text:
 23.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 357/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. března 2017 QuaMa Quality Management GmbH proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 17. ledna 2017 ve věci T-225/15, QuaMa Quality Mangement GmbH v. Amt der Europäischen Union für geistiges Eigentum
 (Věc C-139/17 P)
 (2017/C 357/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: QuaMa Quality Management GmbH (zástupce: C. Russ, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Amt der Europäischen Union für geistiges Eigentum, Microchip Technology, Inc.
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 17. ledna 2017;
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. února 2015 (spojené věci R 1809/2014-4 a R 1680/2014-4).
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka opírá svůj kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu o následující důvody:
 Kasačním opravným prostředkem je namítáno porušení čl. 41 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009 (1). Tribunál vychází nesprávně z předpokladu, že vedlejší účastnice řízení podala dne 9. dubna 2013 správnou žádost o zápis změny vlastníka a použila pro to pouze nesprávný formulář. Ve skutečnosti se žádost o „změnu jména nebo adresy majitele“ vztahovala na všechny ochranné známky (14) společnosti SMSC Europe GmbH a EUIPO ji takto, jak dokládá dopis ze dne 14. dubna 2013, také pochopil. Na základě této skutečnosti je nutno konstatovat, že Úřad žádost ze dne 9. dubna 2013 v celém rozsahu zamítl a vyhověl pouze žádosti ze dne 14. června 2013, která byla podána po uplynutí lhůty pro podání námitek.
 Kasačním opravným prostředkem je dále namítáno porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009. Ani námitkové oddělení, ani odvolací senát se ani náznakem v dostatečné míře nezabývali určením relevantní veřejnosti. K posouzení rizika porušení nemohlo dojít, aniž by byla určena relevantní veřejnost a individuální rozlišovací způsobilost pro konkrétní příslušné zboží a služby. Toto platí tím spíše za předpokladu, z něhož vycházel Tribunál, že podobnost příslušných označení je pro odbornou veřejnost – k níž Tribunál nepatří – „malá“.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


text:
 12.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. března 2014 – Still v. OHIM (Fleet Data Services)
 (Spojené věci T-534/12 a T-535/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihlášky obrazových ochranných známek Společenství Fleet Data Services a Truck Data Services - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Právo být vyslechnut - Článek 75 druhá věta nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 142/42
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Still GmbH (Hamburk, Německo) (zástupce: S. Waller, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: A. Poch, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Dvě žaloby podané proti dvěma rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. září 2012 (věc R 130/2012-1 a věc R 4/2012-1) týkajícím se přihlášek k zápisu obrazového označení Fleet Data Services a obrazového označení Truck Data Services jako ochranných známek Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Společnosti Still GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 2.2.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Efeteio Athinon (Řecko) dne 21. listopadu 2006 – Kokkoris D. Tsanas K. E.P.E. a další v. Glaxosmithkline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon
 (Věc C-478/06)
 (2007/C 20/13)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Efeteio Athinon
 Účastnice původního řízení
 Odvolatelka: Kokkoris D. Tsanas K. E.P.E. a další
 Odpůrkyně: Glaxosmithkline Anonimi Emporiki Viomichaniki Etairia Pharmakeftikon Proiondon
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje odmítnutí podniku zaujímajícího dominantní postavení uspokojit plně objednávky, které jsou mu zaslány velkoobchodníky s farmaceutickými výrobky, když toto odmítnutí vede k omezení vývozní činnosti těchto velkoobchodníků, a tím i k omezení škody způsobené paralelním obchodem, samo o sobě zneužití ve smyslu článku 82 ES? Je odpověď na tuto otázku ovlivněna skutečností, že paralelní obchod je pro velkoobchodníky velmi výnosný vzhledem k rozdílným cenám existujícím v rámci Evropské unie z důvodu státního zásahu, nebo jinak řečeno, skutečností, že trh s farmaceutickými výrobky nevykazuje podmínky čisté hospodářské soutěže, nýbrž se naopak vyznačuje zvýšeným stupněm státního zásahu? Platí konečně, že vnitrostátní soud je povinen použít pravidla Společenství týkající se hospodářské soutěže stejným způsobem na trhy, které fungují v rámci režimu hospodářské soutěže, a na trhy, na kterých je hospodářská soutěž narušena zásahem státu?
 2)
 Jak má být eventuální zneužití posuzováno, jestliže Soudní dvůr rozhodne, že omezení paralelního obchodu z výše uvedených důvodů nepředstavuje zneužití vždy, když je provedeno podnikem v dominantním postavení?
 Obzvláště:
 2.1
 Je vhodné použít kritérium procentního podílu, o který je překročena běžná národní spotřeba, nebo kritérium škody, kterou utrpí podnik v dominantním postavení ve vztahu ke svému celkovému obratu a celkovému zisku? V případě kladné odpovědi, jakým způsobem je třeba určit úroveň procentuálního překročení a výši škody – škody brané jako určitý procentní podíl z obratu a celkového zisku –, nad kterou dotčené jednání může být kvalifikováno jako zneužití?
 2.2
 Je třeba zaujmout přístup založený na zvážení zájmů a v kladném případě, jaké zájmy musí být takto zváženy?
 Konkrétněji:
 a)
 Má na odpověď vliv skutečnost, že pacient – konečný spotřebitel získá omezenou hospodářskou výhodu z paralelního obchodu?
 b)
 Je třeba vzít v úvahu zájmy orgánů sociálního zabezpečení na získání levnějších léků, a pokud ano, do jaké míry?
 2.3
 Jaká jiná kritéria a jaké jiné přístupy mohou být považovány v projednávaném případě za vhodné?


