takové vzdělávání se nemění v závislosti na formálních požadavcích týkajících se osob, které byly původně vybrány jako inspektoři, a iii) v rámci tohoto vzdělávacího systému není stanoveno žádné řízení, žádná hodnotící kritéria účastníka kurzu ani konečná zkouška za účelem osvědčení jeho způsobilosti poté, co ukončil vzdělání?
 9)
 Představuje hierarchické postavení ve smyslu ustanovení M.B.902 písm. b) bodu 4 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003, které stanoví, že kontrolní personál musí mít,postavení s odpovídajícími odpovědnostmi‘, nezbytnou podmínku k tomu, aby určitá osoba mohla získat osvědčení jako inspektor, v tom smyslu, že v průběhu své předcházející činnosti musela zastávat vyšší postavení, či výše uvedené ustanovení nařízení č. 2042/2003 je třeba vykládat, rovněž ve světle ustanovení AMC M.B.902 písm. b) bodu 3 hlavy A oddílu B přílohy I rozhodnutí EABL č. 2003/19/RM/28.11.2003, v tom smyslu, že po počátečním výběru osoby jakožto inspektora je jí třeba svěřit postavení v rámci orgánu, který je příslušný ke kontrole letové způsobilosti letadel, které zahrnuje pravomoc podepisovat na účet tohoto orgánu?
 10)
 Má-li být výše uvedené ustanovení M.B.902 písm. b) bod 4 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení vykládáno v tomto druhém výše uvedeném smyslu, lze mít za to, že v souladu s nařízením je ustanovení vnitrostátního práva, které stanoví, že k vydání osvědčení jako inspektor dojde po ukončení jeho teoretického a praktického vzdělání, což je okamžik, od kterého může provádět kontroly letové způsobilosti letadel, když podepisuje sám dokumenty týkající se kontroly letové způsobilosti a zavazuje příslušný orgán?
 11)
 Dále pak v případě, že má být výše uvedené ustanovení M.B.902 písm. b) bod 4 hlavy I oddílu B přílohy I nařízení č. 2042/2003 vykládáno ve druhém výše uvedeném smyslu, je s ním v souladu takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení, o něž se jedná v projednávané věci, které stanoví, že pro počáteční výběr osoby jakožto inspektora pro letovou způsobilost je žádoucí, aby byla předtím povýšena,do vyššího stupně‘ a aby,odpovídala za závod provádějící údržbu letadel‘?
 12)
 Měl vnitrostátní zákonodárce ve smyslu nařízení (ES) č. 2042/2003, které neupravuje otázku, zda a za jakých podmínek osoby, které vykonávaly funkce inspektora vztahující se ke kontrole letové způsobilosti letadel před jeho vstupem v platnost, mají právo pokračovat ve výkonu těchto funkcí po vstupu uvedeného nařízení v platnost, povinnost stanovit, že osoby, které vykonávaly funkce inspektora k datu vstupu výše uvedeného nařízení v platnost (a případně před tímto datem), musejí získat automaticky nové osvědčení jako inspektoři, aniž předtím budou podléhat výběrovému a hodnotícímu řízení, anebo je třeba výše uvedené nařízení č. 2042/2003, jehož cílem je zlepšit bezpečnost leteckého provozu, a nikoli potvrdit profesní práva osob pracujících u orgánu členského státu, který je příslušný ke kontrole letové způsobilosti letadel, vykládat v tom smyslu, že členským státům poskytuje, považují-li to za nezbytné, pouze možnost i nadále zaměstnávat jako inspektory pro letovou způsobilost letadel osoby, které vykonávaly uvedené kontroly před vstupem výše uvedeného nařízení v platnost, i když tyto osoby nemají kvalifikaci vyžadovanou uvedeným nařízením, a to rovněž s ohledem na to, co je stanoveno v tomto ohledu ustanovením AMC M.B. 902 písm. b) bodem 4 hlavy A oddílu B přílohy I rozhodnutí EABL č. 2003/19/RM/28.11.2003?
 13)
 V případě, že by bylo shledáno, že ve smyslu nařízení (ES) č. 2042/2003 musejí členské státy vydat znovu osvědčení osobám, které vykonávaly funkce inspektorů před vstupem uvedeného nařízení v platnost, automaticky bez výběrového řízení, je v souladu s uvedeným nařízením takové vnitrostátní ustanovení, jako je ustanovení, o něž se jedná v projednávané věci, které stanoví, že k tomu, aby bylo vydáno nové osvědčení jako inspektor, musejí tyto osoby fakticky vykonávat funkci inspektora, nikoli k datu vstupu výše uvedeného nařízení v platnost, ale po vstupu uvedeného vnitrostátního ustanovení v platnost?


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/14
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika
 (Věc C-433/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daně - Směrnice 2006/112/ES - DPH - Základ daně - Poplatek vybíraný při dodání vozidel dosud neregistrovaných v dotyčném členském státě, který závisí na jejich hodnotě a průměrné spotřebě - „Normverbrauchsabgabe“)
 2011/C 55/24
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: D. Triantafyllou, zmocněnec)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupci: E. Riedl a C. Pesendorfer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 78 a 79 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Prodej motorových vozidel — Zahrnutí poplatku vybíraného při dodaní vozidel dosud nezaregistrovaných v dotyčném členském státě, který závisí na jejich hodnotě a průměrné spotřebě („Normverbrauchsabgabe“), do základu daně
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že zahrnula poplatek z normované spotřeby („Normverbrauchsabgabe“) do základu daně z přidané hodnoty vybírané v Rakousku při dodaní automobilu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 78 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise a Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/29
 Žaloba podaná dne 15. dubna 2016 – Griningen Seaports a další v. Komise
 (Věc T-160/16)
 (2016/C 200/42)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Groningen Seaports NV (Delfzijl, Nizozemsko), Havenbedrijf Amsterdam NV (Amsterdam, Nizozemsko), Havenbedrijf Rotterdam NV (Rotterdam, Nizozemsko), Havenschap Moerdijk (Moerdijk, Nizozemsko), NV Port of Den Helder (Den Helder, Nizozemsko) a Zeeland Seaports NV (Terneuzen, Nizozemsko) (zástupci: E. Pijnacker Hordijk a I. Kieft, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně zpochybňují rozhodnutí Komise ze dne 21. ledna 2016 o státní podpoře SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 a ex CP 115/2004) provedené Nizozemskem – Osvobození veřejných podniků od daně z příjmu právnických osob.
