text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2014 – Toshiba v. Komise
 (Věc T-519/09) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh silových transformátorů - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Dohoda o rozdělení trhu - Důkaz distancování od kartelu - Omezení hospodářské soutěže - Ovlivnění obchodu - Překážky vstupu - Pokuty - Základní částka - Referenční rok - Bod 18 pokynů pro výpočet pokut z roku 2006 - Použití části fiktivního trhu na trhu v EHP“)
 2014/C 212/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Toshiba Corp. (Tokio, Japonsko) (zástupci: J. F. MacLennan, solicitor, A. Schulz, J. Jourdan a P. Berghe, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Bourke a K. Mojzesowicz, poté K. Mojzesowicz a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 7. října 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 EHP (věc COMP/39.129-Silové transformátory) a podpůrně snížení pokuty uložené žalobkyni tímto rozhodnutím.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Toshiba Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 51, 27.2.2010.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/9
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 29. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšská republika) — SIA Pakora Pluss v. Valsts ieņēmumu dienests
 (Věc C-248/09) (1)
 (Akt o přistoupení k Evropské unii - Celní unie - Přechodná opatření - Propuštění do volného oběhu bez cla - Zboží, které bylo ke dni přistoupení Lotyšské republiky přepravováno uvnitř rozšířeného Společenství - Vývozní formality - Dovozní cla - DPH)
 2010/C 246/15
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SIA Pakora Pluss
 Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad čl. 4 bodu 10 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), článku 448 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), jakož i přílohy IV kapitoly 5 bodu 1 Aktu o přistoupení z roku 2003 — Dovoz automobilového vozidla uskutečněný námořní cestou — Propuštění do volného oběhu s osvobozením od cla a daňových opatření použitelných na zboží, které bylo v den přistoupení dopraveno do rozšířeného Společenství po splnění vývozních formalit
 Výrok
 1)
 Kapitola 5 bod 1 přílohy IV Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, musí být vykládána v tom smyslu, že pro účely ověření, zda byly splněny vývozní formality, které jsou v ní stanoveny, není rozhodné, zda byly provedeny úkony uvedené v článku 448 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2787/2000 ze dne 15. prosince 2000, a to i v případě, že byl vydán lodní manifest.
 2)
 Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 ze dne 19. prosince 1996, a nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení č. 2787/2000, jsou použitelná v nových členských státech od 1. května 2004, aniž je možné se dovolávat výhody plynoucí z režimu upraveného v kapitole 5 bodu 1 přílohy IV uvedeného aktu o přistoupení, pokud nebyly u zboží, které bylo přepravováno uvnitř rozšířeného Společenství ke dni přistoupení těchto nových členských států k Unii, splněny tamtéž uvedené vývozní formality.
 3)
 Článek 4 bod 10 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 82/97, musí být vykládán v tom smyslu, že dovozní cla nezahrnují daň z přidané hodnoty, kterou je třeba vybrat při dovozu zboží.
 4)
 V případě dovozu zboží dopadá povinnost uhradit daň z přidané hodnoty na osobu nebo osoby, které členský stát, do kterého je zboží dováženo, označí nebo uzná za daňové dlužníky.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/17
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal civile di Roma — Itálie) — Mediaset SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico
 (Věc C-69/13) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Státní podpory - Příspěvek na nákup nebo pronájem digitálních dekodérů - Rozhodnutí Komise, kterým byl režim podpor prohlášen za protiprávní a neslučitelný s vnitřním trhem - Navrácení - Vyčíslení částky, která má být navrácena - Úloha vnitrostátního soudu - Zohlednění názorů Komise vnitrostátním soudem v rámci výkonu jejího rozhodnutí - Zásada loajální spolupráce)
 2014/C 93/27
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunal civile di Roma
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Mediaset SpA
 Žalovaný: Ministero dello Sviluppo Economico
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale civile di Roma — Navrácení protiprávních státních podpor — Vyčíslení částky, která má být navrácena — Rozhodnutí Komise, kterým se stanoví kritéria pro určení této částky — Rozsudek Soudního dvora, který přiznává vnitrostátnímu soudu pravomoc posoudit vhodnost kritérií stanovených Komisí — Rozsah prostoru vnitrostátního soudu pro uvážení
 Výrok
 1)
 I když je pro účely zajištění výkonu rozhodnutí Evropské komise, kterým se režim podpor prohlašuje za protiprávní a neslučitelný s vnitřním trhem a ukládá se navrácení dotčených podpor, avšak neurčují se jednotliví příjemci těchto podpor ani přesné částky, které musí být navráceny, vnitrostátní soudce tímto rozhodnutím vázán, není vázán názory vyjádřenými uvedeným orgánem v rámci výkonu uvedeného rozhodnutí. Vnitrostátní soud však musí s ohledem na zásadu loajální spolupráce uvedenou v čl. 4 odst. 3 SEU zohlednit tyto názory jako prvky posouzení v rámci sporu, kterým se zabývá.
 2)
 V případě, že Evropská komise v rozhodnutí, kterým prohlásila režim podpor za protiprávní a neslučitelný s vnitřním trhem, neoznačila jednotlivé příjemce dotčených podpor ani neurčila přesné částky, které mají být navráceny, může vnitrostátní soud, aniž by zpochybnil platnost rozhodnutí Evropské komise nebo povinnost navrácení dotčených podpor, dojít k závěru, že se částka podpory, která má být navrácena, rovná nule, pokud to vyplývá z výpočtů provedených na základě veškerých relevantních důkazů, které mu byly předloženy.
 (1) Úř. věst. C 147, 25.5.2013.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/4
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de les Illes Balears – Španělsko) – Francisca Garzón Ramos, José Javier Ramos Martín v. Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SA, Intercotrans SL
 (Věc C-380/15) (1)
 („Rozhodnutí o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Právo na účinnou soudní ochranu - Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou - Pravomoci vnitrostátního soudu rozhodujícího ve věci samé - Neexistence provedení unijního práva - Článek 53 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
 (2016/C 200/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de les Illes Balears
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Francisca Garzón Ramos, José Javier Ramos Martín
 Žalovaní: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SA, Intercotrans SL
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný odpovědět na otázky položené Audiencia Provincial de les Illes Balears (provinční soud Baleárských ostrovů, Španělsko) rozhodutím ze dne 1. července 2015.
 (1) Úř. věst. C 354, 26. 10. 2015.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 3. září 2015 – Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm a Éléonore von Bardeleben v. Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics a Ministre de la décentralisation et de la fonction publique
 (Věc C-466/15)
 (2015/C 381/22)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Jean-Michel Adrien, Frédéric Baron, Catherine Blanchin, Marc Bouillaguet, Anne-Sophie Chalhoub, Denis D'Ersu, Laurent Gravière, Vincent Cador, Roland Moustache, Jean-Richard de la Tour, Anne Schneider, Bernard Stamm a Éléonore von Bardeleben
 Odpůrci: Premier ministre, Ministre des finances et des comptes publics a Ministre de la décentralisation et de la fonction publique
 Předběžná otázka
 Je vnitrostátní právní úprava umožňující úředníkovi přidělenému k orgánu Evropské unie zvolit si po dobu svého přidělení mezi pozastavením odvodů do důchodového systému státu svého původu, kdy by se na důchod vyplácený z tohoto systému uplatnil plný souběh s důchodovými výhodami plynoucími z přidělení, a pokračováním v těchto odvodech, kdy by byla výše důchodu vypláceného z tohoto systému omezena tak, aby celková výše důchodu, včetně důchodu, na který získal nárok v rámci systému, do něhož funkce, která je předmětem přidělení, spadá, nepřekračovala výši, na kterou by měl nárok, kdyby nedošlo k přidělení, v rozporu s povinnostmi plynoucími z článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládaného ve světle článku 48 téže smlouvy a zásady loajální spolupráce uvedené v článku 4 Smlouvy o Evropské unii?