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/25
 Žaloba podaná dne 12. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-15/09)
 (2009/C 69/47)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek, L. Jelínek, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (1), nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 17 uvedené směrnice;
 —
 uložit České republice úhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 21. prosince 2007.
 (1) Úř. věst. L 373, s. 37.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung v. Pfeifer & Langen KG
 (Věc C-564/10) (1)
 (Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Ochrana finančních zájmů Evropské unie - Články 3 a 4 - Správní opatření - Navrácení neoprávněně získaných výhod - Kompenzační úroky a úroky z prodlení dlužné podle vnitrostátního práva - Použití pravidel o promlčení stanovených nařízením č. 2988/95 na vymáhání těchto úroků z prodlení - Dies a quo promlčecí doby - Pojem „zastavení běhu“ - Pojem „přerušení“)
 2012/C 151/12
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 Žalovaná: Pfeifer & Langen KG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht — Výklad článku 3 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340) — Vrácení protiprávně vyplacené pomoci — Použitelnost článku 3 nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 na promlčení nároků na úroky, které jsou podle vnitrostátního práva dlužné společně s vrácením protiprávně obdržené částky
 Výrok
 Článek 3 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství musí být vykládán v tom smyslu, že promlčecí doba, kterou stanoví pro vymáhání hlavního nároku, který odpovídá vrácení výhody neoprávněně získané z unijního rozpočtu, se nepoužije na vymáhání úroků vzniklých z této pohledávky, jsou-li tyto úroky dlužné nikoli na základě unijního práva, nýbrž pouze na základě vnitrostátního práva.
 (1) Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/5
 Žaloba podaná dne 26. listopadu 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-556/10)
 2011/C 38/07
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 1)
 určit, že Spolková republika Německo při provedení prvního železničního balíčku nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z:
 —
 článku 6 odst. 3 a přílohy II směrnice 91/440/EHS (1), jakož i čl. 4 odst. 2 a čl. 14 odst. 2 směrnice 2001/14/ES (2),
 —
 článku 6 odst. 2 směrnice 2001/14/ES,
 —
 článku 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice 2001/14/ES a
 —
 článku 30 odst. 4 směrnice 2001/14/ES ve spojení s čl. 10 odst. 7 směrnice 91/440/EHS.
 2)
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Směrnice 91/440/EHS a 2001/14/ES směřují k dosažení stejného a nediskriminačního přístupu k železniční infrastruktuře pro všechny podniky a k podpoře železničního trhu v Evropě, na kterém existuje hospodářská soutěž, který je dynamický a transparentní. Článek 6 odst. 3 směrnice 91/440/EHS stanoví, že podstatné „funkce“ provozovatele infrastruktury je třeba svěřit subjektům nebo podnikům, „které samy neprovozují železniční dopravu“.
 Podle názoru Komise není nezávislost provozovatele infrastruktury, kterou směrnice stanoví, v Německu při provozování podstatných funkcí zaručena, protože vícero z těchto „podstatných funkcí“ jsou přeneseny na společnost, která je sice právně nezávislá, ale je součástí holdingu, ke kterému mimo jiné patří podniky, které nabízí služby železniční dopravy.
 Nezávislost zakotvená ve směrnici 2001/14/ES se musí projevit nejen právně, ale i organizačně a v přijatých rozhodnutích. Z toho vyplývá, že podnik pověřený podstatnými funkcemi může být s podniky poskytujícími služby železniční dopravy organizován v jednom holdingu jen tehdy, když je od nich nejen právně oddělen, ale prokazatelně s ním ani netvoří hospodářskou jednotku a je tedy na nich hospodářsky nezávislý. Pokud by tedy v rámci holdingu byly podstatné funkce poskytovány dceřinnou společností, je třeba prostřednictvím ochranných opatření zajistit, aby mateřská a dceřinná společnost netvořily hospodářskou jednotku a tedy nemohly jednat jako jeden podnik. Tato přiměřená a dostatečná ochranná opatření, která mají rovněž zajistit hospodářskou nezávislost provozovatele infrastruktury na podniku železniční dopravy, nebyla ale v Německu vytvořena. Německem uváděná ochranná opatření nestačí k tomu, aby zajistila nezávislost podstatných funkcí, zabránila střetu zájmů a zbavila holding kontroly nad subjektem pověřeným podstatnými funkcemi.
 Zaprvé na splnění požadavků nezávislosti nedohlíží nezávislý orgán a pro soutěžitele neexistuje v případě porušení zásady nezávislosti možnost podat stížnost. Zadruhé není zabezpečena nezávislost pracovníků, respektive řídících grémií a vedoucích pracovníků subjektu pověřeného podstatnými funkcemi na holdingové společnosti, a to z těchto důvodů:
 —
 Členům představenstva holdingu nebo jiných společností náležících k holdingu není zabráněno, aby byli členy i v představenstvu subjektu pověřeného podstatnými funkcemi.
 —
 Není upraveno, že členové řídícího grémia subjektu pověřeného podstatnými funkcemi, jakož i jeho vedoucí pracovníci a zaměstnanci pověření výkonem podstatných funkcí nemohou poté, co se vzdali své činnosti pro tento subjekt během přiměřeného počtu let zastávat žádnou vedoucí funkci v holdingu nebo v jiné organizaci, která je pod kontrolou holdingu.
 —
 Řídící grémium subjektu pověřeného podstatnými funkcemi není jmenováno na základě jasně definovaných podmínek a vázáno odpovídajícími právními povinnostmi, aby byla zajištěna naprostá nezávislost při přijímání rozhodnutí.
 —
 Subjekt pověřený podstatnými funkcemi nedisponuje vlastními zaměstnanci, kteří jsou usazeni v oddělených, respektive zabezpečených prostorech a jejichž kontakty s holdingovou společností a jinými podniky pod její kontrolou, jsou omezeny na oficiální oznámení, která jsou spojena s výkonem podstatných funkcí.
 —
 Přístup k informačním systémům není zajištěn, čímž není vyloučeno, že se holding může dostat k informacím, jež se týkají výkonu podstatných funkcí.
 Vedle výše uvedeného porušení požadavku nezávislosti provozovatele infrastruktury při výkonu podstatných funkcí nesplnila Spolková republika Německo své povinnosti vyplývající ze směrnic 91/440 a 2001/14 tím, že
 —
 dostatečně jasně neprovedla ustanovení směrnice 2001/14/ES o poplatcích za infrastrukturu a opomenula stanovit podmínky nesprávného použití zásady celkových nákladů,
 —
 nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby zavázala provozovatele infrastruktury ke snížení nákladů na infrastrukturu a poplatků za přístup k železniční síti,
 —
 opomenula zmocnit regulační orgány, aby prosazovaly svoje požadavky na poskytnutí informací vůči provozovateli infrastruktury i vhodnými sankčními opatřeními.
 (1) Směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 375).


text:
 10.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/28
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2016 – Société wallonne des aéroports v. Komise
 (Věc T-474/16)
 (2016/C 371/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Société wallonne des aéroports SA (SOWEAR) (Namur, Belgie) (zástupci: A. Lepièce a H. Baeyens, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil návrh žalobkyně na spojení projednávané věci s věcí T-818/14 za přípustný a opodstatněný;
 —
 prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou a opodstatněnou,
 a tudíž
 —
 zrušil články 3, 4, 5 a 6 rozhodnutí Komise ze dne 1. října 2014 č. SA.14093 o opatřeních přijatých Belgií ve prospěch společností Brussels South Charleroi Airport a Ryanair;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se Komise měla dopustit tím, že zkoumala poplatky zaplacené společností Brussels South Charleroi Airport (BSCA) žalobkyni s ohledem na článek 107 SFEU, přičemž investiční rozhodnutí pokračovat s výstavbou letištní infrastruktury a dát ji k dispozici společnosti BSCA byla přijata před vyhlášením rozsudku ze dne 12. prosince 2000, Aéroports de Paris v. Komise (T-128/98, EU:T:2000:290), který potvrdil Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 24. října 2002, Aéroports de Paris v. Komise (C-82/01 P, EU:C:2002:617).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se Komise měla dopustit tím, že kvalifikovala Instrument Landing System (ILS) a službu osvětlení přistávacích ploch jako vybavení a služby hospodářské povahy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise při stanovení ročního tržního poplatku společnosti BSCA vycházela z chybné metody a výpočtových faktorů, což mělo podstatný vliv na výši podpory, a krom toho své úvahy dostatečně neodůvodnila.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se Komise měla dopustit tím, že do výše poplatku, který měla uhradit společnost BSCA, započítala podporu, která jí byla poskytnuta za plnění bezpečnostního úkolu (konkrétně jde o dotaci „protipožární údržba“), a tím, že nevzala v úvahu snížení „dotace protipožární údržba“ v letech 2014 a 2015.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/30
 Usnesení Tribunálu ze dne 17. července 2015 – EEB v. Komise
 (Věc T-565/14) (1)
 („Životní prostředí - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Rozhodnutí Komise o oznámení Polska týkajícího se přechodného národního plánu podle článku 32 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích - Odmítnutí vnitřního přezkumu - Individuálně určené opatření - Aarhuská úmluva - Lhůta pro podání žaloby - Opožděnost - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti postrádající jakýkoliv právní základ“)
 (2015/C 381/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: European Environmental Bureau (EEB) (Brusel, Belgie) (zástupkyně: S. Podskalská, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro Nolin, S. Petrova a G. Wilms, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 804 ze dne 17. února 2014 o oznámení Polské republiky týkajícího se přechodného národního plánu podle článku 32 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích a dále návrh na zrušení rozhodnutí Komise Ares (2014) 1915757 ze dne 12. června 2014, kterým se zamítá žádost žalobkyně, kterou se žalobkyně domáhá toho, aby Komise přezkoumala své rozhodnutí ze dne 17. února 2014.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá
 2)
 Není namístě rozhodnout o návrzích na vstup Rady Evropské unie, Evropského parlamentu a Polské republiky jako vedlejších účastníků do řízení.
 3)
 European Environmental Bureau (EEB) ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 EEB, Komise, Rada a Parlament a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
 (1) Úř. věst. C 395, 10.11.2014.