 Žalobkyně svoji žalobu zakládají na jediném žalobním důvodu.
 Tento jediný žalobní důvod vychází z porušení cílů sledovaných právní úpravou státních podpor, z porušení obecných zásad práva Evropské unie a zejména zásady rovnosti, z požadavku na pečlivou přípravu rozhodnutí a ze zákazu svévole, jakož i z porušení zásady odůvodnění.
 —
 Nizozemské veřejnoprávní námořní přístavy si nekonkurují s nizozemskými soukromými společnostmi, ale s francouzskými, belgickými a německými námořními přístavy nacházejícími se mezi Hamburkem a Le Havrem („Northern Range“).
 —
 Tito evropští konkurenti získávají různé druhy státních podpor poškozujících nizozemské veřejnoprávní námořní přístavy. Komise si toho byla při přijímání napadeného rozhodnutí vědoma. Obdobně jako nizozemské veřejnoprávní námořní přístavy je i ostatním námořním přístavům Northern Range přiznáno osvobození od daně z příjmu právnických osob. Německým přístavům je mimo poskytována zvláště významná podpora na provoz v podobě kompenzace ztrát. Komise si toho byla při přijímání napadeného rozhodnutí rovněž vědoma.
 —
 Napadené rozhodnutí jednostranně ruší osvobození od daně poskytnuté nizozemským veřejnoprávním námořním přístavům, zatímco odpovídající osvobození poskytnutá belgickým a francouzským přístavům zůstávají prozatím zachována a u podpory poskytnuté německým přístavům nebylo ani zahájeno jakékoliv úřední řízení za účelem jejího zrušení.
 —
 Tím, že se Komise v napadeném rozhodnutí zabývala pouze osvobozením od daně přiznaným nizozemským veřejnoprávním námořním přístavům, značně zhoršila již tak nerovné podmínky hospodářské soutěže v evropském odvětví přístavních služeb a značně zhoršila postavení nizozemských přístavů vůči jejich přímým konkurentům, kteří jsou od daně z příjmu právnických osob rovněž osvobozeni a mimoto jsou jim poskytovány další formy státní podpory. Komise nevysvětlila, proč zasáhla pouze proti osvobozením od daně přiznaným nizozemským veřejnoprávním námořním přístavům.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/6
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Ministero dell'Interno v. Fastweb SpA
 (Věc C-19/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 89/665/EHS - Článek 2d odst. 4 - Výklad a platnost - Přezkumná řízení v oblasti zadávání veřejných zakázek - Neúčinnost smlouvy - Vyloučení“)
 2014/C 409/08
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ministero dell'Interno
 Žalovaná: Fastweb SpA
 za přítomnosti: Telecom Italia SpA
 Výrok
 1)
 Článek 2d odst. 4 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že pokud je veřejná zakázka zadána bez předchozího zveřejnění oznámení o zakázce v Úředním věstníku Evropské unie, aniž je to podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby přípustné, toto ustanovení vylučuje, aby smlouva byla prohlášena za neúčinnou, pokud jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném ustanovení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 2)
 Přezkum druhé otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 2d odst. 4 směrnice 89/665, ve znění směrnice 2007/66.
 (1) Úř. věst. C 86, 23. 3. 2013.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/15
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Mannheim – Německo) – Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH v. Gerhard und Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel, Gerhard Vogel
 (Věc C-242/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Odrůdová práva Společenství - Nařízení (ES) č. 2100/94 - Odchylka upravená v článku 14 - Užití produktu sklizně pro účely množení zemědělcem bez souhlasu držitele - Povinnost zemědělců zaplatit přiměřenou úhradu za toto užití - Lhůta, ve které musí být tato úhrada zaplacena, aby bylo možné využít odchylky - Možnost držitele využít možností článku 94 - Protiprávní jednání“)
 (2015/C 279/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Mannheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH
 Žalovaní: Gerhard und Jürgen Vogel GbR, Jürgen Vogel, Gerhard Vogel
 Výrok
 Zemědělec, který užil rozmnožovací materiál chráněné rostlinné odrůdy získaný výsevem (vlastní osivo), aniž za tím účelem uzavřel s držitelem dotyčného odrůdového práva smlouvu, musí k tomu, aby mohl využít odchylky z povinnosti získat souhlas od tohoto držitele upravené v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství, zaplatit přiměřenou úhradu z titulu odchylky ve lhůtě, která uplyne na konci hospodářského roku, během kterého k tomuto užití došlo, tedy nejpozději 30. června po datu opětovného výsevu.
 (1) Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/42
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. dubna 2016 Adrianem Barnettem a Sven-Olem Mogensenem proti rozsudku vydanému dne 5. února 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-56/15, Barnett a Mogensen v. Komise
 (Věc T-148/16 P)
 (2016/C 191/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Adrian Barnett (Roskilde, Dánsko), Sven-Ole Mogensen (Hellerup, Dánsko) (zástupce: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Navrhovatelé navrhují, aby Tribunál:
 určil a rozhodl, že
 —
 rozsudek Soudu pro veřejnou službu ve věci F-56/15, Barnett a Mogensen v. Komise, se zrušuje;
 ve věci nově rozhodl tak, že
 —
 rozhodnutí v důchodových výměrech za červen 2014, v nichž se opravný koeficient použitelný na důchod žalobců snižuje od 1. ledna 2014, se zrušují,
 —
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé dva důvody.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se Soud pro veřejnou službu (SVS) dopustil, když vyložil jasná a přesná ustanovení služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) s ohledem na údajnou „skutečnou vůli zákonodárce“, pokud jde o rozsah neuplatnění mechanismu aktualizace důchodů a platů v letech 2013 a 2014. SVS tak vyložil čl. 65 odst. 4 služebního řádu a prováděcí opatření upravená příloze XI k uvedenému řádu contra legem.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se SVS dopustil, neboť podmínky pro spornou mezitímní aktualizaci stanovené v příloze XI služebního řádu nebyly splněny a Komise, která tuto aktualizaci provedla, tak zneužila svou pravomoc. SVS totiž v napadeném rozsudku konstatoval, že předchozí opravný koeficient byl v nařízení Rady (EU) č. 1416/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se s účinkem od 1. července 2013 upravují opravné koeficienty použitelné na odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie, vypočítán nesprávně, čímž se dopustil nesprávného právního posouzení, neboť rozhodl, že zásada rovného zacházení opravňovala orgán oprávněný ke jmenování (OOJ) k tomu, aby provedl spornou mezitímní aktualizaci v rozporu s teorií zpětvzetí protiprávních správních aktů, které zakládají práva či přiznávají obdobné výhody.