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. května 2014 – Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-184/11) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Rozsudek Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností z něho vyplývajících - Článek 260 SFEU - Státní podpory - Vrácení - Protiprávní a s vnitřním trhem neslučitelný režim podpor - Individuální podpory poskytnuté v rámci tohoto režimu - Peněžité sankce“)
 2014/C 212/02
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Urraca Caviedes a B. Stromsky, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Článek 260 SFEU – Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 14. prosince 2006 ve spojených věcech C 485/03 až C 490/03, Komise v. Španělsko (Sb. rozh. s. I 11887) – Návrh na stanovení penále
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že ke dni, ke kterému uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku vydaném Evropskou komisí dne 26. června 2008, nepřijalo všechna opatření nezbytná pro splnění povinností vyplývajících z rozsudku Komise v. Španělsko (C–485/03 až C-490/03, EU:C:2006:777), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.
 2)
 Španělskému království se ukládá, aby Evropské komisi zaplatilo na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 30 milionů eur.
 3)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 186, 25.6.2011.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. dubna 2017 – Evropská komise v. Bulharská republika
 (Věc C-488/15) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2008/50/ES - Kvalita vnějšího ovzduší - Článek 13 odst. 1 - Příloha XI - Denní a roční mezní hodnoty koncentrací PM10 - Systematické a trvající překračování mezních hodnot - Článek 22 - Prodloužení lhůt pro dosažení některých mezních hodnot - Podmínky uplatnění - Článek 23 odst. 1 - Plány kvality ovzduší - ‚Co možná nejkratší‘ období překročení - Náležitá opatření - Posuzované skutečnosti“)
 (2017/C 168/12)
 Jednací jazyk: bulharština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Kružíková, S. Petrova, P. Mihaylova a E. Manhaeve, zmocněnci)
 Žalovaná: Bulharská republika (zástupkyně: E. Petranova a M. Georgieva, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Polská republika (zástupci: A. Gawłowska, B. Majczyna a D. Krawczyk, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Bulharská republika:
 —
 z důvodu systematického a trvajícího nedodržování od roku 2007 a do roku 2014 včetně denních a ročních mezních hodnot koncentrací PM10 v zónách a aglomeracích BG0001 AG Sofie, BG0002 AG Plovdiv, BG0004 Sever, BG0005 Jihozápad a BG0006 Jihovýchod;
 —
 z důvodu systematického a trvajícího nedodržování od roku 2007 a do roku 2014 včetně denní mezní hodnoty koncentrací PM10 v zóně BG0003 AG Varna a roční mezní hodnoty v letech 2007, 2008 a 2010 až 2014 včetně v téže zóně BG0003 AG Varna,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 směrnice 2008/50 ve spojení s přílohou XI směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu, a
 —
 z důvodu, že v období od 11. června 2010 do roku 2014 včetně byly nadále překračovány denní a roční mezní hodnoty koncentrací PM10 ve všech výše jmenovaných zónách a aglomeracích, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 1 druhého pododstavce této směrnice, a zejména povinnost dbát na to, aby období překročení bylo co možná nejkratší.
 2)
 Bulharská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Polská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 389, 23.11.2015.


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 5. listopadu 2012 — Eli Lilly and Company Ltd v. Human Genome Sciences Inc
 (Věc C-493/12)
 2013/C 9/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Eli Lilly and Company Ltd
 Žalovaný: Human Genome Sciences Inc
 Předběžné otázky
 1)
 Podle jakých kritérií se určuje, zda „je výrobek chráněn platným základním patentem“ podle čl. 3 písm. a) nařízení č. 469/2009/ES (1) (dále jen „nařízení“)?
 2)
 Jsou kritéria odlišná, pokud výrobek není kombinací výrobků, a pokud ano, jaká jsou tato kritéria?
 3)
 Je v případě nároku na protilátku nebo třídu protilátek dostatečné, aby protilátka či protilátky byly definovány svými vazebnými vlastnostmi na cílový protein, nebo je nutné poskytnout strukturální definici protilátky či protilátek, a pokud ano, v jakém rozsahu?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění) (Text s významem pro EHP), Úř. věst. L 152, s. 1.


text:
 19.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 41/32
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 6. února 2009 proti Islandu
 (Věc E-2/09)
 (2009/C 41/10)
 Dne 6. února 2009 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, Bjørnarem Alterskjærem a Ólafurem Jóhannesem Einarssonem, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:
 1)
 Islandská republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby byl právní předpis uvedený v bodě 66s kapitoly VI přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Komise (ES) č. 593/2007 ze dne 31. května 2007 o poplatcích a platbách vybíraných Evropskou agenturou pro bezpečnost letectví) ve znění přizpůsobeném Dohodě o EHP prostřednictvím jejího protokolu 1 převeden do jejího vnitřního právního řádu v předepsané lhůtě, nesplnila své povinnosti vyplývající z článku 7 Dohody o EHP
 a
 2)
 Islandská republika ponese náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Tato věc se týká nařízení (ES) o poplatcích a platbách vybíraných Evropskou agenturou pro bezpečnost letectví.
 —
 V článku 7 Dohody o EHP se uvádí:
 „Akty, na které se odkazuje nebo které jsou obsaženy v přílohách této dohody nebo v rozhodnutích Smíšeného výboru EHP, jsou pro smluvní strany závazné a jsou nebo musí být učiněny součástí jejich vnitřního právního řádu tímto způsobem:
 (a)
 akt odpovídající nařízení EHS je převzat jako takový do vnitřního právního řádu smluvních stran;
 (b)
 akt odpovídající směrnici EHS ponechává orgánům smluvních stran volbu formy a prostředků pro jeho provedení.“
 —
 Kontrolní úřad ESVO se domnívá, že islandská vláda nařízení nepřevedla v předepsané lhůtě do svého vnitřního právního řádu.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/32
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. září 2015 – Bionorica v. Komise
 (Věc T-619/14) (1)
 („Žaloba pro nečinnost - Ochrana spotřebitelů - Zdravotní tvrzení při označování potravin - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Rostlinné látky - Lhůta pro podání žaloby - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost“)
 (2015/C 381/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bionorica SE (Neumark, Německo) (zástupci: M. Weidner, T. Guttau a N. Hußmann, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Wilderspin a S. Grünheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh směřující k určení, že se Komise dopustila nečinnosti, když v rozporu s právními předpisy neuložila Evropskému úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) povinnost posoudit zdravotní tvrzení týkající se rostlinných látek jako podmínku pro přijetí konečného seznamu schválených zdravotních tvrzení v souladu s čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnosti Bionorica SE se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/23
 Žaloba podaná dne 28. února 2006 – Cassegrain v. OHIM
 (Věc T-73/06)
 (2006/C 108/43)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jean Cassegrain (Paříž, Francie) (zástupci: Y. Coursin a T. van Innis, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit přijaté rozhodnutí a uložit Úřadu náhradu nákladů řízení;
 —
 podpůrně ustanovit znalce nebo skupinu znalců pověřenou podat Soudu objasnění k otázce, zda nebo za jakých podmínek může tvar průmyslového výrobku nebo vyobrazení jeho obrysů ovlivňovat paměť veřejnosti jakožto údaj o jeho obchodním původu stejným způsobem jako slovo, které výrobek doplňuje, a rozhodnout o náhradě nákladů řízení později.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka představující tašku pro výrobky třídy 18 (přihláška č. 003598571)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 40/94. Žalobce uplatňuje, že ochranná známka má dostatečnou rozlišovací způsobilost pro odlišení a individualizaci tašky nebo škály tašek jednoho podniku od tašek nebo škály tašek pocházejících od jiných podniků.


text:
 18.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 250/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 21. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA), Federaciόn de Trabajadores Independientes de Comercio (Fetico), Federaciόn Estatal de Trabajadores de Comercio, Hostelería, Turismo y Juego de UGT, Federaciόn de Comercio, Hostelería y Turismo de CC.OO.
 (Věc C-78/11) (1)
 (Směrnice 2003/88/ES - Úprava pracovní doby - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Pracovní volno z důvodu nemoci - Dovolená za kalendářní rok, která se časově shoduje s dobou pracovního volna z důvodu nemoci - Nárok na čerpání dovolené za kalendářní rok v jiném období)
 2012/C 250/07
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalovaná a navrhovatelka kasačního opravného prostředku: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)
 Žalobci a odpůrci: Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA), Federaciόn de Trabajadores Independientes de Comercio (Fetico), Federaciόn Estatal de Trabajadores de Comercio, Hostelería, Turismo y Juego de UGT, Federaciόn de Comercio, Hostelería y Turismo de CC.OO.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo — Výklad čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) — Dočasná pracovní neschopnost, k níž dojde nenadále během čerpání dovolené — Vnitrostátní právní úprava neumožňující přerušení dovolené a následné čerpání celé její doby nebo zbývající části
 Výrok
 Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že pracovník v pracovní neschopnosti, jež vznikla v době čerpání placené dovolené za kalendářní rok, nemá nárok na pozdější využití uvedené dovolené, která se časově shoduje s dobou pracovní neschopnosti.
 (1) Úř. věst. C 152, 21.5.2011.


text:
 8.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/32
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 22. dubna 2015 – ED v. ENISA
 (Věc F-105/14) (1)
 („Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Výběrové řízení - Rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve fázi předběžného výběru po přezkumu výběrovou komisí - Nepodání stížnosti proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo ve lhůtě stanovené služebním řádem - Žádost o informace - Odpověď orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv bez přezkumu rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo - Stížnost podaná proti této odpovědi - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení - Zjevná nepřípustnost - Článek 81 jednacího řádu“)
 (2015/C 190/37)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ED (zástupce: S. A. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací (zástupci: A. Ryan, zmocněnec, D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí nepřijmout žádost žalobce o pracovní místo právníka („legal officer“) v návaznosti na oznámení o volném pracovním místě ENISA-TA-AD-2013-05.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 ED ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Agenturou Evropské unie pro bezpečnost sítí a informací.
 (1) Úř. věst. C 7, 12. 1. 2015, s. 53.


text:
 12.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. září 2011 — adidas v. OHIM — Patrick Holding (Zobrazení boty se dvěma proužky)
 (Věc T-479/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství představující botu se dvěma proužky na boku - Starší národní ochranná známka představující botu se třemi proužky na boku - Relativní důvod pro zamítnutí - Nedostatečné odůvodnění staršího práva - Nepřeložení základních prvků odůvodňujících zápis starší ochranné známky - Pravidlo 16 odst. 3, pravidlo 17 odst. 2 a pravidlo 20 odst. 2 nařízení (ES) č. 2868/95)
 2011/C 331/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: adidas AG (Herzogenaurach, Německo) (zástupci: V. von Bomhard, A. Renck, advokáti, a I. Fowler, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Patrick Holding ApS (Fredensborg, Dánsko) (zástupci: J. Løje a T. Meedom, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. srpna 2008 (věc R 849/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi adidas AG a Patrick Holding ApS
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti adidas AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/37
 Žaloba podaná dne 22. listopadu 2013 — Reed Exhibitions v. OHIM (INFOSECURITY)
 (Věc T-633/13)
 2014/C 52/71
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Reed Exhibitions Ltd (Richmond, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. září 2013, vydané ve věci R 1544/2012-5;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „INFOSECURITY“ pro výrobky a služby ve třídách 16, 35 a 41 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 155 596
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 7 odst. 1 písm. b) a písm. c) a čl. 7 odst. 3 nařízení o ochranné známce Společenství


text:
 14.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 414/34
 Žaloba podaná dne 12. října 2015 – Onix Asigurări v. EIOPA
 (Věc T-590/15)
 (2015/C 414/45)
 Jednací jazyk: rumunština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Onix Asigurări SA (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: M. Vladu, advokát)
 Žalovaný: Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že žalovaný nevykonal svou povinnost tím, že nepřijal rozhodnutí týkající se nesprávného použití čl. 40 odst. 6 směrnice Rady 92/49/EHS Istituto per la vigilanza sulle assicurazioni (italský dozorový orgán pro pojištění);
 —
 podpůrně zrušil rozhodnutí odvolací komise BOA 2015 ze dne 3. srpna 2015 a rozhodnutí předsedy EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014 potvrzené stanoviskem EIOPA-14-653 ze dne 24. listopadu 2014;
 —
 určil, že žalovaný je odpovědný za újmu způsobenou žalobkyni tím, že nepřijal rozhodnutí v souladu s první odrážkou a přijal rozhodnutí uvedená ve druhé odrážce.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně 3 žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 17 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010:
 —
 neexistuje žádné právní rozhodnutí přijaté žalovaným o opodstatněnosti a účelnosti zahájení šetření;
 —
 rozhodnutí předsedy EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014 bylo vydáno, aniž byly splněny podmínky stanovené v čl. 39 odst. 1, 2 a 3 nařízení;
 —
 odůvodnění rozhodnutí předsedy EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014 neodkazuje na aspekty týkající se účelnosti zahájení šetření, neboť se ve skutečnosti týká procesních prostředků, které má žalobkyně k dispozici proti rozhodnutí italského národního orgánu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení podstatných procesních náležitostí ve vztahu k rozhodnutí odvolací komise BOA 2015 001 ze den 3. srpna 2015 a k rozhodnutí předsedy EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014:
 —
 rozhodnutí odvolací komise bylo přijato, aniž byla analyzována oprávněnost a opodstatněnost rozhodnutí předsedy EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014; odvolací komise vydala rozhodnutí, aniž by analyzovala všechny předložené argumenty;
 —
 rozhodnutí předsedy EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014 bylo vydáno, aniž byly splněny podmínky stanovené v čl. 39 odst. 1, 2 a 3 nařízení, a nebylo odůvodněno, ani přinejmenším co se týče základních aspektů této analýzy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z existence věcné újmy a újmy na obrazu žalobkyně v očích veřejnosti (pokles obratu a zisku, poškození dobré pověsti) způsobených přímo a záměrně žalovaným v důsledku nepřijetí rozhodnutí a přijetím výše zmíněných rozhodnutí, která jsou neplatná.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 8. listopadu 2012 — Alexander Wieland v. Land Berlin
 (Věc C-503/12)
 2013/C 26/55
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Berlin
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Alexander Wieland
 Žalovaná: Spolková země Berlín
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat evropské primární nebo sekundární právo, v daném případě zejména směrnici 2000/78/ES (1), ve smyslu rozsáhlého zákazu neoprávněné diskriminace z důvodu věku tak, že zahrnuje i vnitrostátní normy o odměňování zemských úředníků?
 2)
 Pokud bude na první otázku odpovězeno kladně: vyplývá z výkladu tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva, že vnitrostátní předpis, podle kterého závisí výše základního platu úředníka při vzniku služebního poměru v rozhodující míře na jeho věku a následně roste především v závislosti na délce služebního poměru, představuje přímou nebo nepřímou diskriminaci založenou na věku?
 3)
 Pokud bude i na druhou otázku odpovězeno kladně: brání výklad tohoto evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění takového vnitrostátního předpisu cílem zákonodárce odměnit profesní zkušenost?
 4)
 Pokud bude i na třetí otázku odpovězeno kladně: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedošlo k implementaci nediskriminační právní úpravy platů, jiný právní důsledek než diskriminované osoby zpětně odměnit podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?
 Vyplývá přitom právní důsledek porušení zákazu diskriminace ze samotného evropského primárního nebo sekundárního práva, v daném případě zejména ze směrnice 2000/78/ES, nebo vyplývá nárok pouze z hlediska nedostatečného provedení povinností plynoucích z evropského práva z odpovědnosti státu podle unijního práva?
 5)
 Brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva vnitrostátnímu opatření, které podřizuje nárok na (dodatečné) zaplacení nebo náhradu škody podmínce, že jej úředníci uplatnili včas?
 6)
 V případě kladné odpovědi na první až třetí otázku: vyplývá z výkladu evropského primárního nebo sekundárního práva, že zákon upravující přechod na nový systém (Überleitungsgesetz), podle něhož jsou stávající úředníci (Bestandsbeamte) zařazeni do platového stupně nového systému podle částky jejich základního platu, který jim k rozhodnému dni přechodu příslušel podle starých (diskriminačních) právních předpisů o odměňování, a podle kterého se další postup do vyšších stupňů určuje nezávisle na absolutní době zkušeností úředníka pouze podle dob zkušeností nabytých od vstupu zákona o přechodu na nový systém v platnost, zachovává stávající diskriminaci na základě věku, dokud nebude dosaženo nejvyššího platového stupně?
 7)
 V případě kladné odpovědi i na šestou otázku: brání výklad evropského primárního nebo sekundárního práva odůvodnění tohoto neomezeně pokračujícího nerovného zacházení cílem zákonodárce, podle kterého mají být prostřednictvím Überleitungsgesetz chráněna nejen práva nabytá k rozhodnému dni přechodu, nýbrž (také) očekávání předpokládaného celoživotního příjmu v příslušné platové třídě podle starých právních předpisů o odměňování?
 Lze pokračující diskriminaci stávajících úředníků odůvodnit tím, že by alternativní právní úprava (individuální zařazení i stávajících úředníků podle doby získaných zkušeností) byla spojena s vyššími správními výdaji?
 8)
 Pokud bude odůvodnění v sedmé otázce odmítnuto: připouští výklad evropského primárního nebo sekundárního práva, dokud nedošlo k implementaci nediskriminační právní úpravy odměňování také pro stávající úředníky, jiný právní důsledek než stávajícím úředníkům přiznat zpětně a trvale plat podle nejvyššího stupně v jejich platové třídě?
 Vyplývá přitom právní důsledek porušení zákazu diskriminace ze samotného evropského primárního nebo sekundárního práva, v daném případě zejména ze směrnice 2000/78/ES, nebo vyplývá nárok pouze z hlediska nedostatečného provedení povinností plynoucích z evropského práva z odpovědnosti státu podle unijního práva?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/56
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2012 — Sanofi v. OHIM — GP Pharm (GEPRAL)
 (Věc T-493/12)
 2013/C 26/113
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sanofi (Paříž, Francie) (zástupce: C. Hertz-Eichenrode, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: GP Pharm, SA (Sant Quinti de Mediona, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 5. září 2012 ve věci R 201/2012-2; a
 —
 uložil OHIM náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GEPRAL“ pro výrobky zařazené do třídy 5 — mezinárodní zápis č. 1010832 s určením Evropská unie
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní zápis slovní ochranné známky „DELPRAL“ č. 418607, s účinky v Rakousku, pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a povolení mezinárodního zápisu v plném rozsahu
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/35
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. února 2007 – Bodegas Franco-Españolas v. OHIM – Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro (ROYAL)
 (Věc T-501/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ROYAL - Starší ochranná známka Společenství ROYAL FEITORIA - Relativní důvod odmítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2007/C 82/78)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bodegas Franco-Españolas, SA (Logroño, Španělsko) (zástupce: E. López Camba, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)
 Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem: Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro, SA (Real Companhia Velha) (Vila Nova de Gaia, Portugalsko) (zástupce: D. Martins Pereira, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 25. října 2004 (věc R 513/2002-1), které se týká námitkového řízení mezi Companhia Geral da Agricultura das Vinhas do Alto Douro, SA (Real Companhia Velha) a Bodegas Franco-Españolas, SA.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. října 2004 (věc R 513/2002-1) se zrušuje.
 2.
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 19.2.2005.


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/27
 Žaloba podaná dne 6. srpna 2015 – EEB v. Komise
 (Věc T-448/15)
 (2015/C 328/25)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropský úřad pro životní prostředí (European Environmental Bureau; EEB) (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl, že Komise porušila nařízení (ES) č. 1367/2006 a Aarhuskou úmluvu, zejména:
 a.
 článek 1 odst. 1 písm. a), článek 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 (1) z důvodu, že uvedená ustanovení nevykládala v souladu s čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuské úmluvy anebo přímo neuplatnila čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuské úmluvy na informace o životním prostředí, přičemž článek 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 jsou neslučitelné s čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuské úmluvy a protiprávně rozšiřují důvody pro odmítnutí přístupu k informacím o životním prostředí uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 (2),
 b.
 článek 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 z důvodu, že nevykládala a neuplatnila důvody pro odmítnutí uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 restriktivně anebo nezohlednila veřejný zájem na zveřejnění informací o životním prostředí anebo nezohlednila, že předmětné informace se týkají emisí vypouštěných do životního prostředí,
 —
 rozhodl, že Komise porušila nařízení (ES) č. 1049/2001, zejména:
 a.
 článek 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že neuvedla podrobné důvody odmítnutí přístupu k dotčeným dokumentům,
 b.
 článek 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že uplatnila první pododstavec tohoto ustanovení na dokumenty týkající se ukončeného rozhodovacího procesu,
 c.
 článek 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001, protože dostatečně neposoudila, zda převažoval veřejný zájem na zveřejnění,
 d.
 článek 6 odst. 3, čl. 7 odst. 1 a 3 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, protože se vůbec nesnažila neformálně najíst vhodné řešení, a protože nerozhodla v rámci stanovených lhůt,
 —
 uložil EU, zastoupené Komisí, povinnost náhrady škody způsobené EEB, včetně úroků, protože EEB neměl včas přístup k požadovaným dokumentům, které Komise nezveřejnila ve lhůtách stanovených v čl. 7 odst. 1 a 3 a v čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, a to ve výši určené Tribunálem, avšak nikoli méně než 1 euro,
 —
 zrušil napadené rozhodnutí Komise ze dne 1. června 2015, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce následující tvrzení a důvody týkající se porušení nařízení (ES) č. 1367/2006 a 1049/2001 a Aarhuské úmluvy (3) ze strany Komise:
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 1 odst. 1 písm. a), článku 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 anebo čl. 4 odst. 1, 3 a 4 Aarhuského dohovoru.
 —
 Požadované informace jsou informace o životním prostředí podle Aarhuské úmluvy a čl. 2 písm. d) bodu iii), článku 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006,
 —
 článek 3 a čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 jsou neslučitelné s čl. 4 odst. 3 a 4 Aarhuské úmluvy a protiprávně rozšiřují důvody pro odmítnutí přístupu k informacím o životním prostředí uvedené v čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001,
 —
 Komise porušila čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 ohledně restriktivního výkladu výjimek ze základního pravidla zveřejnění, povinnost zvážit zájmy a „pravidlo emisí“.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001.
 —
 Důvod pro odmítnutí uvedený v čl. 4 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1049/2001 se nevztahuje na požadované dokumenty,
 —
 zveřejnění požadovaných dokumentů vážně nenarušuje rozhodovací proces Komise,
 —
 porušení čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož Komise nesprávně zvážila zájmy chráněné nezveřejněním a veřejný zájem, kterému slouží zveřejnění dotčených dokumentů.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 7 odst. 1 a 3 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod v souvislosti se žalobou na náhradu škody podle článku 340 SFEU vychází z porušení čl. 7 odst. 1 a 3 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 ze strany Komise.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/003, s. 331).
 (3) Úmluva o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, sjednaná v Aarhus dne 25. června 1998 a schválená jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005; Aarhuská úmluva (Úř. věst. L 124, s. 1).


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/24
 Žaloba podaná dne 2. března 2012 — Francie v. Komise
 (Věc T-135/12)
 2012/C 174/41
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter a J. Rossi, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v celém rozsahu;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou se žalobkyně domáhá neplatnosti rozhodnutí Komise C(2011) 9403 final ze dne 20. prosince 2001, prohlašující za určitých podmínek podporu, provedenou Francouzskou republikou ve prospěch France Télécom a která se týkala reformy způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, za slučitelnou se společným trhem [státní podpora č. C 25/2008 (ex NN 23/2008)].
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod, rozdělený do dvou částí, vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU v rozsahu, v němž Komise zastávala stanovisko, že reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u France Télécom představuje státní podporu. Žalobkyně uplatňuje argument, že
 —
 Komise nesprávně vycházela z toho, že snížení protihodnoty, kterou má zaplatit France Télécom státu, nezbavilo France Télécom strukturální nevýhody, která tuto společnost postihla v důsledku vstupu v platnost zákona z roku 1990 a že opatření poskytuje tomuto podniku výhodu;
 —
 podpůrně, že se Komise nesprávně domnívala, že France Télécom požívá od roku 1996 výhody navzdory placení výjimečného paušálního příspěvku tímto podnikem.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází podpůrně z porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, neboť Komise podmínila slučitelnost dotyčného opatření s dodržením podmínky stanovené v článku 2 sporného rozhodnutí. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části:
 —
 V rámci první části žalobkyně uplatňuje argument, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tím, že předpokládala, že v projednávaném případě nebylo dosaženo sazby k zajištění rovných soutěžních podmínek, neboť při výpočtu protiplnění zaplaceného France Télécom na základě vstupu v platnost zákona z roku 1996 nebyla zohledněna společná rizika.
 —
 V rámci druhé části tvrdí žalobkyně podpůrně, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tím, že odmítla posoudit nedostatečnou sazbu k zajištění rovných soutěžních podmínek na základě zaplacení výjimečné paušální částky France Télécom, a dospěla k závěru, že tento podnik nebude mít až do roku 2043 srovnatelné postavení se svými konkurenty.
 3)
 Třetí žalobní důvod se opírá o zjevně nesprávné posouzení, neboť Komise odmítla sazbu ve výši 7 % jakožto aktualizační sazbu na výjimečný paušální příspěvek.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/28
 Žaloba podaná dne 4. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-203/06)
 (2006/C 143/52)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Walkerová a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Rady ze dne 5. dubna 1993 o usnadnění volného pohybu lékařů a vzájemného uznávání jejich diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci (1), nebo v každém případě jejich nesdělením komisi nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 44 uvedené směrnice;
 —
 uložit České republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 30. dubna 2004.
 (1) Směrnice Rady 93/16/EHS ze dne 5. dubna 1993 o usnadnění volného pohybu lékařů a vzájemného uznávání jejich diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci; Úř. věst. L 165, s. 1


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2010 — PVS v. OHIM — MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata)
 (Věc T-270/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství medidata - Starší národní slovní ochranná známka MeDiTA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Podobnost služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2010/C 317/56
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupce: F. Lindberg, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH (Düsseldorf, Německo) (zástupce: T. Schulte-Beckhausen, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. května 2009 (věc R 1724/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi MeDiTA Medizinische Kurierdienst- und Handelsgesellschaft mbH a PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti PVS — Privatärztliche Verrechnungsstelle Rhein-Ruhr GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/26
 Žaloba podaná dne 2. října 2009 — NEC Dispaly Solutions Europe GmbH v. OHIM — Nokia (Na ViKey)
 (Věc T-393/09)
 2009/C 297/38
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: NEC Dispaly Solutions Europe GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: P. Munzinger, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nokia Corp. (Helsinky, Finsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. června 2009 ve věci R 1143/2008-2;
 —
 zamítnout námitky podané další účastnicí řízení před odvolacím senátem proti zápisu dotčené ochranné známky Společenství;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení vynaložených žalobcem před odvolacím senátem; a
 —
 uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených žalobcem před odvolacím senátem za předpokladu, že by se stala vedlejší účastnicí v této věci.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „NaVIKey“ pro výrobky zařazené ve třídě 9.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis slovní ochranné známky Společenství „NAVI“ pro výrobky a služby ve třídách 9 a 38; finský zápis slovní ochranné známky „NAVI“ pro výrobky ve třídě 9.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát (i) pochybil v určení relevantní veřejnosti, jejíž vnímání musí být vzato v úvahu; (ii) se dopustil nesprávného posouzení podobnosti mezi dotčenými ochrannými známkami a výrobky, k nimž se vztahují; a (iii) nevzal v úvahu skutečnosti, že další účastnice řízení před odvolacím senátem není oprávněna zakázat používání pozdějších ochranných známek obsahujících prvek „NAVI“ z důvodu, že postrádá rozlišovací schopnost nebo má rozlišovací schopnost nízké úrovně, takže se nemůže dovolávat čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 s cílem dosáhnout zamítnutí přihlášky dotčené ochranné známky Společenství; porušení článku 75 nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát neuvedl odůvodnění svého rozhodnutí, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/30
 Žaloba podaná dne 15. února 2012 — ZZ v. Evropský hospodářský a sociální výbor
 (Věc F-21/12)
 2012/C 133/61
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým byl žalobci odňat přiznaný nárok na příspěvek za práci v zahraničí a kterým bylo přistoupeno ke zpětnému výběru tohoto příspěvku
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (dále nazývaný AIPN) Evropského hospodářského a sociálního výboru (dále jen „EHSV“) ze dne 9. června 2011, kterým byl žalobci odňat přiznaný nárok na příspěvek za práci v zahraničí s účinností od 1. července 2010 a kterým bylo přistoupeno ke zpětnému výběru příspěvku za práci v zahraničí zaplaceného po tomto datu;
 —
 v případě potřeby, zrušit implicitní rozhodnutí AIPN EHSV, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem dne 9. září 2011 na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;
 —
 uložit EHSV povinnost, aby žalobci vyplatil zpět příspěvek za práci v zahraničí, který byl zpětně vybrán od 1. července 2010, jakož i vyplatil příspěvek za práci v zahraničí, který již nebyl od 9. června 2011 vyplácen, všechny částky navýšené o úroky z prodlení ve výši sazby Evropské centrální banky zvýšené o dva procentní body;
 —
 uložit EHSV náhradu nákladů řízení.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Lefkosias (Kypr) dne 27. května 2013 — Sotiris Papasavvas v. O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd, Takis Kounnafi e Giorgos Sertis
 (Věc C-291/13)
 2013/C 207/56
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Eparchiako Dikastirio Lefkosias
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Sotiris Papasavvas
 Žalovaní: O Fileleftheros Dimosia Etaireia Ltd, Takis Kounnafi a Giorgos Sertis
 Předběžné otázky
 1)
 Vzhledem k tomu, že se právní úprava členských států týkající se pomluvy odráží ve schopnosti poskytování informačních služeb elektronickou cestou, jak na vnitrostátní úrovni, tak uvnitř EU, může být taková právní úprava považována za omezování poskytování informačních služeb za účelem provedení směrnice 2000/31/ES?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku v bodě 1, použijí se ustanovení článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES v oblasti odpovědnosti na otázky občanského práva mezi jednotlivci, jako jsou otázky týkající se občanskoprávní odpovědnosti v případě pomluvy, nebo jsou omezena na občanskoprávní odpovědnost za obchodní činnost/smlouvy se spotřebiteli?
 3)
 Vzhledem k účelu článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES, které se týkají odpovědnosti poskytovatelů služeb informační společnosti, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že v mnoha členských státech je zapotřebí nejdříve soudní žaloba k tomu, aby bylo vydáno předběžné opatření stanovící zákaz, které zůstane v platnosti až do skončení řízení, zakládají uvedené články individuální práva, kterých se lze dovolávat k vlastní obraně v souvislosti s občanskoprávní žalobou pro pomluvu, nebo představují právní překážky k podání takové žaloby?
 4)
 Použijí se pojmy „služby informační společnosti“ a „poskytovatel (služeb informační společnosti)“ podle článku 2 směrnice 2000/31/ES a čl. 1 odst. 2 směrnice 98/34/ES, ve znění směrnice 98/48/ES, na informační služby on line placené ne přímo příjemcem služeb, ale nepřímo díky obchodním reklamám, které se objeví na webové stránce?
 5)
 S ohledem na definici „poskytovatel (služeb informační společnosti)“ podle článku 2 směrnice 2000/31/ES a čl. 1 odst. 2 směrnice 98/34/ES, ve znění směrnice 98/48/ES, v jakém rozsahu je možné mít za to, že jedna nebo několik následujících skutečností představuje „prostý přenos“ nebo „ukládání do vyrovnávací paměti, takzvaný caching“ nebo „shromažďování informací“ ve smyslu článků 12, 13 a 14 směrnice 2000/31/ES:
 a)
 noviny obsahující zdarma přístupnou webovou stránku, na které je publikováno elektronické vydání tištěných novin, se všemi články a reklamami, ve formátu PDF nebo v jiném podobném elektronickém formátu;
 b)
 volně přístupné on line noviny, jejichž poskytovatel je odměňován díky obchodním reklamám, které se objevují na webové stránce. Informace, které jsou publikovány v on line novinách, pocházejí od zaměstnanců novin a/nebo od nezávislých novinářů;
 c)
 placená webová stránka, která poskytuje jednu ze služeb, jež jsou uvedeny pod předcházejícími písmeny a) a b)?


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. listopadu 2013 — Efag Trade Mark Company v. OHIM (FICKEN LIQUORS)
 (Věc T-54/13) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství FICKEN LIQUORS - Absolutní důvod pro zamítnutí - Ochranná známka, která je v rozporu s veřejným pořádkem nebo dobrými mravy - Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 377/35
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Efag Trade Mark Company GmbH & Co. KG (Schemmerhofen, Německo) (zástupce: M. Wekwerth, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. listopadu 2012 (věc R2544/2011-1), týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení FICKEN LIQUORS jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Efag Trade Mark Company GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2013.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/13
 Žaloba podaná dne 22. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-352/05)
 (2005/C 281/24)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 22. září 2005 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou M. Patakia, právní poradkyní právní služby a B. Schimou, členem právní služby, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/EHS (1) – Prohlášení o likvidaci odpadů a zacházení s odpady nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 1. července 2004.
 (1) Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 37–56.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — The Air Transport Association of America, American Airlines, Inc., Continental Airlines, Inc., United Airlines, Inc. v. The Secretary of State for Energy and Climate Change
 (Věc C-366/10) (1)
 (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Směrnice 2008/101/ES - Začlenění činností v oblasti letectví do tohoto systému - Platnost - Chicagská úmluva - Kjótský protokol - Dohoda mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými o letecké dopravě - Zásady mezinárodního obyčejového práva - Právní účinky - Dovolatelnost - Exteritorialita unijního práva - Pojmy „poplatek“ a „daň“)
 2012/C 49/12
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: The Air Transport Association of America, American Airlines, Inc., Continental Airlines, Inc., United Airlines, Inc.
 Žalovaný: The Secretary of State for Energy and Climate Change
 Za přítomnosti: International Air Transport Association (IATA), National Airlines Council of Canada (NACC), Aviation Environment Federation, WWF-UK, European Federation for Transport and Environment, Environmental Defense Fund, Earthjustice
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice Qeen's Bench Division (Administrative Court) — Platnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/101/ES ze dne 19. listopadu 2008, kterou se mění směrnice 2003/87/ES za účelem začlenění činností v oblasti letectví do systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (Úř. věst. 2009, L 8, s. 3) — Dovolatelnost některých pravidel nebo ustanovení mezinárodního práva
 Výrok
 1)
 Ze zásad a ustanovení mezinárodního práva zmíněných předkládajícím soudem se lze za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, a za účelem posouzení platnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/101/ES ze dne 19. listopadu 2008, kterou se mění směrnice 2003/87/ES za účelem začlenění činností v oblasti letectví do systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, dovolávat pouze:
 —
 zaprvé, v mezích přezkumu zjevně nesprávného posouzení, přičitatelného Unii, ohledně její pravomoci k přijetí této směrnice z hlediska uvedených zásad:
 —
 zásady, podle které má každý stát úplnou a výlučnou svrchovanost nad svým vzdušným prostorem,
 —
 zásady, podle které si žádný stát nemůže činit platné nároky na podrobení kterékoli části volného moře své svrchovanosti, a
 —
 zásady, která zaručuje svobodu přeletu nad volným mořem,
 —
 a zadruhé,
 —
 článku 7 a čl. 11 odst. 1 a 2 písm. c) Dohody mezi Spojenými státy americkými na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé o letecké dopravě uzavřené ve dnech 25. a 30. dubna 2007, ve znění protokolu, a
 —
 článku 15 odst. 3 uvedené dohody ve spojení s jejím článkem 2 a čl. 3 odst. 4.
 2)
 Přezkum směrnice 2008/101 neodhalil žádné skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena její platnost.
 (1) Úř. věst. C 260, 25.9.2010.


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/10
 Usnesení Tribunálu ze dne 6. září 2012 — Technion a Technion Research & Development Foundation v. Komise
 (Věc T-657/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Šestý rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace - Dopis, kterým Komise oznamuje svůj záměr vymáhat upravené částky podle smlouvy o financování výzkumu - Akty neoddělitelné od smlouvy - Nepřípustnost)
 2012/C 319/18
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Technion — Israel Institute of Technology (Haifa, Izrael) a Technion Research & Development Foundation Ltd (Haifa) (zástupci: D. Grisay a D. Piccininno, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Calciu a F. Moro, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 19. října 2011, kterým ohlašuje vystavení oznámení o dluhu na vrácení částky 97 106,72 eura odpovídající výši upravených částek dle smlouvy č. 034984 (Mosaica) na základě závěrů finančního auditu týkajícího se mimo jiné této smlouvy uzavřené v rámci šestého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícího k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002-2006)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Ústavu Technion — Israel Institute of Technology a nadaci Technion Research & Development Foundation Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 73, 10.3.2012.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2009 — Perfetti Van Melle v. OHIM — Cloetta Fazer (CENTER SHOCK)
 (Věc T-16/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Slovní ochranná známka Společenství CENTER SHOCK - Starší národní slovní ochranné známky CENTER - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009]“)
 2009/C 193/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Itálie) (zástupci: P. Perani a P. Pozzi, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Novais Gonçalves, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Cloetta Fazer AB (Ljungsbro, Švédsko) (zástupci: původně J. Runsten a S. Sparring, poté M. Treis, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. listopadu 2007 (věc R 149/2006-4), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Cloetta Fazer AB a Perfetti Van Melle SpA
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Perfetti Van Melle SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/20
 Žaloba podaná dne 22. ledna 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-24/08)
 (2008/C 79/34)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Afonso a H. Kraemer, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES (1) ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice.
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 29. dubna 2004.
 (1) Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (velkého senátu)
 ze dne 14. prosince 2004
 ve věci C-210/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)): The Queen, na žádost: Swedish Match AB, Swedish Match UK Ltd proti Secretary of State for Health (1)
 (Směrnice 2001/37/ES - Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků - Článek 8 - Zákaz uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh - Platnost - Výklad článků 28 ES až 30 ES - Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy obsahující stejný zákaz)
 (2005/C 45/14)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-210/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) ze dne 17. dubna 2003, které Soudnímu dvoru došlo dne 15. května 2003, v řízení The Queen, na žádost: Swedish Match AB, Swedish Match UK Ltd proti Secretary of State for Health, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans a K. Lenaerts, předsedové senátů, C. Gulmann a J.-P. Puissochet, N. Colneric, S. von Bahr a J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, zástupce vedoucího soudní kanceláře, poté M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 14. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Zkoumání druhé otázky neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/37/ES ze dne 5. června 2001 o sbližování předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků.
 2)
 Pokud vnitrostátní opatření zakazuje uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh v souladu s článkem 8 směrnice 2001/37, není již namístě odděleně ověřovat, zda je toto vnitrostátní opatření v souladu s články 28 ES a 29 ES.
 (1) Úř. věst. C 171, 19.7.2003.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — Helmut Müller GmbH v. Bundesanstalt für Immobilienaufgaben
 (Věc C-451/08) (1)
 („Postupy při zadávání veřejných zakázek na stavební práce - Veřejné zakázky na stavební práce - Pojem - Prodej pozemku, na kterém nabyvatel zamýšlí později provést stavební práce, veřejným subjektem - Stavební práce odpovídající cílům územního plánování definovaným územně správním celkem“)
 2010/C 134/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Helmut Müller GmbH
 Žalovaný: Bundesanstalt für Immobilienaufgaben
 Za přítomnosti: Gut Spascher Sand Immobilien GmbH, město Wildeshausen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. b) a odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Pojmy „veřejné zakázky na stavební práce“ a „koncese na veřejné stavební práce“ — Povinnost podrobit zadávacímu řízení prodej pozemku třetí osobou, přičemž nabyvatel musí později provést na tomto pozemku stavební práce odpovídající cílům územního plánování definovaným územně správním celkem, a jehož záměr byl tímto územně správním celkem schválen již před uzavřením kupní smlouvy
 Výrok
 1)
 Pojem „veřejné zakázky na stavební práce“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby nevyžaduje, aby stavební práce, které jsou předmětem zakázky, byly fakticky nebo fyzicky provedeny na účet veřejného zadavatele v případě, že tyto práce jsou prováděny v přímém hospodářském zájmu tohoto zadavatele. Skutečnost, že tento zadavatel vykonává regulační pravomoci v oblasti územního rozvoje, nestačí pro splnění posledně uvedené podmínky.
 2)
 Pojem „veřejné zakázky na stavební práce“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice 2004/18 vyžaduje, aby úspěšný uchazeč měl přímo nebo nepřímo povinnost provést stavební práce, které jsou předmětem zakázky, a aby splnění této povinnosti mohlo být soudně vymáháno podle pravidel stanovených vnitrostátním právem.
 3)
 „Požadavky stanovené veřejným zadavatelem“ ve smyslu třetího případu uvedeného v čl. 1 odst. 2 písm. b) směrnice 2004/18 nemohou spočívat pouze v tom, že veřejný orgán přezkoumá určité stavební plány, které jsou mu předloženy, nebo rozhoduje v rámci výkonu svých pravomocí v oblasti územního plánování.
 4)
 Za okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, je existence koncese na stavební práce ve smyslu čl. 1 odst. 3 směrnice 2004/18 vyloučena.
 5)
 Za okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, se ustanovení směrnice 2004/18 nepoužijí na situaci, kdy veřejný orgán prodá pozemek podniku, zatímco jiný veřejný orgán má v úmyslu zadat veřejnou zakázku na stavební práce týkající se tohoto pozemku, přestože zatím formálně nerozhodl o zadání této zakázky.
 (1) Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/42
 Žaloba podaná dne 27. září 2010 — Boyle v. Komise
 (Věc T-461/10)
 ()
 2010/C 328/70
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Cathal Boyle (Killybegs, Irsko) (zástupci: A. Collins, SC, N. Travers, barrister, a D. Barry, solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise oznámené jako dokument K(2010) 4751 ze dne 13. července 2010 ve formě dopisu určeného Irsku a oznámené žalobci dne 16. července 2010, kterým se zamítá žádost o zvýšení kapacity z důvodu opatření zvyšujících bezpečnost týkající se nového pelagického trauleru, který má nahradit MFV Marie Dawn, a které bylo přijato, aby nahradilo rozhodnutí Komise 2003/245 ze dne 4. dubna 2003 o žádostech obdržených Komisí o zvýšení cílů VOP IV za účelem zohlednění zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů (Úř. věst. L 90, s. 48), které se týká uvedené žádosti a které bylo v rozsahu, v němž se týká žalobce, zrušeno rozsudkem Tribunálu vydaným dne 13. června 2006 ve spojených věcech T-218/03 a T-240/03, Boyle a další v. Komise, Sb. rozh. s. II-1699; a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávanou žalobou se žalobce podle článku 263 SFEU domáhá zrušení rozhodnutí Komise oznámeného jako dokument K(2010) 4751 ze dne 13. července 2010 ve formě dopisu určeného Irsku a oznámeného žalobci dne 16. července 2010, kterým se zamítá žádost o zvýšení kapacity z důvodu opatření zvyšujících bezpečnost týkající se nového pelagického trauleru, který má nahradit MFV Marie Dawn, a které bylo přijato, aby nahradilo rozhodnutí Komise 2003/245 ze dne 4. dubna 2003 o žádostech obdržených Komisí o zvýšení cílů VOP IV za účelem zohlednění zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů (Úř. věst. L 90, s. 48), které se týká uvedené žádosti a které bylo v rozsahu, v němž se týká žalobce, zrušeno rozsudkem Tribunálu vydaným dne 13. června 2006 ve spojených věcech T-218/03 a T-240/03, Boyle a další v. Komise, Sb. rozh. s. II-1699.
 Na podporu svého návrhu žalobce uplatňuje následující důvody:
 Zaprvé žalobce uvádí, že žalovaná jednala bez právního základu. Článek 4 odst. 2 rozhodnutí Rady 97/413/ES ze dne 26. června 1997 o cílech a pravidlech restrukturalizace rybolovu Společenství v průběhu období od 1. ledna 1997 do 31. prosince 2001 k vytvoření trvalé rovnováhy mezi zdroji a jejich využíváním (Úř. věst. L 175, s. 27) i nadále představuje náležitý právní základ napadeného rozhodnutí, a Komise tudíž postrádala jakýkoli právní základ k přijetí předmětného rozhodnutí jakožto rozhodnutí ad hoc.
 Zadruhé žalobce tvrdí, že Komise porušila podstatnou procesní náležitost. Žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí mělo být podle rozhodnutí Rady 97/413/ES přijato v souladu s řídícím komitologickým postupem a že tím, že se Komise rozhodla přijmout předmětné rozhodnutí ad hoc, jednala v rozporu s podstatnými procesními náležitostmi.
 Zatřetí žalobce tvrdí, že Komise tím, že nesprávně vyložila čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Rady 97/413/ES, překročila své pravomoci, jelikož se zejména opírala o irelevantní kritéria a opominula definici „intenzity rybolovu“ stanovenou v rozhodnutí Rady 97/413/ES a v právních předpisech Společenství týkajících se rybolovu použitelných v době podání žádosti o zvýšení prostornosti v důsledku opatření zvyšujících bezpečnost žalobcem v prosinci roku 2001.
 Dále žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí obsahuje řadu případů zjevně nesprávného posouzení žádosti žalobce o zvýšení prostornosti v důsledku opatření zvyšujících bezpečnost. Žalobce zejména tvrdí, že rozhodnutí Komise, kterým se zamítá žádost žalobce z důvodů většího prostoru pod hlavní palubou zamýšleného nového plavidla ve srovnání s Marie Dawn, je zjevně nesprávné, stejně jako její předpoklad, že „intenzita rybolovu“ nového plavidla bude větší než „intenzita rybolovu“ Marie Dawn.
 Konečně žalobce uvádí, že Komise porušila právo na rovné zacházení. Tvrdí, že odmítnutí žádosti Komisí z důvodů většího prostoru pod hlavní palubou jím zamýšleného nového plavidla představuje hrubé rozdílné zacházení, které představuje jeho nepřípustnou diskriminaci ve srovnání se zcela jiným přístupem zaujatým při projednávání některých žádostí o zvýšení prostornosti v důsledku opatření zvyšujících bezpečnost, jimž bylo v rozhodnutí Komise 2003/245 vyhověno, jakož i jedné ze žádostí, která byla původně v tomto rozhodnutí zamítnuta, ale později jí bylo vyhověno rozhodnutím Komise oznámeným jako dokument K(2010) 4765 ze dne 13. července 2010.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/40
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Arkema France v. Komise
 (Věc T-189/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Peroxid vodíku a perboritan sodný - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení - Zásada řádné správy - Pokuty - Sdělení o spolupráci)
 2011/C 269/87
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Arkema France SA (Colombes, Francie) (zástupci: původně A. Winckler, S. Sorinas Jimeno a P. Geffriaud, poté S. Sorinas Jimeno a E. Jégou, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault a O. Beynet, poté V. Bottka, P. J. Van Nuffel a B. Gencarelli, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění ze dne 3. května 2006 týkající se řízení podle článku 81 Smlouvy [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.620 — Peroxid vodíku a perboritan) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyni.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Arkema France SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/60
 Žaloba podaná dne 10. října 2008 – Intel v. Komise
 (Věc T-457/08)
 (2008/C 301/99)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Intel Corp. (Wilmington, Spojené státy) (zástupci: N. Green QC, K. Bacon, Barrister)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí,
 —
 prodloužit lhůtu pro podání připomínek společnosti Intel k doplňujícímu oznámení námitek na dobu 30 dnů ode dne, kdy bude společnosti Intel poskytnut přístup k příslušným dokumentům stěžovatele,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení společnosti Intel.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně podle článku 230 ES domáhá zrušení rozhodnutí úředníka pro slyšení ze dne 15. září 2008 přijatého podle článku 10 rozhodnutí Komise 2001/462/ES (1) ve věci COMP/C-3/37.990 – Intel v řízení podle článku 82 ES, spolu s rozhodnutím člena Komise ze dne 6. října 2008, nebo z doby kolem tohoto data. Napadená rozhodnutí se týkají odmítnutí Komise opatřit, zejména ze strany stěžovatele v dané věci, některé listinné důkazy, o nichž žalobkyně tvrdí, že jsou přímo relevantní ve vztahu k tvrzením učiněným Komisí v doplňujícím oznámení námitek. Úředník pro slyšení dále zamítl vyjádření společnosti Intel, podle něhož tato společnost nemůže k doplňujícímu oznámení námitek bez poskytnutí těchto dokumentů řádně podat připomínky, a odmítl dále prodloužit lhůtu pro podání připomínek společnosti Intel k doplňujícímu oznámení námitek.
 Žalobkyně uplatňuje dva žalobní důvody na podporu svých tvrzení.
 Zaprvé, žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí obsahují pochybení spočívající v nesprávném právním posouzení, a tvrdí, že lhůta pro podání jejích námitek k doplňujícímu oznámení námitek nemůže začít plynout, aniž by byl spis z věcného hlediska úplný; jinak by daný podnik nemohl účinně využít svého práva na obhajobu.
 Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že napadená rozhodnutí jsou zjevně protiprávní, jelikož Komisi umožňují, aby pokračovala ve vyšetřování, které je diskriminační a předpojaté a které žalobkyni brání ve výkonu práva na obhajobu. Žalobkyně tvrdí, že tato skutečnost představuje porušení zásady řádné správy, podle níž je Komise povinna vydávat svá rozhodnutí na základě veškerých dostupných skutkových a právních okolností, které mohou ovlivnit výsledek řízení.
 (1) Rozhodnutí Komise ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (Úř. věst. L 162, s. 21; Zvl. vyd. 08/02, s. 151).


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. března 2006 Roderichem Weißenfelsem proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně Evropských společenství dne 25. ledna 2006 ve věci T-33/04, Roderich Weißenfels v. Evropský parlament
 (Věc C-135/06 P)
 (2006/C 108/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Roderich Weißenfels (zástupce: G. Maximini, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský parlament
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 1.
 Zrušit rozsudek Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 25. ledna 2006, Weißenfels v. Evropský parlament (T-33/04) (1), doručený dne 31. ledna 2006;
 2.
 zrušit rozhodnutí žalovaného ze dne 26. června 2003, jímž je žalobci od dvojnásobného přídavku na dítě pro jeho syna Frederika poskytovaného podle čl. 67 odst. 3 služebního řádu odečten zvláštní příspěvek pro zdravotně postižené osoby poskytovaný z jiných zdrojů;
 3.
 prohlásit za neplatné žalovaným mlčky učiněné zamítnutí návrhu žalobce na vrácení v minulosti neprávem nevyplaceného dvojnásobného příspěvku na dítě na základě jeho žádosti ze dne 4. června 2003;
 4.
 zrušit rozhodnutí žalovaného ze dne 28. dubna 2004, jímž je zvláštní příspěvek pro zdravotně postižené osoby poskytnutý synovi žalobce Frederikovi z jiných zdrojů prohlášen za „přídavek podobné povahy“ ve smyslu čl. 67 odst. 2 služebního řádu jako dvojnásobný přídavek na dítě poskytovaný žalobci;
 5.
 uložit žalovanému náhrady škody (podpůrně: ve výši zákonné úrokové sazby), která vyplývá z neprávem odepřeného vyplacení částí odměny ve formě dvojnásobného příspěvku na dítě;
 6.
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení v obou stupních včetně nezbytných výdajů žalobce.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek svým kasačním opravným prostředkem uplatňuje, že se Soud prvního stupně dopustil procesních pochybení, neboť v napadeném rozsudku nesprávně posoudil návrhy účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek a v rozporu s právem mu vytkl omezení žaloby. Zjištění Soudu, že návrh na náhradu škody byl formulován pouze ve znění repliky, je právně chybné, neboť původní návrh podaný v této souvislosti musí být z obsahového hlediska posouzen jako návrh na náhradu škody.
 Soud z formálního hlediska nezkoumal podobnost dotčených přídavků, která je podmínkou použití čl. 67 odst. 2 služebního řádu, a z materiálního hlediska ji popřel. Z formálního hlediska se nemůže jednat o „přídavek podobné povahy“, neboť zvláštní lucemburský příspěvek není v žádném případě vázán na nesamostatnou výdělečnou činnost. Z materiálního hlediska je třeba zohlednit rozdílné cíle obou příspěvků: zatímco na přídavek podle čl. 67 odst. 3 služebního řádu má nárok samotný účastník řízení podávající kasační opravný prostředek za účelem snížení své zátěže bez ohledu na své bydliště, má na samostatný lucemburský příspěvek nárok pouze oprávněný – tedy syn účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek – za účelem péče o něj po dobu jeho pobytu v Lucembursku.
 Použití čl. 67 odst. 2 služebního řádu je tudíž vyloučeno, neboť ani z formálního, ani z materiálního hlediska se nejedná o přídavek podobné povahy vyplacený z jiných zdrojů ve smyslu příslušného práva Společenství. Opačný názor Soudu je tak v rozporu s právem Společenství.
 (1) Úř. věst. C 74, s. 18.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/29
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Flachglas Torgau a další v. Komise
 (Věc T-276/14)
 2014/C 223/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Flachglas Torgau GmbH (Torgau, Německo), Saint-Gobain Isover G+H AG (Ludwigshafen am Rhein, Německo) a Saint-Gobain Oberland AG (Bad Wurzach, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a H. Janssen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 ve věci státní podpory SA. 33995 (2013/C) – Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů a nižší příplatek EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož příplatek EEG a zvláštní kompenzační režim stanovené zákonem o podpoře obnovitelné energie (Gesetz für den Vorrang Erneuerbarer Energien – Erneuerbare-Energien-Gesetz – EEG) nepředstavují opatření poskytovaná státem nebo ze státních prostředků. Veškeré relevantní skutečnosti nutné pro kvalifikaci těchto opatření byly zjištěny v rámci postupu před zahájením soudního řízení za účasti Komise a Spolkové republiky Německo. Nepřetrvávaly žádné pochybnosti, o nichž by měla Komise rozhodnout v řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 (1).
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 108 odst. 1 SFEU a zásady právní jistoty
 —
 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 108 odst. 1 SFEU a zásadu právní jistoty tím, že k přezkumu svého předběžného posouzení EEG jako podpory použila řízení o nové podpoře podle čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999, namísto řízení o existující podpoře podle článku 17 a násl. nařízení č. 659/1999. V této souvislosti především uvádějí, že v rozhodnutí ze dne 22. května 2002 nepovažovala Komise EEG 2000 za podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož nedošlo k poskytnutí státních prostředků. Rozdíly mezi EEG 2000 a EEG 2012 nejsou z pohledu rozhodnutí Komise ze dne 22. května 2002 zásadní. Komise tak mohla namítat změněný právní názor Komise v řízení podle čl. 108 odst. 1 SFEU, aniž musela zatěžovat žalobkyně.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 41 Listiny základních práv a práva být vyslechnut
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že žalovaná napadené rozhodnutí vydala, aniž by předtím žalobkyním dala možnost se vyjádřit.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Německo v. Komise
 (Věc T-265/08) (1)
 (EFRR - Snížení finanční podpory - Operační program cíle 1 (1994–1999) týkající se spolkové země Durynsko (Německo))
 (2012/C 331/28)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, T. Henze, C. Blaschke a K. Petersen, zmocněnci, ve spolupráci s U. Karpensteinem, avocat)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: A. Steiblytė a B. Conte, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Španělské království (zástupci: původně J. M. Rodríguez Cárcamo, poté N. Díaz Abad a J. M. Rodríguez Cárcamo, a nakonec A. Rubio González, abogados del Estado), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a N. Rouam, zmocněnci) a Nizozemské království (zástupci: C. Wissels, Y. de Vries, B. Koopman, M. Bulterman a J. Langer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 1690 final ze dne 30. dubna 2008 o snížení finančního příspěvku z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) pro operační program v regionu spolkové země Durynsko spadajícím pod cíl 1 ve Spolkové republice Německo (1994–1999) rozhodnutím Komise C(94) 1939/5 ze dne 5. srpna 1994
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Španělské království, Francouzská republika a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — AEPI v. Komise
 (Věc T-392/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
 2013/C 156/44
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE (Athènes, Grèce) (zástupci: původně P. Xanthopoulos a T. Asprogerakas Grivas, poté T. Asprogerakas Grivas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou a F. Castillo de la Torre, zmocněnci, ve spolupráci původně s M. Moustakali, poté se S. Dempegiotisem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na částečně zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti AEPI Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias AE.
 2)
 Článek 4 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final se zrušuje v rozsahu, v němž odkazuje na článek 3 tohoto rozhodnutí, pokud jde o společnost AEPI.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a polovinu nákladů řízení společnosti AEPI.
 5)
 Společnost AEPI ponese polovinu vlastních nákladů řízení.
 6)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení o předběžných opatřeních.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.