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. února 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Belgie) – Paul Abraham, Eugène Dehalleux, Jacqueline Starck, Robert Beaujean, Patrick Descamps a další, Régine Lecomte, Jacques Deheneffe, Mirèse Mailleux, Léon Schreiber, Marie-Paule Cornesse, Claude Farnir, Pascale Bastiaens, Marc Kriescher, Isabelle Lemaire, Jean-Luc Kriescher, Mauro Altafoglia, Charles Franckaert, Fernande Pretto v. Région wallonne, Société de développement et de promotion de l'aéroport de Liège-Bierset SA, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, Société nationale des voies aériennes-Belgocontrol, État belge, Cargo Airlines Ltd
 (Věc C-2/07) (1)
 (Směrnice 85/337/EHS - Posouzení vlivů záměrů na životní prostředí - Letiště s rozjezdovou a přistávací drahou delší než 2 100 metrů)
 (2008/C 107/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Paul Abraham, Eugène Dehalleux, Jacqueline Starck, Robert Beaujean, Patrick Descamps a další, Régine Lecomte, Jacques Deheneffe, Mirèse Mailleux, Léon Schreiber, Marie-Paule Cornesse, Claude Farnir, Pascale Bastiaens, Marc Kriescher, Isabelle Lemaire, Jean-Luc Kriescher, Mauro Altafoglia, Charles Franckaert, Fernande Pretto
 Žalovaní: Région wallonne, Société de développement et de promotion de l'aéroport de Liège-Bierset SA, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, Société nationale des voies aériennes-Belgocontrol, État belge, Cargo Airlines Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour de cassation – Výklad článků 1, 2 a 4 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40) – Pojem „záměr, který by mohl mít významný vliv na životní prostředí“ – Letiště s drahou o délce více než 2 100 metrů – Práce v oblasti infrastruktury a přestavby stávajícího letiště bez prodloužení dráhy – Nezbytnost studie o posouzení vlivů
 Výrok
 1)
 I když dohoda, jako je dohoda dotčená ve sporu v původním řízení, není záměrem ve smyslu směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, přísluší předkládajícímu soudu, aby na základě použitelné vnitrostátní právní úpravy určil, zda tato dohoda obsahuje povolení ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 85/337. V této souvislosti je třeba přezkoumat, zda je toto povolení součástí vícestupňového řízení zahrnujícího hlavní rozhodnutí, jakož i prováděcí rozhodnutí a zda je třeba vzít v úvahu kumulativní účinek více záměrů, jejichž vliv na životní prostředí musí být posouzen celkově.
 2)
 Ustanovení bodu 12 přílohy II, vykládaná ve vzájemném spojení s ustanoveními bodu 7 přílohy I směrnice 85/337, v původním znění, se týkají rovněž změn infrastruktury stávajícího letiště bez prodloužení rozjezdové a přistávací dráhy, jestliže je lze považovat, zejména s ohledem na jejich povahu, význam a vlastnosti, za změnu samotného letiště. Tak je tomu zejména v případě stavebních prací určených k podstatnému zvýšení činnosti letiště a leteckého provozu. Přísluší předkládajícímu soudu, aby se ubezpečil, že příslušné orgány správně posoudily, zda mají stavební práce dotčené ve sporu v původním řízení podléhat posouzení jejich vlivu na životní prostředí.
 3)
 Příslušné orgány musejí vzít v úvahu zamýšlené rozšíření činnosti letiště, přezkoumávají-li vliv změn jeho infrastruktury, které mají být provedeny za účelem umožnění tohoto rozšíření, na životní prostředí.
 (1) Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/12
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. května 2012 — Španělské království v. Evropská komise
 (Věc C-24/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Výdaje uskutečněné Španělským královstvím - Podpora produkce olivového oleje)
 2012/C 174/16
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: F. Jimeno Fernández, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu ze dne 12. listopadu 2010, Španělsko v. Komise (T-113/08), jímž Tribunál zamítl návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2007, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. 2008, L 18, s. 12), a to v rozsahu, v němž se týká některých výdajů vynaložených Španělským královstvím v odvětví olivového oleje a v odvětví plodin na orné půdě
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 12. listopadu 2010, Španělsko v. Komise (T-113/08), se zrušuje v rozsahu, v němž vzhledem k tomu, že dopis Komise AGR 16844 ze dne 11. července 2002 považoval za sdělení ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2245/1999 ze dne 22. října 1999, zohlednil datum doručení uvedeného dopisu jako skutečnost určující počátek běhu 24měsíční lhůty stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. c) pátém pododstavci nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1287/95 ze dne 22. května 1995, a v čl. 7 odst. 4 pátém pododstavci nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky, pro účely finanční opravy, která byla provedena v rozhodnutí Komise 2008/68/ES ze dne 20. prosince 2007, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) v odvětví olivového oleje, z důvodu, že se španělské orgány dostatečně neřídily návrhy Agentury pro olivový olej vyplývajícími z kontrol provedených ve mlýnech.
 2)
 Rozhodnutí 2008/68 se zrušuje v rozsahu, v němž z financování Společenství vylučuje výdaje uskutečněné Španělským královstvím v odvětví olivového oleje mimo 24měsíční lhůtu předcházející datu doručení dopisu Komise ze dne 24. listopadu 2004, kterým byla svolána dvoustranná schůzka na 21. prosince 2004, pakliže se na tyto výdaje vztahuje finanční oprava uplatněná z důvodu, že se španělské orgány dostatečně neřídily návrhy Agentury pro olivový olej vyplývajícími z kontrol provedených ve mlýnech.
 3)
 Španělské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady vynaložené jak v řízení v prvním stupni, tak v souvislosti s řízením o tomto kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 95, 26.3.2011.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/40
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 17. října 2007 – Sumitomo Chemical Agro Europe a Philagro France v. Komise
 (Věc T-454/05) (1)
 („Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka procymidon - Směrnice 91/414/EHS - Žaloba na neplatnost - Žaloba pro nečinnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na náhradu škody - Nepřípustnost - Zjevně neopodstatněná žaloba“)
 (2007/C 315/75)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sumitomo Chemical Agro Europe SAS (Lyon, Francie) a Philagro France SAS (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Doherty, zmocněnec)
 Předmět věci
 Zaprvé, návrh směřující ke zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 20. října 2005, týkajícím se povolení uvedení účinné látky procymidonu na trh podle směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332), zadruhé, podpůrně vzhledem k žalobě na neplatnost, žaloba pro nečinnost směřující k určení toho, že Komise protiprávně nepřijala opatření požadovaná Sumitomo Chemical Agro Europe SAS a jejími dceřinými společnostmi v dopise ze dne 5. září 2005, a, zatřetí, žaloba na náhradu škody údajně utrpěné žalobci v důsledku toho, že Komise přijala rozhodnutí údajně obsažené v dopise ze dne 20. října 2005, a, podpůrně, tím, že Komise nepřijala opatření požadovaná v dopise ze dne 5. září 2005.
 Výrok
 1)
 Již není namístě rozhodovat o žalobě na neplatnost a žalobě pro nečinnost.
 2)
 Žaloba na náhradu škody se zamítá jako nepřípustná v části, ve které směřuje k náhradě škody údajně utrpěné Sumitomo Chemical Agro Europe SAS a Philagro France SAS v důsledku toho, že Komise přijala rozhodnutí údajně obsažené v dopise ze dne 20. října 2005.
 3)
 Žaloba na náhradu škody se zamítá jako po právní stránce zjevně neopodstatněná v části, ve které směřuje k náhradě škody údajně utrpěné Sumitomo Chemical Agro Europe SAS a Philagro France SAS v důsledku toho, že Komise nepřijala opatření požadovaná Sumitomo Chemical Agro Europe a jejími dceřinými společnostmi v dopise ze dne 5. září 2005.
 4)
 Sumitomo Chemical Agro Europe a Philagro France ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/27
 Usnesení Tribunálu ze dne 3. května 2017 – De Nicola v. BEI
 (Věc T-59/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Hodnotící zpráva služebního postupu - Hodnocení za rok 2012 - Nesprávná právní posouzení - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2017/C 221/37)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: G. Ferabecoli, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka (BEI) (zástupci: původně G. Nuvoli a F. Martin, poté G. Nuvoli a G. Faedo, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015, De Nicola v. BEI (F 9/14, EU:F:2015:163), a znějící na částečné zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Carlo De Nicola ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (BEI) v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 111, 29.3.2016.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/79
 Žaloba podaná dne 16. září 2009 — Sociedad Agricola Requingua v. OHIM — Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (TORO DE PIEDRA)
 (Věc T-358/09)
 2009/C 267/141
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sociedad Agricola Requingua Ltda (Santiago, Chile) (zástupce: E. Vorbuchner, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Consejo Regulador de la Denominación de Origen Toro (Toro, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. června 2009 ve věci R 1117/2008-2;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, tj. nákladů námitkového řízení, řízení před odvolacím senátem a nákladů tohoto řízení; a
 —
 uložit dalšímu účastníkovi řízení před odvolacím senátem, aby nesl vlastní náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „TORO DE PIEDRA“ pro výrobky zařazené do třídy 33
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastník řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství „D. ORIGEN TORO“ pro výrobky zařazené do třídy 33; Španělská obrazová ochranná známka „Denominación de Origen TORO“ pro výrobky zařazené do třídy 33
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny; porušení čl. 75 odst. 2 nařízení Rady č. 207/2009 a práva být vyslechnut z důvodu, že odvolací senát nepřihlédl k poslednímu vyjádření žalobkyně; porušení povinnosti uvést odůvodnění podle čl. 75 odst. 1 nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát neodůvodnil, proč nepřihlédl k poslednímu vyjádření žalobkyně.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. dubna 2016 – Francie v. Komise
 (Věc T-56/06 RENV II) (1)
 („Státní podpory - Směrnice 92/81/EHS - Spotřební daně z minerálních olejů - Minerální oleje používané jako palivo při výrobě oxidu hlinitého - Osvobození od spotřební daně - Legitimní očekávání - Právní jistota - Přiměřená lhůta“)
 (2016/C 200/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Colas a R. Coesme, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan a K. Walkerová, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení článku 5 rozhodnutí Komise 2006/323/ES ze dne 7. prosince 2005 o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (Úř. věst. 2006, L 119, s. 12), v rozsahu, v němž je jím Francouzské republice uložena povinnost zajistit navrácení státní podpory neslučitelné se společným trhem, kterou v období od 3. února 2002 do 31. prosince 2003 poskytovala na základě osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého od spotřební daně v regionu Gardanne (Francie).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí ve věcech T-56/06, T-56/06 RENV I a T-56/06 RENV II a tři dvacetiny nákladů řízení vynaložených Komisí ve věcech C-89/08 P a C-272/12 P.
 3)
 Komise ponese jednu čtvrtinu vlastních nákladů řízení vynaložených ve věcech T-56/06, T-56/06 RENV I a T-56/06 RENV II a jednu pětinu vlastních nákladů řízení vynaložených ve věcech C-89/08 P a C-272/12 P.
 (1) Úř. věst. C 96, 22. 4. 2006.