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 18. ledna 2017 – Catlin Europe SE v. O. K. Trans Praha spol. s r. o.
 (Věc C-21/17)
 (2017/C 112/28)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší soud České republiky
 Účastnice původního řízení
 Dovolatelka: Catlin Europe SE
 Žalobkyně: O. K. Trans Praha spol. s r. o.
 Předběžná otázka
 Je třeba čl. 20 odst. 2 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 (1) ze dne 12. 12. 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu vykládat tak, že absence poučení adresáta o možnosti odmítnout přijetí doručované písemnosti dle čl. 8 odst. 1 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 (2) ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 (3) (dále jen „nařízení o doručování písemností“) zakládá právo žalovaného (adresáta) žádat přezkum evropského platebního rozkazu podle čl. 20 odst. 2 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. 12. 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (dále jen „nařízení o evropském platebním rozkazu“)?
 (1) Úř. věst. 2006, L 399, s. 1.
 (2) Úř. věst. 2007, L 324, s. 79.
 (3) Úř. věst. 2000, L 160, s. 37; Zvl. vyd. 19/01, s. 227.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Gmina Wrocław v. Minister Finansów
 (Věc C-276/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 9 odst. 1 - Článek 13 odst. 1 - Osoby povinné k dani - Výklad výrazu, samostatně‘ - Organizace obce - Ekonomické činnosti, při nichž organizační složka obce nevystupuje jako orgán veřejné moci - Možnost považovat takovou organizační složku za, osobu povinnou k dani‘ ve smyslu ustanovení směrnice 2006/112 - Článek 4 odst. 2 a čl. 5 odst. 3 SEU“)
 (2015/C 381/07)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Gmina Wrocław
 Žalovaný: Minister Finansów
 Výrok
 Článek 9 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že takové orgány veřejné moci, jako jsou rozpočtové jednotky obce, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, nemohou být považovány za osoby povinné k dani z přidané hodnoty, jelikož nesplňují kritérium samostatnosti stanovené v tomto ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/21
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 5. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C. Paczuski Maciej i Puławski Ryszard v. Minister Finansów
 (Věc C-275/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zdanění energetických produktů - Směrnice 2003/96/ES - Článek 2 odst. 3 - Přímý účinek - Přísady do pohonných hmot zařazené do kódu 3811 KN“)
 (2015/C 236/29)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C. Paczuski Maciej i Puławski Ryszard
 Žalovaný: Minister Finansów M
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 3 druhý pododstavec směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou dotčené právní předpisy ve věci v původním řízení, podle kterých se na přísady zařazené do kódu 3811 kombinované nomenklatury v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve znění nařízení Komise (ES) č. 1031/2008 ze dne 19. září 2008 uplatní jiná sazba spotřební daně než na pohonnou hmotu, do které jsou přísady přidávány.
 2)
 Článek 2 odst. 3 druhý pododstavec směrnice 2003/96 musí být vykládán v tom smyslu, že jednotlivec se jej může dovolávat vůči příslušnému vnitrostátnímu orgánu v rámci právního sporu před vnitrostátními soudy, aby zabránil použití vnitrostátní právní úpravy, která je s tímto ustanovením neslučitelná.
 (1) Úř. věst. C 171, 26.5.2015.


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 6. prosince 2013 — Office national de l'emploi v. Marie-Rose Melchior
 (Věc C-647/13)
 2014/C 61/07
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour du travail de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Office national de l'emploi
 Žalovaná: Marie-Rose Melchior
 Předběžné otázky
 Brání jednak zásada loajální spolupráce a čl. 4 odst. 3 SEU a jednak čl. 34 odst. 1 Listiny základních práv tomu, aby za účelem přiznání příspěvků v nezaměstnanosti členský stát odmítl
 —
 zohlednit období odpracovaná v postavení smluvního zaměstnance ve službách orgánu Evropské unie nacházejícího se na území daného členského státu, zejména jestliže, stejně jako před obdobím zaměstnání jako smluvní zaměstnanec, byla práce odváděna v postavení zaměstnance na základě právních předpisů uvedeného členského státu;
 —
 započítat dny nezaměstnanosti, kdy byl vyplácen příspěvek v nezaměstnanosti na základě „Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství“, jako pracovní dny, zatímco dny nezaměstnanosti, kdy je vyplácen příspěvek v nezaměstnanosti v souladu s právní úpravou uvedeného členského státu, započítávány jsou?


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 15. května 2017 – E.B. v. Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter BVA
 (Věc C-258/17)
 (2017/C 283/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: E.B.
 Žalovaný: Versicherungsanstalt öffentlich Bediensteter BVA
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 2 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1) (dále jen „směrnice“), zachování právních účinků správního rozhodnutí v oblasti disciplinárního práva státních zaměstnanců (disciplinární rozhodnutí), kterým byl nařízen nucený odchod úředníka do důchodu a zkrácení výše jeho důchodových dávek a které podle vnitrostátního práva nabylo právní moci, když
 se na uvedené správní rozhodnutí v okamžiku jeho vydání ještě nevztahovala ustanovení unijního práva, zvláště pak směrnice, přestože
 (pomyslné) obdobné rozhodnutí by v případě, že by bylo vydáno v době platnosti této směrnice, bylo s touto směrnicí v rozporu?
 2)
 V případě kladné odpovědi: Je pro nastolení nediskriminačního stavu
 a)
 z hlediska unijního práva nezbytné, aby se pro účely stanovení jeho výše důchodu předpokládalo, že úředník v době mezi okamžikem, kdy správní rozhodnutí nabylo účinnosti, a okamžikem, kdy úředník dosáhl svého zákonného věku pro odchod do důchodu, nebyl v důchodu, nýbrž v aktivním služebním poměru, nebo
 b)
 je pro tyto účely postačující, aby mu byl přiznán důchod v nezkrácené výši, který mu v důsledku nuceného odchodu do důchodu náleží k okamžiku uvedenému ve správním rozhodnutí?
 3)
 Závisí odpověď na druhou otázku na tom, zda úředník před dosažením důchodového věku iniciativně usiloval o faktické vykonávání aktivní činnosti ve spolkové službě?
 4)
 Pokud by (mj. v závislosti na okolnostech uvedených ve třetí otázce) bylo považováno za postačující, aby bylo se zpětnou účinností zrušeno procentuální snížení výše důchodu:
 Může zákaz diskriminace stanovený směrnicí odůvodňovat to, aby vnitrostátní soudce při stanovení výše důchodových dávek upřednostnil jeho použití před vnitrostátní právní úpravou, která je s tímto zákazem v rozporu, i pro období plnění, která spadají do doby, kdy směrnice ještě nebyla přímo použitelná v rámci vnitrostátního práva?
 5)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: K jakému okamžiku se zmíněná „zpětná účinnost“ vztahuje?
 (1) Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 10. května 2012 — Lokman Emrek v. Vlado Sabranovic
 (Věc C-218/12)
 2012/C 243/04
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Saarbrücken
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Lokman Emrek
 Žalovaný: Vlado Sabranovic
 Předběžné otázky
 1)
 Vyžaduje čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 44/2001 (1) v případech, v nichž internetová prezentace podnikatele splňuje znak zaměření, jako další nepsaný znak skutkové podstaty, že spotřebitel byl prostřednictvím internetové stránky provozované podnikatelem motivován k uzavření smlouvy, že tedy mezi internetovou prezentací a uzavřením smlouvy musí existovat příčinná souvislost?
 2)
 V případě, že je nutná příčinná souvislost mezi znakem skutkové podstaty zaměření a uzavřením smlouvy: Vyžaduje krom toho čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 44/2001, aby byla smlouva uzavřena na dálku?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1).


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/56
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 13. února 2014 – Probst v. Komise
 (Věc F-75/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Příspěvek za práci v zahraničí - Článek 4 přílohy VII služebního řádu - Žádost o přezkum - Nové a podstatné skutečnosti - Zjevně nepřípustná žaloba“)
 2014/C 421/80
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Norbert Probst (Genval, Belgie) (zástupci: původně D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a S. Orlandi, advokáti, poté D. Abreu Caldas, J.-N. Louis a S. Orlandi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a V. Joris, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí nepřiznat žalobci nárok na příspěvek za práci v zahraničí.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Pan Probst musí nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 274, 21. 9. 2013, s. 34.


text:
 4.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 18. prosince 2015 – Online Games Handels GmbH und Frank Breuer a další v. Landespolizeidirektion Oberösterreich
 (Věc C-685/15)
 (2016/C 118/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko)
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatelé: Online Games Handels GmbH, Frank Breuer, Nicole Enter, Astrid Walden
 Žalovaný orgán: Landespolizeidirektion Oberösterreich
 Předběžná otázka
 Musí být článek 56 SFEU, respektive články 49 a násl. SFEU, vykládány ve světle článku 6 EÚLP ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv EU v tom smyslu, že tato ustanovení brání s přihlédnutím k objektivitě a nestrannosti soudu požadované v judikatuře Evropského soudu pro lidská práva (zejména s ohledem na jeho rozsudek ze dne 18. května 2010, 64962/01, bod 54), vnitrostátní právní úpravě, podle níž důkazy, které je třeba poskytnout v rámci správního řízení trestní povahy za účelem odůvodnění trestněprávní ochrany kvazimonopolní právní úpravy vnitrostátního trhu v oblasti hazardních her, musí ve světle judikatury Soudního dvora Evropské unie (zejména s ohledem na jeho rozsudek ze dne 30. dubna 2014, C-390/12 (1)) nejprve zcela samostatně popsat a individualizovat a následně autonomně a investigativně zjistit a posoudit nikoli orgán činný v trestním řízení (nebo jiný státní orgán podílející se na trestním stíhání) ve své funkci jakožto zástupce obžaloby, nýbrž spíše initiciativně a nezávisle na jednání účastníků řízení soud, který má rozhodnout o zákonnosti trestního opatření napadnutého stížností (spojený v téže osobě/funkci)?
 (1) ECLI:EU:C:2014:281 – „Pfleger a další“.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/18
 Žaloba podaná dne 15. března 2010 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-134/10)
 (2010/C 161/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Nijenhuis a C. Vrignon, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že neprovedlo správně článek 31 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (1), nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z ustanovení uvedené směrnice a článku 56 Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropská komise uplatňuje na podporu své žaloby tři žalobní důvody, jimiž vytýká nedostatek proporcionality napadené vnitrostátní právní úpravy, zejména pokud jde o postup a kritéria vedoucí k určení rozhlasových a televizních kanálů, které musejí být vysílány ve veřejném zájmu.
 Zaprvé, Komise žalovanému vytýká, že neurčilo jasně a předvídatelně cíle obecného zájmu, které umožňují přiznání tohoto režimu. Subjekty televizního vysílání tedy nemohou předem znát povahu a rozsah podmínek, které mají být splněny, a povinnosti veřejné služby, k nimž jsou zavázány.
 Zadruhé, Komise vytýká jednak nedostatek transparentnosti v průběhu schvalovacího řízení, zvýšenou diskreční pravomoc orgánů, neboť vnitrostátní právní úprava dotyčným subjektům patrně ukládá vysílání všech kanálů, které vysílají, a nikoliv pouze kanálů, které sledují vytýčené cíle obecného zájmu, a jednak diskriminační rozsah povinnosti usazení těchto subjektů na území členského státu.
 Zatřetí, žalobkyně vytýká nedodržení rozsahu působnosti článku 31 směrnice o univerzální službě, pokud jde o podřízení vysílání existenci významného počtu koncových uživatelů komunikačních sítí.