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/6
 Usnesení Soudního dvora ze dne 29. listopadu 2012 — Dimos Peramatos v. Evropská komise
 (Věc C-647/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Finanční podpora přiznaná projektu v oblasti životního prostředí - „LIFE“ - Rozhodnutí vymáhat část vyplacené částky - Určení povinností příjemce - Legitimní očekávání - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávná právní posouzení)
 2013/C 108/10
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dimos Peramatos (zástupce: G. Gerapetritis, Δικηγόρος)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande a A.-M. Rouchaud-Joët, zmocněnkyně, ve spolupráci s A. Somou, Δικηγόρος)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) ze dne 12. října 2011, Dimos Peramatos v. Komise (T-312/07), kterým se zamítá žaloba, jejímž předmětem je zrušení rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005, oznámeného navrhovatelce soudním vykonavatelem dne 17. května 2007, o vymáhání částek vyplacených na základě rozhodnutí Komise C/1997/29 final ze dne 17. července 1997, které se týká projektu spadajícího do rámce programu zalesňování, nebo podpůrně změna napadeného rozhodnutí
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Dimos Peramatos se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


text:
 10.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 362/24
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (pléna) ze dne 27. září 2011 — De Nicola v. EIB
 (Věc F-55/08 DEP)
 (Veřejná služba - Řízení - Určení nákladů řízení - Nahraditelné náklady - Nutné výdaje - Odměna zaplacená orgánem jeho advokátovi - Povinnost žalobce, který neměl ve věci úspěch, nahradit tuto odměnu - Zásada rovného zacházení - Účinná soudní ochrana - Podmínky)
 2011/C 362/41
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: F. Martin, zmocněnkyně, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Žalobu o určení výše nákladů řízení podaná žalovanou v důsledku rozsudku Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 30. listopadu 2009 vydaného ve věci F-55/08.
 Výrok usnesení
 Nahraditelné náklady řízení Evropské investiční banky ve věci F-55/08, De Nicola v. EIB se stanoví na částku 6000 eur.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/15
 Usnesení Soudního dvora ze dne 17. února 2009 — Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-483/07) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Rezervace domény „galileo.eu“ Komisí - Článek 230 čtvrtý pododstavec ES - Rozhodnutí týkající se osobně fyzické nebo právnické osoby - Zjevně neopodstatněná žaloba“)
 2009/C 220/25
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG (zástupce: K. Bott, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a E. Montaguti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 28. srpna 2007, Galileo Lebensmittel v. Komise (T46/06), kterým Soud odmítl jako nepřípustnou žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, kterým bylo na základě článku 9 nařízení Komise (ES) č. 874/2004 ze dne 28. dubna 2004, kterým se stanoví obecná pravidla pro zavádění a funkce domény nejvyšší úrovně „.eu“ a zásady, jimiž se řídí registrace (Úř. věst. L 162, s. 40; Zvl. vyd. 13/34, s. 825), jméno internetové domény „galileo.eu“ rezervováno jako jméno domény rezervované pro využití orgány a institucemi Společenství — Požadavek osobního dotčení napadeným rozhodnutím — Porušení čl. 230 čtvrtého pododstavce ES
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Galileo Lebensmittel GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 8, 12.1.2008.


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/19
 Žaloba podaná dne 29. září 2010 — Komise v. Maďarsko
 (Věc C-473/10)
 ()
 2010/C 328/36
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk a B. D. Simon, zmocněnci)
 Žalovaná: Maďarská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 1)
 Určit, že Maďarská republika tím, že
 nezaručila nezávislost přidělování vlakových tras železničním podnikům, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 3 a přílohy II směrnice 91/440/EHS (1) v platném znění, jakož i z čl. 14 odst. 2 směrnice 2001/14/ES (2);
 nezaručila nezávislost zpoplatnění železničních podniků, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 3 a přílohy II směrnice 91/440/EHS v platném znění, jakož i z čl. 4 odst. 2 směrnice 2001/14/ES;
 nezaručila finanční rovnováhu manažerů infrastruktury, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/14/ES;
 nemotivovala manažery infrastruktury snižovat náklady spojené s poskytování infrastruktury a míru přístupových poplatků, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 2 směrnice 2001/14/ES;
 nezaručila, aby poplatky za minimální přístupový balík a za traťový přístup k servisním zařízením byly stanoveny na základě nákladů přímo vynaložených na provoz vlaku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 3 směrnice 2001/14/ES;
 nezavedla systém motivující železniční podniky a manažery infrastruktury k minimalizaci poruch a zvyšování výkonnosti železniční sítě, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 11 směrnice 2001/14/ES;
 uložit Maďarské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Cílem směrnic 91/440/EHS a 2001/14/ES je zaručit železničním podnikům spravedlivý a nediskriminační přístup k železniční infrastruktuře. V zájmu dosáhnuti tohoto cíle uvedené směrnice stanoví, že subjekt poskytující služby železniční dopravy nemůže přijímat rozhodnutí související se stanovením vlakových tras a přidělováním kapacity musí být pověřen nezávislý orgán. Pokud by železniční podnik byl pověřen řízením dopravy, vedlo by to nezbytně k soutěžní výhodě, neboť při plnění úloh souvisejících s řízením dopravy musí mít podrobné informace o službách poskytovaných železničními podniky, jejich objemu a čase poskytování.
 Tato žaloba je mimo jiné odůvodněna i tím, že v Maďarsku je řízení dopravy zajišťování subjekty, jež poskytují služby železniční dopravy, což je porušením ustanovení uvedených směrnic.
 Řízení dopravy nelze kvalifikovat jako provozování infrastruktury, jež nezahrnuje stanovení vlakových tras či přidělování kapacity, neboť řízení dopravy se nezbytně podílí na rozhodovacím procesu souvisejícím se stanovováním vlakových tras či přidělováním kapacity. Jednak manažer dopravy musí být seznámen s rozhodnutími o přidělení kapacity, aby mohl řídit dopravu, a jednak v případě narušení dopravy či v naléhavé situaci musí přijmout nezbytná opatření vedoucí k obnovení dopravy podle plánu, což nezbytně vede k novému přidělení kapacity sítě a volných vlakových tras.
 Tím, že v Maďarsku železniční podniky vystavují podrobné vyúčtování poplatků za používání železniční infrastruktury, je porušením zásady nezávislosti řízení dopravy. Vzhledem k tomu, že tato podrobná vyúčtování odkazují nezbytně mimo jiné na služby využité železničními podniky, jakož i na jejich objem a čas, kdy byly použity, poskytují soutěžní výhodu podnikům, které je vystavují.
 Kromě nesplnění požadavku nezávislosti stanovení vlakových tras Maďarská republika rovněž nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnic 91/440/EHS a 2001/14/ES, tím, že:
 —
 nestanovila podmínky zajišťující finanční rovnováhu manažerů infrastruktury,
 —
 nepřijala opatření motivující manažery infrastruktury snižovat poplatky za přístup k síti a provozní náklady,
 —
 nepřijala prováděcí opatření zajišťující uplatňování zásady přímých nákladů při určování poplatků za traťový přístup k servisním zařízením, a
 —
 nezavedla systém opatření motivujících železniční podniky a manažery infrastruktury k minimalizování poruch a zvyšovaní výkonnosti železniční sítě.
 (1) Směrnice Rady ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404).