 (1) Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. dubna 2017 společností International Management Group proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 2. února 2017 ve věci T-29/15, International Management Group v. Evropská komise
 (Věc C-183/17 P)
 (2017/C 221/09)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: International Management Group (zástupkyně: L. Levi, advokátka)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 napadený rozsudek zrušil,
 —
 v důsledku toho,
 —
 zrušil pozměněnou přílohu prováděcího rozhodnutí Komise ze dne 7. listopadu 2013 o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) financovaném ze souhrnného rozpočtu Evropské unie (1), která byla přijata dne 16. prosince 2014, a
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 —
 uložil Evropské komisi náhradu všech nákladů řízení o kasačním opravném prostředku i nákladů řízení v prvním stupni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody:
 1)
 Porušení povinnosti uvést odůvodnění – porušení povinnosti soudu uvést odůvodnění – zkreslení údajů obsažených ve spise
 2)
 Porušení finančního nařízení z roku 2002 (2) a finančního nařízení z roku 2012 (3) – porušení nařízení Komise (4) a nařízení Komise v přenesené pravomoci (5) – porušení povinnosti soudu uvést odůvodnění – zkreslení údajů obsažených ve spise
 3)
 Porušení zásady řádné finanční správy – porušení povinnosti uvést odůvodnění – porušení povinnosti soudu uvést odůvodnění – porušení finančního nařízení z roku 2012 (čl. 61 odst. 1 a čl. 60 odst. 2)
 4)
 Porušení zásady řádné správy – porušení práva být vyslechnut
 Navrhovatelka rovněž napadá rozhodnutí o zamítnutí její žádosti o předložení zprávy OLAF.
 (1) C(2013) 7682 final.
 (2) Nařízení Rady č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, v pozměněném znění (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1).
 (3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1).
 (4) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství, v pozměněném znění (Úř. věst. 2002, L 357,s. 1).
 (5) Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1).


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/49
 Žaloba podaná dne 26. ledna 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-12/15)
 (2015/C 089/61)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz, N. de Montigny, D. Verbeke a T. Van Lysebeth, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým se stanoví nároky žalobce na úhradu ročních cestovních výdajů podle článku 8 přílohy VII služebního řádu úředníků, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit výplatní listinu žalobce za červen 2014 v rozsahu, v němž byl poprvé použit článek 8 přílohy VII služebního řádu, ve znění platném od 1. ledna 2014, za účelem úhrady jeho cestovních výdajů;
 —
 zrušit případně vzorové rozhodnutí s datem 15. října 2014, jímž byla zamítnuta jeho stížnost;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. srpna 2014 Intel Corporation proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 12. června 2014 ve věci T-286/09, Intel Corporation v. Evropská komise
 (Věc C-413/14 P)
 (2014/C 395/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Intel Corporation (zástupci: Messrs D. M. Beard QC, A. N. Parr a R. W. Mackenzie, solicitors)
 Další účastnice řízení: Evropská komise,
 Association for Competitive Technology, Inc.,
 Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 v plném nebo částečném rozsahu zrušil napadený rozsudek,
 —
 zcela nebo částečně zrušil sporné rozhodnutí,
 —
 zrušil uloženou pokutu nebo podstatně snížil její výši,
 —
 podpůrně, vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí v souladu s rozsudkem Soudního dvora,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Prvním důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí na tři části, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál při posuzování zákonnosti jejího jednání podle článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP uplatnil nesprávné právní kritérium:
 Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že dotčené jednání mohlo ve své podstatě omezit hospodářskou soutěž, a tak může být považováno za porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP, aniž by bylo třeba posuzovat veškeré s ním související relevantní skutečnosti a okolnosti.
 Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že za účelem prokázání porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o EHP může být schopnost omezit hospodářskou soutěž posuzována na základě abstraktních úvah, spíše nežli na základě možných nebo skutečných účinků.
 Tribunál se dopustil pochybení při svém alternativním závěru, že dotčené jednání mohlo omezit hospodářskou soutěž, jelikož Tribunál nesprávně zohlednil faktory, které tuto možnost nemohou prokázat, a nepřihlédl k četným relevantním faktorům, které měly být zohledněny, jako například velikosti trhu dotčené tímto jednáním, trvání údajného jednání, současnému tržnímu stavu s rychle klesajícími cenami a neexistenci uzavření trhu, jakož i tomu, že Komise měla ve správním řízení vyvodit řádné závěry z testu stejně efektivního konkurenta.
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení při závěru, že se protiprávní jednání vztahovalo na poslední dva roky údajného trvání protiprávního jednání, jelikož velikost trhu, kterého by se dané jednání v těchto letech nanejvýš týkalo, by představovala pouze 3,5 % relevantního trhu.
 Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil pochybení při kvalifikování jejího jednání vůči společnostem HP a Lenovo jako „slevy za exkluzivitu“, zatímco se toto jednání týkalo pouze 28 % a 42 % (nebo iméně) celkových nákupů relevantního zboží těchto zákazníků, což ani zdaleka nepředstavuje „celou nebo převážnou“ potřebu těchto zákazníků.
 Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil zásady účinné soudní ochrany a spravedlivosti řízení v souvislosti s pětihodinovým slyšením hlavního ředitele společnosti Dell týkajícím se otázek objektivně souvisejících s podstatou šetření, během něhož tento ředitel poskytl velmi podrobná vysvětlení. Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že postačovalo, aby Komise uvedla pouze seznam témat, která byla na slyšení probírána, namísto zápisu nebo shrnutí toho, co slyšená osoba v souvislosti s těmito tématy uvedla. Tribunál se rovněž dopustil pochybení při závěru, že důkazní břemeno navrhovatelky spočívalo i v uvedení prima facie důkazů o tom, že Komise nezaznamenala skutečnosti hovořící v její prospěch; jinak řečeno, důkazní břemeno navrhovatelky spočívalo pouze v prokázání toho, že se nedá vyloučit, že se uvedené skutečnosti daly použít i na její obhajobu, což se jí bezpochyby podařilo.
 Pátým důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí na tři části, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál nesprávně určil pravomoc Společenství, pokud jde o dohody uzavřené mezi společnostmi Intel a Lenovo v roce 2006 a 2007:
 Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že toto jednání bylo „uskutečňováno“ v EHP, jelikož Intel neprodala v EHP společnosti Lenovo na základě těchto dohod žádné zboží.
 Tribunál se dopustil pochybení při závěru, že posouzení „měřitelného účinku“ je vhodným základem pro pravomoc Společenství ve vztahu k dotčenému jednání.
 Tribunál se dopustil pochybení při posuzování „měřitelného účinku“, jelikož se nedalo předpokládat, že by dohody společnosti Intel se společností Lenovo ohledně dodávek procesorů x86 CPUs do Číny měly okamžitý a podstatný účinek v EHP.
 Šestým důvodem kasačního opravného prostředku, který se dělí na dvě části, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil různých pochybení při stanovování uložené pokuty:
 Pokuta je zjevně nepřiměřená.
 Tribunál porušil základní zásady unijního práva, jelikož uplatnil pokyny Komise pro výpočet pokut z roku 2006 na jednání, které předcházelo jejich přijetí.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 6. března 2013 — Société Mac GmbH v. Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt
 (Věc C-108/13)
 2013/C 141/27
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Société Mac GmbH
 Žalovaný: Ministère de l'agriculture, de l'agroalimentaire et de la forêt
 Předběžná otázka
 Brání články 34 a 36 Smlouvy o fungování Evropské unie vnitrostátní právní úpravě, která podmiňuje vydání povolení k uvedení přípravku na ochranu rostlin na trh v rámci paralelního dovozu zejména tím, že pro dotyčný přípravek již bylo vydáno ve státě vývozu povolení k uvedení na trh v souladu se směrnicí 91/414/EHS (1), a jež proto neumožňuje vydat povolení k uvedení na trh v rámci paralelního dovozu pro přípravek, pro který již bylo ve státě vývozu vydáno povolení k uvedení na trh v rámci paralelního dovozu a který je totožný s přípravkem povoleným ve státě dovozu?
 (1) Směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1).


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-404/05) (1)
 (Nařízení (EHS) č. 2092/91 - Ekologické zemědělství - Soukromé kontrolní subjekty - Požadavek provozovny nebo stálé infrastruktury v členském státě, kde jsou poskytovány služby - Odůvodnění - Účast na výkonu veřejné moci - Článek 55 ES - Ochrana spotřebitele)
 (2008/C 22/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a G. Braun, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Schulze-Bahr, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 49 ES – Volný pohyb služeb – Požadavek, aby kontrolní subjekty v oblasti ekologického zemědělství, registrované v jiném členském státě, měly v Německu obchodní provozovnu nebo jinou trvalou infrastrukturu
 Výrok
 1)
 Spolková republika Německo tím, že vyžaduje, aby soukromé subjekty v oblasti kontroly produktů pocházejících z ekologického zemědělství, schválené v jiném členském státě, měly provozovnu na německém území, chtějí-li tam poskytovat kontrolní služby, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 10, 14.1.2006.


text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/1
 (2008/C 8/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 315, 22.12.2007
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 297, 8.12.2007
 Úř. věst. C 283, 24.11.2007
 Úř. věst. C 269, 10.11.2007
 Úř. věst. C 247, 20.10.2007
 Úř. věst. C 235, 6.10.2007
 Úř. věst. C 223, 22.9.2007
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/36
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. července 2006 – Vounakis v. Komise
 (Věc T-165/04) (1)
 („Úředníci - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001/2002 - Nepříslušnost hodnotitele odvolání - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost odůvodnění“)
 (2006/C 224/78)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hippocrate Vounakis (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a V. Joris, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí ze dne 23. května 2003, kterým se vystavuje zpráva o vývoji služebního postupu žalobce za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 23. května 2003, kterým se vystavuje zpráva o vývoji služebního postupu žalobce za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 se zrušuje v rozsahu, v němž se týká oddílu „Chování ve službě“.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komisi se ukládá, aby nesla vlastní náklady řízení, jakož i třetinu nákladů řízení vynaložených žalobcem.
 4)
 Žalobce ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 10.7.2004.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/36
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2014 – Monard v. Komise
 (Věc T-239/14)
 2014/C 212/46
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Eva Monard (Kessel-Lo, Belgie) (zástupce: R. Antonini, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ref. č. Ares(2014) 321920 (č. SG.B.4/RH/rc-sg.dsg2.b.4(2014) 285433), přijaté dne 10. února 2014 generálním tajemníkem podle článku 4 prováděcích pravidel k nařízení (ES) č. 1049/2001 v souvislosti s potvrzující žádostí Evy Monard o přístup k dokumentům podle nařízení (ES) č. 1049/2001 (GESTDEM 4641/2011),
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod, kterým je tvrzeno, že Komise byla povinna umožnit žalobkyni přístup k dokumentům podle článku 1 Smlouvy o Evropské unii („SEU“), článků 15 a 298 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“), základního práva na přístup k dokumentům, čl. 6 odst. 1 SEU ve spojení s článkem 42 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, jak byla změněna dne 12. prosince 2007 ve Štrasburku („Listina“) a čl. 2 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise („nařízení č. 1049/2001“). To je potvrzeno i použitím čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001 a contrario. Tím, že tak neučinila a že se (nesprávně) opřela o výjimky stanovené v čl. 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážce a čl. 4 odst. 2 druhé a třetí odrážce nařízení č. 1049/2001, uplatnila Komise relevantní ustanovení nesprávně a zneužila své pravomoci. Komise rovněž uplatnila nesprávně čl. 4 odst. 6 a čl. 4 odst. 7 a zneužila pravomoci, které má na základě těchto ustanovení.
 2.
 Druhý žalobní důvod, kterým je tvrzeno, že Komise porušila článek 1 SEU, články 15 a 298 SFEU, základní právo na přístup k dokumentům, čl. 6 odst. 1 SEU ve spojení s článkem 42 Listiny a čl. 8 odst. 1 a odst. 2 nařízení č. 1049/2001 tím, že nevyřídila potvrzující žádost bez prodlení a prodloužila lhůtu pro vyřízení této potvrzující žádosti v případě, který nebyl výjimečný. Komise tak neoprávněným odložením přijetí rozhodnutí o potvrzující žádosti žalobkyně zneužila své pravomoci a nesprávně uplatnila relevantní ustanovení.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/30
 Žaloba podaná dne 5. srpna 2008 – Smurfit Kappa Group v. Komise
 (Věc T-304/08)
 (2008/C 272/57)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Smurfit Kappa Group (Dublin, Irsko) (zástupci: T. Ottervanger, E. Henny, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 v souladu s článkem 230 ES zrušit rozhodnutí Komise;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně usiluje, na základě článku 230 ES, o zrušení rozhodnutí Komise č. 582/2007 ze dne 2. dubna 2008 [věc „Veřejná podpora společnosti Propapier PM2 GmbH & Co. KG-IP“ K(2008)1107], kterým Komise schválila veřejnou podporu oznámenou Německem pro Propapier PM2 GmbH & Co. KG.