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/6
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 25. června 2013 — Evropská komise v. Česká republika
 (Věc C-241/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/41/ES - Činnosti institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohled nad nimi - Neúplné provedení ve stanovené lhůtě - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku - Článek 260 odst. 2 SFEU - Peněžité sankce - Paušální částka)
 2013/C 225/08
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Z. Malůšková, N. Yerrel a K.-Ph. Wojcik, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika (zástupci: M. Smolek a J. Očková, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Článek 260 SFEU — Neprovedení rozsudku Soudního dvora ze dne 14. ledna 2010 ve věci C 343/08, Komise v. Česká republika — Nepřijetí veškerých opatření nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského Parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi (Úř. věst. L 235, s. 10; Zvl. vyd. 05/04, s. 350) ve stanovené lhůtě — Uložení paušální částky a penále
 Výrok
 1)
 Česká republika tím, že ke dni uplynutí lhůty stanovené ve výzvě dopisem, kterou jí zaslala Evropská komise podle čl. 260 odst. 2 SFEU, nepřijala veškerá opatření, jež vyplývala z rozsudku ze dne 14. ledna 2010, Komise v. Česká republika (C 343/08), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.
 2)
 České republice se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 250 000 eur.
 3)
 České republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 232, 6.8.2011.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/1
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 27. června 2006 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-540/03) (1)
 (Imigrační politika - Právo na sloučení rodin s nezletilými dětmi státních příslušníků třetích zemí - Směrnice 2003/86/ES - Ochrana základních práv - Právo na respektování rodinného života - Povinnost zohlednění zájmů nezletilého dítěte)
 (2006/C 190/02)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: H. Duintjer Tebbens a A. Caiola, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: O. Petersen a M. Simm, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Komise Evropských společenství (zástupci: C. O'Reilly a C. Ladenburger, zmocněnci) a Spolková republika Německo (zástupci: A. Tiemann, W.-D. Plessing a M. Lumma, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení čl. 4 odst. 1 posledního pododstavce a čl. 4 odst. 6, jakož i článku 8 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. L 251, s. 12; Zvl. vyd. 19/06, s. 224) – Výjimka z práva na sloučení rodin s nezletilými dětmi
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Spolková republika Německo a Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 47, 21. 2. 2004.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 22. února 2013 — Philippe Gruslin v. Citibank Belgium SA
 (Věc C-88/13)
 2013/C 147/17
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Philippe Gruslin
 Žalovaný: Citibank Belgium SA
 Předběžná otázka
 Musí být článek 45 směrnice Rady 85/611/EHS (1) ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) vykládán v tom smyslu, že se pojem „platby podílníkům“ vztahuje také na vydání certifikátů k podílovým jednotkám na jméno podílníkům?
 (1) Úř. věst. L 375, s. 3; Zvl. vyd. 06/01, s. 139.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/65
 Žaloba podaná dne 25. září 2013 — Leder & Schuh International v. OHIM — Epple (VALDASAAR)
 (Věc T-519/13)
 2013/C 344/119
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Leder & Schuh International AG (Salcburk, Rakousko) (zástupce: S. Korn, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Valerie Epple (Bronnen, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu, zamítl námitku a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů odvolacího řízení, jakož i řízení před Tribunálem Evropské unie.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „VALDASAAR“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 18, 25 a 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 591 249
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Valerie Epple
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „Val d‘Azur“ pro výrobky zařazené do třídy 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení nařízení č. 207/2009, neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 15. února 2007 – Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones v. Administración del Estado
 (Věc C-82/07)
 (2007/C 82/44)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones
 Žalovaná: Administración del Estado
 Předběžné otázky
 1.
 Zavazují čl. 3 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 směrnice 2002/21/ES (1), ve spojení s bodem 11 jejího odůvodnění, členské státy k tomu, aby svěřily jednak „regulační funkce “a jednak „provozní funkce “v oblasti přidělování národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů odlišným orgánům?
 2.
 Pokud členský stát při provádění směrnice 2002/21/ES do svého vnitrostátního právního řádu svěřil konkrétnímu orgánu přidělování národních číslovacích zdrojů a správu národních číslovacích plánů, může současně omezit pravomoci uvedeného orgánu v této oblasti tím, že je svěří jiným orgánům nebo samotné státní správě, takže ve skutečnosti je výsledkem to, že správa uvedených zdrojů je sdílena různými orgány?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. února 2011 E.ON Energie AG proti rozsudku Tribunálu (osmému senátu) vydanému dne 15. prosince 2010 ve věci T-141/08, E.ON Energie AG v. Komise
 (Věc C-89/11 P)
 2011/C 152/20
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: E.ON Energie AG (zástupci: A. Röhling, F. Dietrich a R. Pfromm, Rechtanwälte)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit napadený rozsudek Tribunálu a rozhodnutí Komise K(2008) 377 v konečném znění ze dne 30. ledna 2008 ve věci COMP/B-1/39.326, doručené navrhovatelce dne 6. února 2008;
 —
 podpůrně zrušit napadený rozsudek a rozhodnutí označené v bodu 1 prohlásit za neplatné v části, v níž
 a)
 navrhovatelce byla uložena pokuta,
 b)
 navrhovatelce byla uložena náhrada nákladů řízení,
 a vyhovět návrhovým žádáním navrhovatelky předloženým v řízení v prvním stupni;
 —
 podpůrně zrušit napadený rozsudek Tribunálu a vrátit věc Tribunálu;
 —
 uložit odpůrkyni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka se obrací proti napadenému rozhodnutí Tribunálu s návrhovými žádáními směřujícími ke zrušení tohoto rozhodnutí a rozhodnutí odpůrkyně K(2008) 377 v konečném znění ze dne 30. ledna 2008 ve věci COMP/B-1/39.326. Rozsudkem bylo potvrzeno rozhodnutí odpůrkyně o uložení pokuty, v němž je navrhovatelce vytýkáno, že porušila pečeť, kterou umístili zástupci odpůrkyně podle čl. 20 odst. 2 písm. d) nařízení (ES) č. 1/2003 a porušila tak „přinejmenším z nedbalosti“ čl. 23 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1/2003. K odůvodnění svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje šest důvodů:
 1)
 Navrhovatelka nejprve uvádí, že Tribunál nesprávně rozdělil důkazní břemeno, čímž se dopustil současně porušení zásady presumpce neviny a rozhodovací maximy práva Společenství in dubio pro reo. Tribunál především nezohlednil skutečnost, že důkazní prostředek ve formě pečeti (nesporně) skladované po uplynutí její Shelf Life (doby skladovatelnosti) nepředstavuje žádný „dostatečně vypovídající“ důkaz proto, aby prokázala existenci porušení.
 2)
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil svou povinnost odůvodnění, a to prostřednictvím nesprávné kvalifikace. Tribunál v rámci obrácení důkazního břemene zneuznává kritérium „zpochybnění“ důkazní hodnoty pečeti, které nejprve sám stanovil, a to prostřednictvím požadavku přímé „příčinné souvislosti“ mezi zastaráním pečeti a vzniku pozitivního VOID efektu, použitému později v rámci nesprávné kvalifikace.
 3)
 Prostřednictvím třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál zkreslil důkazní prostředky a porušil tak v souvislosti s tím logické zákonitosti, obecnou zásadu právního státu, jakož opětovně svou povinnost odůvodnění. K tomu navrhovatelka zejména uvádí, že Tribunál přikládá důkaznímu prostředku „protokol o umístění pečetě“ prostřednictvím předpokladu, že v něm má být spatřován dostatečný důkaz o řádném umístění pečetě, vypovídající schopnost, která z něj nemůže vyplývat.
 4)
 Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka vytýká další nedostatek v odůvodnění spojený s porušením zákonitostí logiky. S ohledem na další pečeti v budově navrhovatelky Tribunál vyvozuje z funkčnosti přitom použitých pečetí závěr, který nelze logicky vysvětlit, také o funkčnosti sporné pečeti.
 5)
 Pátým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že porušil pravidla řádného provádění důkazů, zákonitosti logiky, jakož i zásadu in dubio pro reo. Tribunál považoval především tvrzení navrhovatelky ve vztahu k „nápisům VOID“ na dveřním rámu nesprávně za irelevantní a v rozporu s pravidly řádného provádění důkazů neprovedl dokazování v tomto smyslu.
 6)
 Prostřednictvím šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka nakonec Tribunálu vytýká, že se dopustil porušení právních předpisů tím, že opětovně porušil pravidla řádného provádění důkazů a zásadu právního státu, a sice proporcionality s ohledem na vyměření pokuty. Tribunál nezohledňuje polehčující okolnost, že sama odpůrkyně zapříčinila v současnosti už neobjasnitelnou situaci, která nastala v den provádění kontroly. Navíc Tribunál s ohledem na rozsah poškození chráněného zájmu nezajistil důkaz o otevření dveří, která je relevantní pro otázku závažnosti činu a stanovení výše pokuty.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. března 2017 – Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA v. New Japan Chemical, REACh ChemAdvice GmbH, Sitre Srl, Evropská agentura pro chemické látky, Nizozemské království, Evropská komise
 (Věc C-324/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 1907/2006 (nařízení REACH) - Článek 57 písm. f) - Povolení - Látky vzbuzující mimořádné obavy - Identifikace - Stejné obavy - Methylhexahydroftalanhydrid, 4-methylhexahydroftalanhydrid, 1-methylhexahydroftalanhydrid a 3-methylhexahydroftalanhydrid“)
 (2017/C 151/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Hitachi Chemical Europe GmbH, Polynt SpA (zástupci: C. Mereu a M. Grunchard, avocats)
 Další účastnice řízení: New Japan Chemical (zástupci: C. Mereu a M. Grunchard, avocats), REACh ChemAdvice GmbH, (zástupci: C. Mereu a M. Grunchard, avocats), Sitre Srl (zástupci: C. Mereu a M. Grunchard, avocats), Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä, C. Buchanan, W. Broere a T. Zbihlej, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem, advocaat), Nizozemské království (zástupkyně: C. Schillemans a M. Bulterman, zmocněnkyně), Evropská komise (zástupci: D. Kukovec a K. Mifsud-Bonnici, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Hitachi Chemical Europe GmbH a Polynt SpA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské agentuře pro chemické látky (ECHA).
 3)
 Nizozemské království a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 4)
 New Japan Chemical a REACh ChemAdvice GmbH ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