 Žalobkyně, mezinárodní společnost vyrábějící obaly, usazená v Irsku, podala Komisi neformální stížnost na poskytnutí významné podpory na výstavbu zařízení (v oblasti Braniborsko – Severovýchod v Německu), které bude, podle tvrzení žalobkyně, největší papírnou v Evropské unii. Žalobkyně tvrdí, že ačkoliv existovaly jasné náznaky toho, že podporované investice budou mít závažný a neúměrný dopad na ni a odvětví jako celek, Komise usoudila, že formální šetření není nutné a regionální podpora nesplňovala limity podílu na trhu a zvýšení kapacity stanovené v článku 68 písm. a) a b) pokynů k regionální podpoře pro období 2007–2013 (1) (dále jen „pokyny k regionální podpoře“), a v důsledku toho prohlásila podporu za slučitelnou se Smlouvou ES.
 Žalobkyně, přímá soutěžitelka příjemce podpory, zpochybňuje rozhodnutí Komise nezahájit formální šetření stanovené v čl. 88 odst. 2 ES na základě následujících důvodů:
 Zaprvé, podle žalobkyně měla Komise zahájit formální šetření podle čl. 88 odst. 2 ES a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady č. 659/1999 (2) a zkoumat podporu podrobněji ve světle pochyb vzniklých v souvislosti se strukturálními obtížemi trhu a v souladu s vhodnějším posouzením trhu. Žalobkyně tvrdí, že se Komise nesprávně omezila na použití rigidních limitů článku 68 pokynů k regionální podpoře a dopustila se zjevně nesprávného posouzení při výpočtu nárůstu kapacity.
 Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 87 odst. 3 ES a pokyny k regionální podpoře v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí (i) neobsahuje analýzu negativního účinku podpory na obchodní podmínky, a (ii) nesprávně vykládá pokyny k regionální podpoře. Na uvedeném základě tvrdí, že Komise namísto, aby posoudila přínosy pro region a dopady významné podpory na odvětví jako celek, použila kritérium 5 % nárůstu kapacity a neprovedla hospodářskou analýzu. Rovněž tvrdí, že použití kritéria stanoveného v článku 68 pokynů k regionální podpoře je v rozporu se Smlouvou ES, jelikož uvedené ustanovení nevyžaduje, aby Komise automaticky schválila všechny veřejné podpory, které jsou nižší než v něm stanovené limity.
 Zatřetí, podle žalobkyně je napadené rozhodnutí postiženo nesprávným posouzením skutkových okolností a zjevně nesprávným právním posouzením, pokud jde o definice trhu a nárůst kapacity.
 Začtvrté tvrdí, že Komise porušila čl. 87 odst. 3 ES a pokyny k regionální podpoře v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí obsahuje zjevně nesprávné právní posouzení, pokud jde o kvalifikaci opatření podpory.
 Zapáté je rozhodnutí rovněž údajně postiženo závažným nesprávným právním posouzením v rozsahu, v němž uvádí, že mapa regionální podpory v Německu pro roky 2007–2013 je slučitelná se Smlouvou ES, a umožňuje regionu Braniborsko – Severovýchod, aby získalo regionální podporu na základě výjimky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. a) ES pro celé období let 2007–2013. Napadené rozhodnutí je krom toho postiženo vadou, jelikož nebere v úvahu jiné podpory, které se týkají stejného projektu.
 Žalobkyně konečně tvrdí, že Komise porušila svou povinnost uvést odůvodnění, na kterém založila své rozhodnutí ohledně předběžného šetření.
 (1) Úř. věst. 2006 C 54, s. 13.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/28
 Žaloba podaná dne 17. února 2011 — MSE Pharmazeutika v. OHIM — Merck Sharp & Dohme (SINAMIT)
 (Věc T-100/11)
 2011/C 145/48
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MSE Pharmazeutika GmbH (Bad Homburg, Německo) (zástupce: T. Büttner, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Merck Sharp & Dohme Corp. (New Jersey, USA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. prosince 2010 ve věci R 724/2010-1;
 —
 zrušil rozhodnutí námitkového oddělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. března 2010, kterým bylo vyhověno námitkám č. B 1441684.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SINAMIT“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 32 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 951596
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis rakouské ochranné známky č. 57446 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis ochranné známky Beneluxu č. 320194 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis dánské ochranné známky č. VR197302373 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis finské ochranné známky č. 49091 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis řecké ochranné známky č. 34959 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis maďarské ochranné známky č. 116223 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis lotyšské ochranné známky č. M18257 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5; zápis litevské ochranné známky č. 12963 týkající se slovní ochranné známky „SINEMET“ pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám pro část zpochybňovaných výrobků
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát nesprávně konstatoval, že mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny jednak vzhledem k tomu, že jsou si ochranné známky značně podobné, a jednak vzhledem k tomu, že výrobky označené ochrannými známkami jsou totožné a podobné.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/16
 Žaloba podaná dne 7. května 2010 — Evropská komise v. Estonská republika
 (Věc C-227/10)
 ()
 2010/C 209/24
 Jednací jazyk: estonština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a J. B. Laignelot, ve spolupráci s A. Salumets, Vandeadvokaat)
 Žalovaná: Estonská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Estonská republika tím, že řádně nepřijala všechny právní předpisy nezbytné pro provedení čl. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 (o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí) (1) do vnitrostátního práva, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Neúplné provedení čl. 2 písm. a) první odrážky
 Komise se domnívá, že i když definice upravená v § 31 estonského zákona o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimise seadus, dále jen „KeHJS“) je širší než definice ve směrnici pokud jde o čl. 2 písm. a) druhou odrážku směrnice, je užší pokud jde o první odrážku téhož ustanovení, protože jsou z ní vyňaty ty plány a programy (s jejich možnými vlivy na životní prostředí), které vypracuje orgán, ale nebyli přijaty právním aktem. Tím je podle estonského vnitrostátního zákona možné, že plány a programy, které jsou vyžadovány právními a správními předpisy (i když estonský zákon tyto podmínky upravené ve směrnici neobsahuje) nemusí podléhat povinnosti posuzování vlivů na životní prostředí.
 Nesprávné provedení čl. 6 odst. 1 směrnice
 Komise se domnívá, že požadavek uvedený v § 37 odst. 2 bodu 3 KeHJS, zveřejnit buď návrh plánu nebo programu, nebo jen rámcové údaje, není v souladu se směrnicí. Obecně jsou rámcové údaje pro strategické dokumenty plánování příliš obecně formulované a nedovolují určení a posouzení všech vlivů na životní prostředí a lidské zdraví.
 Neúplné provedení čl. 6 odst. 3 směrnice
 V čl. 6 odst. 3 směrnice je upravena jasná povinnost jmenovat orgány, kterých se mohou týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánů a programů. Na toto ustanovení se poukazuje i v čl. 3 odst. 6, čl. 5 odst. 4 a čl. 6 odst. 1 a 2. V § 36 odst. 3 a v § 35 odst. 4 KeHJS jsou uvedeny stejné orgány, které je třeba konzultovat (ministerstvo sociálních věcí, ministerstvo kultury, ministerstvo životního prostředí, úřad pro životní prostředí nebo orgán územní samosprávy), ale v estonském zákoně se nevyžaduje konzultace jiných orgánů. To znamená, že neexistuje žádný obecný požadavek konzultovat všechny orgány, kterých se z důvodu jejich zvláštní působnosti v oblasti životního prostředí mohou týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánů a programů. Krom toho není podle uvedených ustanovení KeHJS jasné, které orgány se mají krom výše uvedených konzultovat dodatečně. Podle názoru Komise je estonský zákon nejasný a svoboda volby při určení orgánů podle čl. 6 odst. 3 směrnice příliš velká. Je možné, že jiných orgánů se mohou rovněž týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z plánů a programů. I když estonský zákon upravuje, že je možné konzultovat případně i jiné orgány, existuje možnost, že nebudou konzultovány i tehdy, když by se jich mohly týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánů a programů, protože v takovém případě neexistuje povinnost konzultace.
 (1) Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157.


text:
 24.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. července 2013 — Kreyenberg v. OHIM — Komise (MEMBER OF €e euro experts)
 (Věc T-3/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství MEMBER OF €e euro experts - Absolutní důvod pro zamítnutí - Emblémy Unie a oblasti její činnosti - Symbol eura - Článek 7 odst. 1 písm. i) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 245/12
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Heinrich Kreyenberg (Ratingen, Německo) (zástupce: J. Krenzel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Poch, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Evropská komise
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. října 2011 (věc R 1804/2010-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Evropskou komisí a Heinrichem Kreyenbergem.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Heinrich Kreyenberg ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Lebedef v. Komise
 (Věc T-364/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Dovolená za kalendářní rok - Dočasné přidělení poloviny pracovního úvazku pro účely odborového zastoupení - Neomluvená nepřítomnost - Snížení dnů nároků na dovolenou za kalendářní rok - Článek 60 služebního řádu)
 2011/C 38/25
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. července 2009 ve věci F-39/08, Lebedef v. Komise (zatím nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Giorgio Lebedef ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/23
 Usnesení Tribunálu ze dne 13. prosince 2011 — Marcuccio v. Komise
 (Věc T-311/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Úhrada léčebných výloh - Rozhodnutí Komise zamítajících 100 % úhradu některých léčebných výloh vynaložených navrhovatelem - Zkreslení - Povinnost uvést odůvodnění - Šetření - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Překážka věci rozsouzené - Překážka věci zahájené - Potvrzující akt)
 2012/C 49/41
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 20. května 2009, Marcuccio v. Komise (F-73/08, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a domáhající se zrušení tohoto usnesení.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské komisi v rámci řízení na tomto stupni.
 (1) Úř. věst. C 233, 26.9.2009.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 28. prosince 2007 – Sea s.r.l. v. Comune di Ponte Nossa
 (Věc C-573/07)
 (2008/C 64/39)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Sea s.r.l.
 Žalovaná: Comune di Ponte Nossa
 Předběžná otázka
 Je přímé zadání zakázky na sběr, přepravu a zneškodnění tuhého komunálního a podobného odpadu akciové společnosti s výhradně veřejnou kapitálovou účastí, jejíž příslušné stanovy – pro účely článku 113 legislativního nařízení č. 267 ze dne 18. srpna 2000 – jsou vyloženy v odůvodnění, v souladu s právem Společenství, a zejména se svobodou usazování a s volným pohybem služeb, se zásadou zákazu diskriminace a s povinnostmi týkajícími se rovného zacházení, transparentnosti a volné hospodářské soutěže, na něž odkazují články 12, 43, 45, 46, 49 a 86 ES?


text:
 25.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Rechtbank Amsterdam ze dne 4. dubna 2005 ve věci 1. J. J. Kersbergen-Lap a 2. D. Dams-Schipper proti Raad van bestuur van het Uitvoeringinstituut Werknemersverzekeringen
 (Věc C-154/05)
 (2005/C 155/06)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) ze dne 4. dubna 2005 ve věci 1. J. J. Kersbergen-Lap a 2. D. Dams-Schipper proti Raad van bestuur van het Uitvoeringinstituut Werknemersverzekeringen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 6. dubna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Rechtbank Amsterdam žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 Musí být s dávkou Wajong, uvedenou v příloze 2 (A) nařízení č. 1408/71 (1) nakládáno jako se zvláštní nepříspěvkovou dávkou, jak je uvedena v čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71 s následkem, že na osoby, jakými jsou žalobci v původním řízení, se použije pouze zvláštní nepříspěvková dávka stanovená v článku 10a nařízení č. 1408/71, a proto nemůže být vyplacena dávka Wajong osobě s bydlištěm mimo území Nizozemska?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1247/92 ze dne 30. dubna 1992 kterým se mění nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 136, 19.05.1992, s. 1)


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. září 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-141/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení - Ochrana veřejného zdraví - Odůvodnění - Lékárny - Dodávání farmaceutických výrobků přímo nemocnicím - Blízkost k dotyčné nemocnici)
 (2008/C 285/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Schima, zmocněnec)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Schulze-Bahr, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti členským státem – Porušení článků 28 a 30 ES – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví požadavky, jež musí splňovat lékárny, aby mohly přímo zásobovat nemocnice léčivými přípravky, a jež mohou ve skutečnosti splnit pouze lékárny, které se nacházejí v blízkosti dotčené nemocnice
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 117, 26.5.2007.