text:
 21.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 428/17
 Žaloba podaná dne 1. září 2016 – IPA v. Komise
 (Věc T-635/16)
 (2016/C 428/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: SC IPA SA (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: L. Vasilescu, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil oznámení o dluhu ze dne 28. června 2016 č. 3241608864, ve výši 63 653,58 eur, a č. 3241608865, ve výši 9 630,30 eur, vydaná žalovanou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že se spor v podstatě týká výpočtu nepřímých nákladů spojených se smlouvou, podle níž je příjemcem. Několik let po uzavření smlouvy tak Komise zavedla nesprávný vzorec pro výpočet nepřímých nákladů, což je v rozporu s ustanoveními smlouvy a obecně uznávanými zásadami a účetními postupy.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise založila svá tvrzení na auditu a přijala všechna zjištění auditora, aniž by vzala v úvahu, že metodika pro výpočet nepřímých nákladů použitá auditory porušuje: (i) zásady a postupy účetnictví příjemce, které jsou mimoto jako přednostní uloženy smlouvou, a (ii) obecně uznávané zásady a postupy účetnictví.
 Žalobkyně rovněž tvrdí, že se metody výpočtu nepřímých nákladů smlouvy používané auditorem a schválené Komisí neoprávněně lišily od účetního systému příjemce, zatímco podle smlouvy měly být všechny náklady stanoveny v souladu s obvyklými zásadami a postupy účetnictví příjemce. Účetní systém příjemce je podle žalobkyně jediným systémem akceptovaným pro smlouvu a neexistuje žádný důvod nahradit nebo neschválit účetní postupy, které příjemce používá k výpočtu nepřímých nákladů smlouvy.
 Konečně je tvrzeno, že auditor v řízení o auditu podhodnotil skutečné nepřímé náklady smlouvy a Komise po plném schválení závěrů auditora vyhotovila oznámení o dluhu ze dne 28. června 2016 č. 3241608864 ve výši 63 653,58 eur a č. 3241608865 ve výši 9 690,30 eur, aby vymohla rozdíly v nákladech popsané v auditu.


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. prosince 2009 Evropskou komisí proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (sedmého senátu) vydanému dne 23. září 2009 ve věci T-263/07, Estonská republika v. Evropská komise
 (Věc C-505/09 P)
 2010/C 63/38
 Jednací jazyk: estonština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: E. Kružíková, E. White a E. Randvere)
 Další účastníci řízení: Estonská republika, Litevská republika, Slovenská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise má za to, že rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství (dále jen „Soudu“) je nutno zrušit z následujících důvodů:
 1)
 Soud porušil článek 21 statutu Soudního dvora a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně tím, že žalobu v souvislosti s čl. 1 bodem 3 a 4, čl. 2 bodem 3 a 4, jakož i čl. 3 odst. 2 a 3 rozhodnutí Komise ze dne 4. května 2007 (ohledně národního alokačního plánu pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů oznámeného Estonskou republikou v souladu se směrnicí 2003/87/ES (1)) považoval za přípustnou. Soud se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že pokud jde o rozhodnutí prohlásil žalobu za přípustnou v celém rozsahu, i když navrhovatelka kasačního opravného prostředku uplatnila důvody pro zrušení pouze v souvislosti s čl. 1 bodem 1 a 2, čl. 2 bodem 1 a 2 a čl. 3 odst.1.
 2)
 Soud se dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice tím, že při konstatování rozsahu kontrolní pravomoci Komise a její příslušnosti na základě čl. 9 odst. 3 směrnice nesprávně vyložil zásadu rovného zacházení a cíl směrnice. Alokační plány nejsou klasickými opatřeními k provedení směrnice, které by byly posuzoványa posteriori. Přijme-li se, že každý členský stát použije vlastní údaje, které by nebyly kontrolovány, vyvolává to nebezpečí nerovného zacházení s členskými státy. Cílů směrnice je ale možné dosáhnout pouze tehdy, pokud poptávka po povolenkách překročí nabídku. Musí být rozlišováno mezi maximálním množstvím celkového počtu povolenek, které mají být přiděleny a celkovým množstvím povolenek, které mají být přiděleny.
 3)
 Soud nesprávně vyložil rozsah zásady řádné správy. Vypracování alokačního plánu bylo úkolem členského státu a Komise nebyla zodpovědná za to, aby v něm odstranila mezery, nýbrž za to, aby posoudila slučitelnost alokačního plánu se směrnicí.
 4)
 Soud se dopustil nesprávného právního posouzení ustanovení rozhodnutí Komise tím, že vycházel z toho, že ustanovení čl. 1 bodu 1 a 2, čl. 2 bodu 1 a 2 a čl. 3 odst. 1 nelze oddělit od ostatních ustanovení rozhodnutí Komise a tím, že rozhodnutí zrušil v celém rozsahu. Ve skutečnosti žádná taková neoddělitelnost neexistuje, neboť ze struktury a odůvodnění rozhodnutí Komise jasně vyplývá, že každý bod článku 2 je neoddělitelně spojen s příslušným bodem článku 1, ne ale s ostatními body článku 2. Totéž platí pro body článku 1.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631).


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) dne 3. července 2009 — Albron Catering B.V. v. FNV Bondgenoten a John Roest
 (Věc C-242/09)
 2009/C 220/41
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku: Albron Catering B.V.
 Odpůrci v řízení o opravném prostředku: FNV Bondgenoten, John Roest
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno vykládat směrnici 2001/23/ES (1) v tom smyslu, že se podle čl. 3 odst. 1 první věty jedná o převod práv a povinností na nabyvatele pouze tehdy, pokud převodce podniku, který má být převeden, je rovněž formálním zaměstnavatelem dotčených zaměstnanců, nebo zahrnuje ochrana zaměstnanců zamýšlená směrnicí to, že při převodu podniku provozní společnosti náležející ke koncernu jsou převedeny práva a povinnosti týkající se zaměstnanců pracujících pro tento podnik na nabyvatele, pokud všichni zaměstnanci pracující v rámci koncernu jsou zaměstnáni u personální společnosti (náležející rovněž k tomuto koncernu), která funguje jako ústřední zaměstnavatel?
 2)
 Jak zní odpověď na druhou část první otázky, pokud zaměstnanci, v ní uvedení, kteří pracují pro podnik náležející ke koncernu, jsou zaměstnáni u jiné společnosti rovněž náležející ke koncernu, která není personální společností, tak jak byla uvedena v první otázce?
 (1) Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 98).


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. května 2012 — Helena Rubinstein, L'Oréal SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Allergan Inc.
 (Věc C-100/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 5 - Slovní ochranné známky Společenství BOTOLIST a BOTOCYL - Obrazové a slovní národní ochranné známky a ochranné známky Společenství BOTOX - Prohlášení neplatnosti - Relativní důvody pro zamítnutí - Poškození dobrého jména)
 2012/C 194/05
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Helena Rubinstein, L'Oréal SA (zástupce: A. von Mühlendahl, Rechtsanwalt)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Allergan Inc. (zástupce: F. Clark, barrister)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 16. prosince 2010 ve spojených věcech T-345/08 a T-357/08, Rubinstein a l’Oréal v. OHIM — Allergan (Botolist a Botocyl), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelkou slovní ochranné známky Společenství „BOTOLIST“ pro výrobky zařazené do třídy 3 proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 28. května 2008 ve věci R 863/2007-1, kterým se zrušuje rozhodnutí zrušovacího oddělení, kterým se zamítá návrh na prohlášení neplatnosti uvedené ochranné známky podaný majitelkou obrazových a slovních ochranných známek Společenství a národních obrazových a slovních ochranných známek „BOTOX“ pro výrobky zařazené do tříd 5 a 16 a pro služby zařazené do třídy 42 — Výklad a použití čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009) — Relativní důvody pro zamítnutí — Poškození dobrého jména — Výklad a použití článku 73 nařízení č. 40/94 (nyní článku 75 nařízení č. 207/2009) — Povinnost uvést odůvodnění
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem Helena Rubinstein SNC a L’Oréal SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/23
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. května 2008 – Suvikas v. Rada
 (Věc F-6/07)
 („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Překážka v průběhu řízení - Důvěrné dokumenty - Dokumenty získané protiprávně - Vyjmutí dokumentů - Přijímání - Volné pracovní místo - Protiprávní odmítnutí kandidatury - Zrušení - Žaloba na náhradu škody - Ztráta šance na přijetí - Ohodnocení ex aequo et bono“)
 (2008/C 158/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Risto Suvikas (Helsinki, Finsko) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropských společenství (zástupci: M. Arpio Santacruz a I. Šulce, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí poradní výběrové komise o nezapsání žalobce do seznamu úspěšných kandidátů výběrového řízení v souvislosti s oznámením Rady o volném pracovním místě B/024, a jednak zrušení tohoto seznamu, jakož i rozhodnutí Rady o zaměstnání kandidátů na volná pracovní místa, kteří byli do tohoto seznamu zapsáni, a o nezaměstnání žalobce – Návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Dokumenty předložené R. Suvikasem v příloze A 14 až A 16 žaloby se vyjímají ze spisu případu.
 2)
 Rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv ze dne 20. února 2006 o nezapsání R. Suvikase do seznamu úspěšných kandidátů na základě výsledků výběrového řízení na dočasné zaměstnance Rady B/024 se zrušuje.
 3)
 Radě Evropské unie se ukládá zaplatit R. Suviksovi částku ve výši 20 000 eur jako náhradu majetkové újmy, kterou utrpěl.
 4)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 5)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/38
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 25. června 2010 — Regione Puglia v. Komise
 (Věc T-84/10 R a T-223/10 R)
 (Předběžná opatření - Rozhodnutí o snížení finanční podpory Společenství - Oznámení o dluhu - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti)
 2010/C 234/68
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Regione Puglia (zástupci: F. Brunelli a A. Aloia, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Cattabriga a A. Steiblytė, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti jednak rozhodnutí Komise K(2009) 10350 v konečném znění, ze dne 22. prosince 2009 o snížení finanční pomoci z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) poskytnuté Itálii na operační program spadající pod cíl 1 (2000–2006) a jednak platebního rozkazu, který je obsažen v oznámení o dluhu ze dne 26. února 2010 doručeném v návaznosti na toto rozhodnutí.
 Výrok
 1)
 Věci T-84/10 R a T-223/10 R se spojují za účelem tohoto usnesení.
 2)
 Návrhy na předběžné opatření se zamítají.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/3
 Usnesení Soudního dvora ze dne 29. dubna 2015 – Sven A. von Storch v. Evropská centrální banka (ECB)
 (Věc C-64/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Přímo dotčená osoba - Rozhodnutí přijatá Evropskou centrální bankou - Obecné zásady Evropské centrální banky 2012/641/EU - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora“)
 (2015/C 320/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Sven A. von Storch (zástupce: M. Kerber, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: C. Kroppenstedt a G. Gruber, zmocněnci, ve spolupráci s H.-G. Kamannem, advokátem)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 Sven A. von Storch a 5 216 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení, ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 151, 19.5.2014.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/60
 Žaloba podaná dne 24. září 2014 – TV1 v. Komise
 (Věc T-700/14)
 2014/C 409/81
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: TV1 GmbH (Unterföhring, Německo) (zástupci: C. Scherer-Leydecker, J. Mey a A. Rausch, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise o zadání zakázky týkající se části IV výběrového řízení PO/2014-03/A4 a rozhodnutí žalované o neudělení zakázky žalobkyni, oznámeno dne 25. července 2014, jakož i rozhodnutí žalované o udělení zakázky na část IV jinému podniku, oznámeno dne 1. srpna 2014;
 —
 zrušil smlouvu o poskytování služeb uzavřenou na základě nebo po udělení zakázky;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně případných nákladů soudního řízení, případných nákladů na znalce a nákladů na procesně nutné výdaje žalobkyně, zejména výdaje na cestovné a pobyt, jakož i výdaje na advokátní odměnu;
 —
 prostřednictvím organizačního procesního opatření na základě čl. 64 odst. 3 písm. d) jednacího řádu Tribunálu vyzval žalovanou k předložení zadávacího spisu a jiných relevantních dokumentů a k tomu, aby žalobkyni v plném rozsahu umožnila doposud odmítnuté nahlédnutí do spisu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně v podstatě čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z neobvykle nízké nabídky podniku, který zakázku získal.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise neprovedla pečlivý přezkum nabídky podniku, který zakázku získal, jež je podle názoru žalobkyně zjevně neobvykle nízká, a tuto nabídku, resp. tohoto uchazeče ze zadávacího řízení nevyloučila. Komise tím porušila svoji povinnost řádné správy vyplývající z čl. 110 odst. 2 nařízení č. 966/2012 (1) ve spojení s článkem 151 nařízení č. 1268/2012 (2), jakož i čl. 41 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z chybných podkladů nabídkového řízení.
 Žalobkyně dále tvrdí, že Komise porušila zásady práva veřejných zakázek, zejména zásady rovného zacházení, zákazu diskriminace a zajištění spravedlivé hospodářské soutěže, jakož i článek 102 nařízení č. 966/2012.
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise nedodržela požadavky článku 105 nařízení č. 966/2012 týkající se úplnosti, jasnosti a přesnosti podkladů nabídkového řízení.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z chybného posouzení nabídky podniku, který zakázku získal.
 Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že posouzení nabídky podniku, který zakázku získal, nesplňuje povinnost uvést odůvodnění a vychází z nesprávně zjištěných skutkových okolností, jakož i ze zjevně nesprávných posouzení a ze zneužití pravomoci.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení nabídky žalobkyně.
 Žalobkyně kromě toho namítá, že informace Komise týkající se nabídky žalobkyně nesplňovaly povinnost uvést odůvodnění a Komise se při posuzování nabídky žalobkyně dopustila zjevně nesprávných posouzení a chyb v uvážení.
 (1) Nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1).
 (2) Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. L 362, 31.12.2012, s. 1).


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/29
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgie) — Christian van Buggenhout a Ilse van de Mierop jednající jako správci konkurzní podstaty Grontimmo SA v. Banque Internationale à Luxembourg
 (Věc C-251/12) (1)
 (Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Úpadková řízení - Článek 24 odst. 1 - Splnění závazku „ve prospěch dlužníka, proti němuž je vedeno úpadkové řízení“ - Platba poskytnutá věřiteli tohoto dlužníka)
 2013/C 344/50
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de commerce de Bruxelles
 Účastnice původního řízení
 Žalobci: Christian van Buggenhout a Ilse van de Mierop jednající jako správci konkurzní podstaty Grontimmo SA
 Žalovaná: Banque Internationale à Luxembourg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de commerce de Bruxelles — Výklad článku 24 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1) — Provedení platby ve prospěch věřitele dlužníka v úpadku na žádost tohoto dlužníka v případě, kdy nebyla přijata žádná opatření ke zveřejnění rozhodnutí o zahájení úpadkového řízení v jiném členském státě — Osvobození zmocněnce jednajícího v dobré víře od závazku — Osobní působnost — Pojem „splnění závazku ve prospěch dlužníka“ zahrnující pouze platbu provedenou ve prospěch dlužníka v úpadku nebo také platbu ve prospěch jeho věřitelů
 Výrok
 Článek 24 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že do působnosti tohoto ustanovení nespadá platba uskutečněná na pokyn dlužníka, který se nachází v úpadkovém řízení, ve prospěch jeho věřitele.
 (1) Úř. věst. C 200, 7.7.2012.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/11
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – Euro Tex Textilverwertung GmbH v. Hauptzollamt Duisburg
 (Věc C-56/06) (1)
 (Přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy a Polskou republikou - Pojem „původní výrobky“ - Obnošené oděvy)
 (2007/C 183/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Euro Tex Textilverwertung GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Duisburg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Düsseldorf – Výklad čl. 7 odst. 1 písm. b) protokolu č. 4 k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé – Protokol č. 4 týkající se definice pojmu „původní výrobky“ a metod správní spolupráce (Úř. věst. L 348, s. 2), ve znění rozhodnutí Rady přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé č. 1/97 ze dne 30. června 1997 (Úř. věst. L 221, s. 1) – Definice pojmu „původní produkty“ – Určení původu použitého oblečení, které bylo tříděno a skladováno na území Společenství.
 Výrok
 Vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 1 písm. b) protokolu č. 4 k Evropské dohodě zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Polskou republikou na straně druhé, ve znění rozhodnutí Rady přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na straně jedné a Polskou republikou na straně druhé č. 1/97 ze dne 30. června 1997, neumožňuje rozlišovat mezi jednoduchými a složitějšími operacemi zařazování, takové operace zařazování, které jsou popsány v předkládacím rozhodnutí, jsou zahrnuty pod pojmem jednoduché operace zařazování ve smyslu uvedeného ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/3
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2007 Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-175/07, Territorio Energia Ambiente SpA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-500/07 P)
 (2008/C 37/04)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Territorio Energia Ambiente SpA (TEA) (zástupci: E. Coffrini a F. Tesauro, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání
 —
 zrušit nebo změnit v plném rozsahu usnesení Soudu prvního stupně, které je předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, a v souvislosti s tím učinit vše nezbytné;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním již uvedeným v rámci řízení v prvním stupni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na základě rozhodnutí Komise ze dne 5. června 2002 (1) týkajícího se „státní podpory týkající se osvobození od daně a úvěrů za zvýhodněných podmínek, které byly poskytnuty podnikům veřejných služeb, jejichž majoritními akcionáři jsou veřejné subjekty“ bylo prohlášeno, že státní podpora, režim osvobození od daně stanovený v čl. 3 odst. 70 zákona č. 549/1995 a čl. 66 odst. 14 legislativního nařízení č. 331/93 v pozměněném znění ve prospěch akciových společností provádějících místní veřejné služby, v nichž jsou majoritními akcionáři veřejné subjekty, je neslučitelná se společným trhem. Rozhodnutí Komise se netýkalo konkrétních společností, ale vztahovalo se na společnosti založené ve smyslu článku 22 zákona č. 241/1990 na základě kapitálu, jehož majoritním vlastníkem jsou veřejné subjekty. Nebylo tedy oznámeno žádné společnosti (a ani účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek) vzhledem k tomu, že specificky neurčovalo jednotlivé adresáty. Italský stát na základě legislativního nařízení č. 10 ze dne 15. února 2007 provedl výše uvedené rozhodnutí, přičemž úkol v souvislosti s navrácením svěřil daňovým úřadům. V důsledku toho daňový úřad v Mantově dne 29. března 2007 oznámil účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek příkaz k zaplacení částky ve výši 1 748 289,75 eur a úroků ve výši 912 180,64 eur.
 Jelikož však majoritními akcionáři účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek nejsou veřejné subjekty, ale jejími akcionáři jsou pouze veřejné subjekty, nemohou se na ni vztahovat „úvahy Komise a její rozhodnutí“.
 Účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek jsou svěřeny in house místní veřejné služby, jejichž správu již obec Mantova poskytla obecnímu podniku (ASM), který byl přeměněn na účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek ve smyslu zákona č. 127/97.
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek spravuje veřejné služby v rámci režimu monopolu v především místním rozsahu, aniž by mohla ovlivňovat volnou hospodářskou soutěž, která nemůže existovat vzhledem k tomu, že neexistuje trh.
 Společnost, jejímiž vlastníky jsou pouze veřejné subjekty, není ničím jiným než nepřímým orgánem sdružených obcí, které jsou skutečnými adresáty daňové podpory, což Komise zpochybňuje.
 Z objektivních i subjektivních důvodů tedy osvobození od daně přiznané účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek nelze klasifikovat jako nedovolenou státní podporu v rozporu s ustanoveními článku 87 Smlouvy.
 Z výše uvedených důvodů byla u Soudu prvního stupně proti výše uvedenému rozhodnutí Komise podána žaloba, věc T-175/07, přidělená čtvrtému senátu, o které Soud rozhodl usnesením o nepřípustnosti ze dne 17. září 2007 z důvodu, že nebyla dodržena lhůta podle čl. 230 pátého pododstavce Smlouvy o ES, podle něhož žaloba na neplatnost musí být podána ve lhůtě dvou měsíců, a to podle okolností ode dne vyhlášení příslušného aktu, ode dne jeho oznámení navrhovateli nebo ode dne, kdy se o něm navrhovatel dozvěděl podle čl. 102 odst. 1 jednacího řádu Soudu.
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že takový závěr postrádá opodstatnění, také s ohledem na rozsudky ze dne 17. září 1980 (730/79) (2), ze dne 14. listopadu 1984 (323/82) (3), ze dne 12. prosince 1996 (T-358/94) (4), a zvláště na rozsudek třetího senátu Soudního dvora ze dne 23. února 2006 ve věci C-346/03 (5), podle něhož na základě podaného kasačního opravného prostředku navrhuje změnu napadeného usnesení.
 Žaloba u Soudu prvního stupně byla totiž podána bezprostředně poté, co se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dozvěděla, že je mezi adresáty rozhodnutí Komise, totiž když jí bylo oznámen příkaz k zaplacení vydaný daňovým úřadem.
 Dále účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uvádí jiný důvod, kterým napadá usnesení Soudu prvního stupně, podle něhož bylo toto opatření výsledkem nesprávného použití článku 225 Smlouvy.
 Je totiž třeba, aby žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise byla považována za úzce související s vlastním návrhem, že se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek toto rozhodnutí netýká, přičemž se z toho důvodu navrhuje změna usnesení Soudu prvního stupně, a to s ohledem na prohlašovanou nepříslušnost ratione materiae tohoto soudu.
 (1) Úř. věst. 2003, L 77, s. 21.
 (2) Recueil 1980, s. 2671.
 (3) Recueil 1984, s. 3809.
 (4) Recueil 1996, s. II-2109.
 (5) Sb. rozh. 2005, s. I-6159.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/10
 Žaloba podaná dne 7. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Irsku
 (Věc C-46/05)
 (2005/C 93/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 7. února 2005 žaloba směřující proti Irsku podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Nicolou Yerrellem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 a)
 určil, že Irsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2000/79/ES ze dne 27. listopadu 2000 o Evropské dohodě o organizaci pracovní doby mobilních pracovníků v civilním letectví uzavřené mezi Sdružením evropských leteckých společností (AEA), Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF), Evropským sdružením technických letových posádek (ECA), Evropským sdružením leteckých společností (ERA) a Mezinárodním sdružením leteckých dopravců (IACA) (1) nebo nezajistilo, aby vedení a pracovní síly přijali nezbytná opatření dohodou nebo to neoznámilo Komisi, nesplnilo své povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES;
 b)
 uložil Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 1. prosince 2003.
 (1) Úř. věst. L 302, 1.12.2000, s. 57.


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 29. dubna 2008 – Aydin Salahadin Abdulla v. Spolková republika Německo
 (Věc C-175/08)
 (2008/C 197/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Aydin Salahadin Abdulla
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 11 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 (1) vykládán v tom smyslu, že – nehledě na čl. 1 C bod 5 druhou větu Úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 (Ženevská úmluva o uprchlících) – postavení uprchlíka je ukončeno již v případě, pokud přestaly existovat oprávněné obavy uprchlíka před pronásledováním ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice, na základě kterých došlo k přiznání postavení uprchlíka a uprchlík nemusí mít obavy z pronásledování ani z jiných důvodů ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice?
 2)
 Pro případ, že otázku 1 je třeba zodpovědět záporně: Předpokládá ukončení postavení uprchlíka podle čl. 11 odst. 1 písm. e) směrnice mimo jiné, že v zemi státní příslušnosti uprchlíka
 a)
 existuje poskytovatel ochrany ve smyslu čl. 7 odst. 1 směrnice a přitom stačí, aby poskytnutí ochrany bylo možné pouze prostřednictvím mezinárodních vojenských jednotek
 b)
 uprchlík není vystaven hrozbě žádné vážné újmy ve smyslu článku 15 směrnice, která vede k přiznání podpůrné ochrany podle článku 18 směrnice a/nebo
 c)
 bezpečnostní situace je stabilní a celkové životní podmínky zaručují existenční minimum?
 3)
 Je nutno v situaci, ve které přestaly existovat dosavadní okolnosti, na základě kterých byla dotčená osoba uznána jako uprchlík, posuzovat nové odlišné okolnosti vyvolávající oprávněné obavy z pronásledování
 a)
 podle kritéria pravděpodobnosti, které platí pro přiznání postavení uprchlíka, nebo se ve prospěch dotčené osoby použije jiné měřítko,
 b)
 při zohlednění usnadněného dokazování čl. 4 odst. 4 směrnice?
 (1) Úř. věst. L 304, s. 12; Zvl. vyd. 19/07.


text:
 26.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 350/21
 Žaloba podaná dne 20. července 2016 – Tri Ocean Energy v. Rada
 (Věc T-383/16)
 (2016/C 350/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Tri Ocean Energy (Káhira, Egypt) (zástupci: P. Saini, QC, R. Mehta, Barrister, a N. Sheikh, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 125), v rozsahu, ve kterém se vztahuje na žalobkyni;
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/840 ze dne 27. května 2016, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2016, L 141, s. 30), v rozsahu, ve kterém se vztahuje na žalobkyni;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že nebyly dány důvody pro zahrnutí do přílohy napadeného rozhodnutí a nařízení, jak jsou uvedeny v čl. 28 odst. 1 rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii („původní rozhodnutí“) a čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii („původní nařízení“).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nesplnila povinnost uvést odůvodnění, která ji zavazuje, a to ani v rámci napadeného rozhodnutí, ani napadeného nařízení.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející i neodůvodněného a nepřiměřeného omezení žalobkynina práva na vlastnictví a na ochranu dobré pověsti.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení.