text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 24. září 2014 – SC Star Storage SA v. Institutul Naţional de Cercetare Dezvoltare în Informatică (INCDI)
 (Věc C-439/14)
 (2014/C 448/09)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Bucureşti
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: SC Star Storage SA
 Odpůrce: Institutul Naţional de Cercetare Dezvoltare în Informatică (INCDI)
 Předběžná otázka
 Musí být ustanovení čl. 1 odst. 1 třetího pododstavce a odst. 3 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (1), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007 (2), vykládána v tom smyslu, že brání právní úpravě, která přístup k přezkumným řízením proti rozhodnutím veřejných zadavatelů podmiňuje povinností složit předem „záruku řádného chování“, jako je záruka upravená v článku 271a a v článku 271b [Ordonanța de urgență a Guvernului (nařízení s mocí zákona)] č. 34/2006?
 (1) Směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokud jde o zvýšení účinnosti přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek (Úř. věst. L 335, s. 31).


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2014 – Cementos Portland Valderrivas v. Komise
 (Věc T-296/11) (1)
 („Hospodářská soutěž - Správní řízení - Rozhodnutí o vyžádání informací - Nezbytná povaha vyžadovaných informací - Dostatečně závažné nepřímé důkazy - Soudní přezkum - Proporcionalita“)
 2014/C 135/36
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cementos Portland Valderrivas, SA (Pamplona, Španělsko) (zástupci: L. Ortiz Blanco, A. Lamadrid de Pablo a N. Ruiz García, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castilla Contreras, C. Urraca Caviedes a C. Hödlmayr, zmocněnci, ve spolupráci s A. Rivas, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2011) 2368 final ze dne 30. března 2011 v řízení podle čl. 18 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (věc 39520 – Cement a příbuzné výrobky).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Cementos Portland Valderrivas, SA, se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 238, 13.8.2011.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/2
 Usnesení Soudního dvora ze dne 13. září 2012 — Total SA, Elf Aquitaine SA v. Evropská komise
 (Věc C-495/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Porušení zásad svěřených pravomocí a proporcionality - Zjevně nesprávný výklad - Porušení práva na obhajobu, zásady ekvity a zásady rovnosti zbraní - Povinnost uvést odůvodnění)
 2013/C 101/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Total SA, Elf Aquitaine SA (zástupci: E. Morgan de Rivery a A. Noël-Baron, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: B. Gencarelli, P. Van Nuffel a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) ze dne 14. července 2011, Total a Elf Aquitaine v. Komise (T 190/06), kterým Tribunál zamítl žalobu na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 1766 final ze dne 3. května 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F/38.620 — Peroxid vodíku a perboritan) — Hospodářská soutěž — Kartelová dohoda — Porušení zásad svěřených pravomocí a proporcionality — Zjevně nesprávný výklad — Porušení práva na obhajobu, zásady ekvity a zásady rovnosti zbraní — Povinnost uvést odůvodnění
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem Total SA a Elf Aquitaine SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 3.12.2011.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Riigikohus (Estonsko) dne 12. prosince 2012 — Sintax Trading OÜ v. Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
 (Věc C-583/12)
 2013/C 55/07
 Jednací jazyk: estonština
 Předkládající soud
 Riigikohus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně a odpůrkyně v řízení o kasační stížnosti: Sintax Trading OÜ
 Žalovaný a navrhovatel v řízení o kasační stížnosti: Maksu- ja Tolliameti Pohja maksu- ja tollikeskus
 Další účastnice řízení: OÜ Acerra
 Předběžné otázky
 1)
 Může v čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1383/2003 (1) uvedené „řízení, jež má stanovit, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví“ být vedeno také u celního orgánu, nebo musí být „orgán příslušný vydat rozhodnutí“, kterého se týká kapitola III nařízení, od celních orgánů oddělen?
 2)
 Ve druhém bodě odůvodnění nařízení č. 1383/2003 se mezi cíli nařízení uvádí též ochrana spotřebitele a podle třetího bodu odůvodnění by mělo být zavedeno příslušné řízení, které by umožnilo celním orgánům zákaz uvedení zboží porušující právo duševního vlastnictví na celní území Společenství co možná nejúčinněji prosazovat, aniž by tím byla ohrožena svoboda právně dovoleného obchodu, jak je uvedeno v druhém bodě odůvodnění tohoto nařízení a v prvním bodě odůvodnění provádějícího nařízení č. 1891/2004 (2).
 Je s těmito cíly slučitelné, pokud opatření stanovená v článku 17 nařízení č. 1383/2003 mohou být použita pouze tehdy, pokud majitel práv zahájí řízení ke stanovení, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, uvedené v čl. 13 odst. 1 nařízení, nebo musí mít s ohledem na co možná nejúčinnější prosazování těchto cílů možnost zahájit příslušné řízení i celní orgán?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 196, s. 7; Zvl. vyd. 02/03, s. 469).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1891/2004 ze dne 21. října 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 o zásahu celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení některých práv k duševnímu vlastnictví a opatřeních, která mají být přijata vůči zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 328, s. 16).


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/38
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. června 2016 – Growth Energy a Renewable Fuels Association v. Rada
 (Věc T-276/13) (1)
 („Dumping - Dovoz bioetanolu pocházejícího ze Spojených států - Konečné antidumpingové clo - Žaloba na neplatnost - Sdružení - Nedostatek bezprostředního dotčení členů - Nepřípustnost - Celostátní antidumpingové clo - Individuální zacházení - Výběr vzorku - Právo na obhajobu - Zákaz diskriminace - Povinnost náležité péče“)
 (2016/C 270/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Growth Energy (Washington, DC, Spojené státy) a Renewable Fuels Association (Washington) (zástupci: původně P. Vander Schueren, poté P. Vander Schueren a M. Peristeraki, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert, zmocněnkyně, původně ve spolupráci s B. Byrnem, solicitor, a G. Berrischem, advokátem, poté R. Bierwagenem a C. Hippem, advokáty)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: M. França a T. Maxian Rusche, zmocněnci) a ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (zástupci: O. Prost a A. Massot, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 157/2013 ze dne 18. února 2013 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz bioethanolu pocházejícího ze Spojených států amerických (Úř. věst. 2013, L 49, s. 10) v rozsahu, v němž se týká žalobců a jejich členů
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 157/2013 ze dne 18. února 2013 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz bioethanolu pocházejícího ze Spojených států amerických se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společností Patriot Renewable Fuels LLC, Plymouth Energy Company LLC, POET LLC a Platinum Ethanol LLC.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnosti Growth Energy et Renewable Fuels Association, Rada Evropské unie, Evropská komise a sdružení ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 29.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/28
 Žaloba podaná dne 28. prosince 2015 – Labeyrie v. OHIM – Delpeyrat (Ztvárnění hejna světlých ryb na tmavém pozadí)
 (Věc T-767/15)
 (2016/C 078/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Labeyrie (Saint-Geours-de-Maremne, Francie) (zástupkyně: A. Lecomte, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Delpeyrat (Saint Pierre du Mont, Francie)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství (ztvárnění hejna světlých ryb na tmavém pozadí) – Ochranná známka Společenství č. 3 916 533
 Řízení před OHIM: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. října 2015 ve věci R 2694/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž potvrzuje rozhodnutí zrušovacího oddělení OHIM, kterým byla zrušena ochranná známka společnosti LABEYRIE č. 3 916 533 k označení ryb;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 1 odst. 1 písm. a) téhož nařízení, jakož i pravidel 22 a 40 nařízení č. 2868/95.


text:
 19.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/28
 (2005/C 69/48)
 Poslední publikace Soudního dvora v
 Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 57, 5.3.2005
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 45, 19.2.2005
 Úř. věst. C 31, 5.2.2005
 Úř. věst. C 19, 22.1.2005
 Úř. věst. C 6, 8.1.2005
 Úř. věst. C 314, 18.12.2004
 Úř. věst. C 300, 4.12.2004
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/26
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-17/09)
 (2009/C 69/48)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima a C. Zadra, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo tím, že město Bonn a Müllverwertungsanlage Bonn GmbH zadaly veřejnou zakázku na služby týkající se zpracování biologického odpadu a zeleného odpadu, aniž by provedly celoevropské zadávací řízení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 ve spojení s hlavami III až VI směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (1);
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem této žaloby je smlouva o úplatném poskytování služeb týkajících se zpracování biologického odpadu a zeleného odpadu mezi městem Bonn a Müllverwertungsanlage Bonn GmbH (dále jen „MVA GmbH“) na straně jedné a soukromým zpracovatelem odpadu EVB Entsorgung und Verwertung Bonn GmbH & Co. KG (dále jen „EVB“) na straně druhé. MVA GmbH je obecní společností, jejíž kapitál drží ve výši 93,46 % Stadtwerke Bonn GmbH – 100 % dceřiná společnost města Bonn – a ve výši 6,54 % přímo město Bonn. V této smlouvě se zavazuje EVB jednak obstarat, předtřídit a dodat domácí odpad ke zpracování ve společnosti Müllverwertungsanlage Bonn GmbH a jednak ve svých zařízeních na kompostování odstranit biologický odpad a zelený odpad z území města Bonn za cenu ve výši 6 mil. DEM ročně.
 Ačkoli se v případě smlouvy na zpracování odpadů jedná o veřejnou zakázku na služby ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice 92/50/EHS, byla uzavřena bez provedení celoevropského formálního zadávacího řízení přímo se společností EVB. Předmětem smlouvy je rovněž poskytnutí služeb týkajících se zpracování odpadu ve smyslu kategorie 16 přílohy I A uvedené směrnice, a tato smlouva tedy překračuje významně prahovou hodnotu pro použití této směrnice.
 Na rozdíl od toho, co tvrdí spolková vláda, nemůže záležet na tom, zda smlouva zahrnuje kromě služeb kompostování rovněž další služby, které byly poskytnuty městem Bonn resp. společností MVA GmbH na účet společnosti EVB. Je spíše rozhodující, že smlouva ukládá společnosti EVB vůči městu povinnosti poskytnout služby kompostování za úplatu. Nelze krom toho rovněž tvrdit, že zařízení na kompostování představovala zcela bezvýznamnou vedlejší stránku smlouvy, jelikož tyto služby jsou ústředním prvkem konceptu vyjednaného mezi smluvními stranami a představují z hospodářského hlediska významnou část objemu poskytnutých služeb.
 Komise rovněž nemůže souhlasit s argumentem spolkové vlády, že město Bonn bylo na základě čl. 11 odst. 3 písm. b) směrnice 92/50/EHS oprávněno zadat zakázku na služby kompostování bez předchozího zveřejnění veřejné zakázky. Podle judikatury Soudního dvora je třeba uvedené ustanovení směrnice vykládat striktně, přičemž důkazní břemeno pro existenci výjimečných okolností, které odůvodňují výjimku, náleží tomu, kdo se na ně má v úmyslu odvolat. Jelikož spolková vláda nedoložila dostatečně, že společnosti EVB náleželo výlučné právo pro provedení sporných služeb kompostování a na jakém právním základě spočívá takové právo, nelze mít za to, že byly splněny podmínky pro použití výjimky podle čl. 11 odst. 3 písm. b) směrnice 92/50/EHS.
 (1) Úř. věst. L 209, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 322.


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/18
 Žaloba podaná dne 20. května 2014 – Evropská komise v. Rakouská republika
 (Věc C-244/14)
 2014/C 253/23
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Rakouská republika tím, že nezajistila úplné provedení ustanovení čl. 3 písm. k), čl. 10 odst. 5, čl. 11 odst. 2, čl. 17 odst. 1, čl. 19 odst. 2, čl. 22 odst. 3 a čl. 25 odst. 3 směrnice 2004/49/ES, nesplnila povinnosti, které pro ni z uvedené směrnice vyplývají;
 —
 uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Po vyhodnocení právního stavu v Rakousku vyjádřila Komise pochybnosti ohledně správného provedení některých ustanovení směrnice 2004/49/ES (1). Tyto pochybnosti se týkaly hlavně ustanovení o osvědčení o bezpečnosti, o schválení z hlediska bezpečnosti, o vnitrostátním bezpečnostním orgánu, o vyšetřování, o inspekčním orgánu a o bezpečnostních doporučeních.
 (1) Úř. věst. L 164, s. 44.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/56
 Usnesení Tribunálu ze dne 5. října 2015 – Kafetzakis a další v. Parlament a další
 (Věc T-38/14) (1)
 („Žaloba pro nečinnost a na náhradu škody - Restrukturalizace řeckého veřejného dluhu - Účast soukromého sektoru - Újma související se snížením hodnoty dluhopisů poskytnutých jako odstupné - Prohlášení hlav států nebo vlád eurozóny a unijních orgánů - Prohlášení Euroskupiny - Neupřesnění vztahu příčinné souvislosti s uplatňovanou újmou - Nepřípustnost“)
 (2015/C 389/63)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Georgios Kafetzakis (Atény, Řecko) a dalších 102 žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupce: C. Papadimitriou, advokát)
 Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: A. Troupiotis a L. Visaggio, zmocněnci), Evropská rada, Euroskupina, Rada Evropské unie (zástupci: A. de Gregorio Merino, M. Balta a E. Dumitriu Segnana, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis, J. P. Keppenne a B. Smulders, zmocněnci) a Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: P. Papapaschalis a P. Senkovic, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na určení, že žalovaní protiprávně nepřijali nezbytná legislativní opatření tak, aby dluhopisy vlastněné žalobci – propuštěnými zaměstnanci Olympiaki Aeroporia – nebyly dotčeny plánem účasti soukromého sektoru na programu financování dluhu (PSI) ke snížení hodnoty dluhu řeckého státu, a zadruhé návrh na náhradu škody, která měla žalobcům vzniknout v důsledku této protiprávní nečinnosti.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Georgiosi Kafetzakisovi a dalším 102 žalobcům, jejichž jména jsou uvedena v příloze, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 292, 1.9.2014.


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. května 2016 – Polská republika v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
 (Věc C-358/14) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Sbližování právních předpisů - Směrnice 2014/40/EU - Článek 2 bod 25, čl. 6 odst. 2 písm. b), čl. 7 odst. 1 až 5, čl. 7 první věta, články 12 až 14 a čl. 13 odst. 1 písm. c) - Platnost - Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků - Zákaz uvádění tabákových výrobků s charakteristickou příchutí na trh - Tabákové výrobky obsahující mentol - Právní základ - Článek 114 SFEU - Zásada proporcionality - Zásada subsidiarity“)
 (2016/C 243/06)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupci: B. Majczyna a M. Szwarc, zmocněnci)
 Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio, J. Rodrigues a A. Pospíšilová Padowska, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: O. Segnana, J. Herrmann, K. Pleśniak a M. Simm, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci řízení: Irsko (zástupci: J. Quaney, A. Joyce, zmocněnci, ve spolupráci s E. Barrington a M. J. Cooke, SC, a E. Carolan, BL), Francouzská republika (zástupci: D. Colas a S. Ghiandoni, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: V. Kaye, C. Brodie a M. Holt, zmocněnci, ve spolupráci s I. Rogers, QC, S. Abram a E. Metcalfe, barristers), Evropská komise (zástupci: M. Van Hoof, C. Cattabriga a M. Owsiany-Hornung, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Irsko, Francouzská republika, Rumunsko, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 315, 15.9.2014.


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/8
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. září 2014 – Mikhalchanka v. Rada
 (Spojené věci T-196/11 a T-542/12) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Bělorusku - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Omezení vstupu na území Unie a průjezdu před ně - Zařazení žalobcova jména na seznam dotčených osob a jeho ponechání na tomto seznamu - Novinář - Žaloba na neplatnost - Lhůta k podání žaloby - Částečná nepřípustnost - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení“)
 2014/C 388/08
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Aliaksei Mikhalchanka (Minsk, Bělorusko) (zástupce: M. Michalauskas, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: ve věci T-196/11 F. Naert a M.-M. Joséphidès a ve věci T-542/12 F. Naert a J. P. Hix, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Rady 2011/69/SZBP ze dne 31. ledna 2011, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska (Úř. věst. L 28, s. 40), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 84/2011 ze dne 31. ledna 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska (Úř. věst. L 28, s. 17), prováděcího rozhodnutí Rady 2011/174/SZBP ze dne 21. března 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska (Úř. věst. L 76, s. 72), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 271/2011 ze dne 21. března 2011, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska (Úř. věst. L 76, s. 13), a zadruhé na zrušení rozhodnutí Rady 2012/642/SZBP ze dne 15. října 2012 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 285, s. 1), nařízení Rady (EU) č. 1014/2012 ze dne 6. listopadu 2012, kterým se mění nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 307, s. 1), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1017/2012 ze dne 6. listopadu 2012, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku (Úř. věst. L 307, s. 7), a to v rozsahu, v němž se všechny tyto akty týkají žalobce.
 Výrok rozsudku
 1)
 Následující akty se v rozsahu, v němž se týkají A. Mikhalchanky, zrušují:
 —
 rozhodnutí Rady 2011/69/SZBP ze dne 31. ledna 2011, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska;
 —
 prováděcí rozhodnutí Rady 2011/174/SZBP ze dne 21. března 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2010/639/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým představitelům Běloruska;
 —
 prováděcí nařízení Rady (EU) č. 271/2011 ze dne 21. března 2011, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči prezidentu Lukašenkovi a některým představitelům Běloruska;
 —
 rozhodnutí Rady 2012/642/SZBP ze dne 15. října 2012 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku;
 —
 prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1017/2012 ze dne 6. listopadu 2012, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku.
 2)
 Není namístě vyhovovat návrhu Rady na zachování časových účinků napadených aktů.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené A. Mikhalchankou.
 (1) Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


text:
 19.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 475/17
 Žaloba podaná dne 26. října 2016 – OP v. Komise
 (Věc T-478/16)
 (2016/C 475/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: OP (Bonn, Německo) (zástupci: S. Conrad, Rechtsanwalt)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil implicitní zamítavé rozhodnutí žalované, jakož i její explicitní zamítavé rozhodnutí ze dne 16. a 30. září 2016 (č. spisu: Ares (2016) 5716994) o stížnosti žalobkyně ze dne 17. dubna 2016 podané podle čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 58/2003 týkající se kontroly zákonnosti rozhodnutí Výkonné agentury Evropské rady pro výzkum ze dne 18. března 2016 (č. spisu: Ares (2016) 1371979), které bylo žalobkyni doručeno dne 28. dubna 2016, podle něhož žádost žalobkyně o podporu ze dne 17. listopadu 2015 (č. žádosti 716017 – QUASIMODO) v rámci rámcového programu „Horizont 2020“, ERC-pracovní program 2016 (ERC Starting Grant) byla vyhodnocena jako nevhodná a byla zamítnuta;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod: Porušení práva žalobkyně na kontrolu zákonnosti jednání výkonné agentury Evropské rady pro výzkum ze strany žalované, jelikož tato neodpověděla na stížnost žalobkyně ve lhůtě stanovené čl. 22 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení (ES) č. 58/2003 (1).
 2.
 Druhý žalobní důvod: Protiprávnost zamítnutí žádosti žalobkyně o podporu. Žalobkyně tvrdí, že zamítnutí její stížnosti je protiprávní také proto, že zamítavé rozhodnutí výkonné agentury Evropské rady pro výzkum její žádosti o podporu je z její strany protiprávní.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 58/2003 ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví statut výkonných agentur pověřených některými úkoly správy programů Společenství (Úř. věst. 2003, L 11, s. 1).


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Rakousko) dne 31. května 2016 – Corbin Opportunity Fund Lp a další
 (Věc C-309/16)
 (2016/C 335/44)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Corbin Opportunity Fund Lp, Corbin Capital Partners, Redwood Drawdown Master Fund Lp, Redwood Opportunity Master Fund Ltd, Redwood Capital Management LLC, Pontus Holdings Ltd, RMF Financial Holdings Sàrl
 Žalovaný: FMA Österreichische Finanzmarktaufsichtsbehörde
 Předběžné otázky
 1)
 Je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (1), zejména její čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 bod 2 použitelná z hlediska časové a věcné působnosti na případ takové společnosti, nacházející se ve stavu řešení krize, jako je společnost ve věci v původním řízení, jejíž řešení krize začalo v rámci vnitrostátních mechanismů již před uplynutím lhůty pro provedení směrnice a pokračovalo po uplynutí prováděcí lhůty na základě vnitrostátních norem, kterými byla provedena uvedená směrnice?
 2)
 Přiznává směrnice 2014/59/EU věřitelům takové společnosti, nacházející se ve stavu řešení krize, kteří podali k orgánu příslušnému k řešení krize návrh, aby tento orgán „prověřil a zakázal“ určité zamýšlené nebo již učiněné právní úkony (např. soudní smír) společnosti, nacházející se ve stavu řešení krize, vůči jiným věřitelům, práva, na jejichž ochranu mají věřitelé přístup k správnímu a soudnímu řízení?
 (1) Úř. věst. L 173, s. 190.


text:
 12.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie), 1ère chambre civile, ze dne 17. února 2004 ve věci Société Lagardère Active Broadcast, právní nástupce společnosti Europe 1 communication SA proti Société pour la perception de la rémunération équitable (SPRE) a Gesellschaft zur Verwertung von Leisungsschutzrechten MBG, GVL SARL za přítomnosti Compagnie européenne de radiodiffusion et de télévision (CERT) Europe 1 SA
 (Věc C-192/04)
 (2004/C 156/17)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Cour de cassation (Francie),1ère chambre civile, ze dne 17. února 2004 ve věci Société Lagardère Active Broadcast, právní nástupce společnosti Europe 1 communication SA proti Société pour la perception de la rémunération équitable (SPRE) a Gesellschaft zur Verwertung von Leisungsschutzrechten MBG, GVL SARL, za přítomnosti Compagnie européenne de radiodiffusion et de télévision (CERT) Europe 1 SA, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, která došla kanceláři Soudního dvora dne 26. dubna 2004.
 Cour de cassation (Francie), 1ère chambre civile, žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 pokud rozhlasová vysílací společnost, která vysílá z území některého členského státu, používá k rozšíření přenosu svých programů na určitou část svých národních posluchačů vysílač, jenž se nachází v blízkosti, na území jiného členského státu a jehož je dceřinná společnost, jež je většinově vlastněná touto společností, koncesionářem, upravují právní předpisy tohoto druhého státu jediný spravedlivý poplatek stanovený v čl. 8 odst. 2 směrnice EHS 92/100 ze dne 19. listopadu 1992 (1) a v článku 4 směrnice 93/83 ze dne 27. září 1993 (2) za užití zvukových záznamů vydaných k obchodním účelům a obsažených v přenášených programech?
 2)
 v případě kladné odpovědi, je původní vysílací společnost oprávněna odečíst od poplatku, který je po ní vyžadován z důvodu celkového příjmu sledovaného na vnitrostátním území, částky zaplacené svojí dceřinnou společností?
 (1) Směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 346 ze dne 27.11.1992, s. 61).
 (2) Směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých pravidel týkajících se autorských práv a práv souvisejících s autorským právem při satelitním vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. L 248 ze dne 6.10.1993, s. 15).


text:
 27.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Sibiu (Rumunsko) dne 30. dubna 2015 – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Brașov v. Vasile Toma, Birou Executor Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci
 (Věc C-205/15)
 (2015/C 245/08)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Judecătoria Sibiu
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Brașov (DGRFP)
 Žalovaní: Vasile Toma, Birou Executor Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci
 Předběžné otázky
 Lze čl. 4 odst. 3 SEU, jakož i články 20, 21 a 47 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, jako je článek 16 ústavy a článek 30 mimořádného nařízení vlády č. 80/2013, která zakotvuje rovnost před zákonem jen mezi občany jakožto fyzickými osobami, a nikoliv mezi fyzickými osobami a právnickými osobami založenými podle veřejného práva, a která a priori osvobozuje právnické osoby založené podle veřejného práva od zaplacení kolku a složení kauce za účelem přístupu k soudu, přičemž přístup fyzických osob k soudu podmiňuje zaplacením kolku/kauce?


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. září 2007 – Maria-Luise Lindorfer v. Rada Evropské unie
 (Věc C-227/04 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Úředníci - Převod nároků na starobní důchod - Výdělečná činnost vykonávaná před nástupem do služby Společenství - Výpočet let služby započitatelných pro důchod - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Obecná prováděcí ustanovení - Zásada zákazu diskriminace - Zásada rovného zacházení)
 (2007/C 269/07)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Maria-Luise Lindorfer (zástupci: G. Vandersanden a L. Levi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: F. Anton a M. Sims-Robertson, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 18. března 2004, Lindorfer v. Rada (T-204/01), kterým byla zamítnuta žaloba, jejímž předmětem byl návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 3. listopadu 2000 o výpočtu let služby navrhovatelky započitatelných pro důchod po převodu paušální odkupní hodnoty nároků na starobní důchod, které nabyla v rakouském systému, do systému Společenství
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 18. března 2004, Lindorfer v. Rada (T-204/01), se zrušuje v rozsahu, v němž zamítl žalobu M.-L. Lindorfer z důvodu, že nedošlo k diskriminaci na základě pohlaví.
 2)
 Rozhodnutí Rady ze dne 3. listopadu 2000 o výpočtu let služby M.-L. Lindorfer započitatelných pro důchod se zrušuje.
 3)
 Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.
 4)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů vzniklých v obou stupních řízení.
 (1) Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 10. března 2005
 ve věci C-22/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank te Rotterdam): Optiver BV a další proti Stichting Autoriteit Financiële Markten (1)
 (Směrnice 69/335/EHS - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Poplatek z hrubých zisků institucí pro cenné papíry)
 (2005/C 115/02)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-22/03, Optiver BV a další proti Stichting Autoriteit Financiële Markten, právní nástupkyni Stichting Toezicht Effectenverkeer, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Rechtbank te Rotterdam (Nizozemsko) ze dne 21. ledna 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 23. ledna 2003, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (zpravodaj), P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 10. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby od institucí pro cenné papíry byl vybírán takový poplatek z hrubých zisků dosažených z činností v souvislosti s těmito cennými papíry, jako je dotčený poplatek v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 70, 22.3.2003.


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/34
 Žaloba podaná dne 14. února 2013 — LG Electronics v. Komise
 (Věc T-91/13)
 2013/C 108/83
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: LG Electronics (Soul, Korea) (zástupci: G. van Gerven a T. Franchoo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zcela či zčásti zrušil čl. 1 odst. 1 písm. d) a odst. 2 písm. g), čl. 2 odst. 1 písm. d) a e) a čl. 2 odst. 2 písm. d) a e) rozhodnutí Evropské komise C(2012) 8839 final ze dne 5. prosince 2012 ve věci COMP/39.437 — Trubice pro televizory a počítačové monitory, a to v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, nebo
 —
 snížil pokuty uložené žalobkyni v čl. 2 odst. 1 písm. d) a e) a v čl. 2 odst. 2 písm. d) a e) napadeného rozhodnutí,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.
 Žalobní důvod vycházející z článku 263 SFEU, jímž se žalobkyně domáhá zrušení článků 1 a 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se jí týkají:
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobkyně na obhajobu (porušení podstatné formální náležitosti), a to tím, že společnost LG Philips Displays („LPD“) nevystupovala v řízení jakožto žalovaná.
 Žalobní důvody, jimiž se žalobkyně domáhá (částečného) zrušení článků 1 a 2 napadeného rozhodnutí podle článku 263 SFEU a odpovídajícího snížení pokut, které jí byly uloženy, podle článku 261 SFEU:
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), z porušení zásady osobní odpovědnosti a ze zjevně nesprávného posouzení, a to tím, že byla žalobkyně shledána odpovědnou za protiprávní jednání, jichž se dopustila společnost LPD.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 25 nařízení (ES) č. 1/2003, a to tím, že byla žalobkyně v napadeném rozhodnutí shledána odpovědnou za jednání, k němuž došlo před 1. červencem 2001.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003, z porušení článku 296 SFEU a z porušení zásady rovného zacházení, a to tím, že v napadeném rozhodnutí byly přímé prodeje v EHP uskutečněné prostřednictvím zpracovaných výrobků („TPDS“) zahrnuty do výpočtu pokuty uložené žalobkyni.
 5)
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003, z porušení zásady osobní odpovědnosti, ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení práva žalobkyně na obhajobu, a to tím, že byla žalobkyně v napadeném rozhodnutí shledána odpovědnou za pokutu zakládající se na TPDS společnosti Philips.
 6)
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 296 SFEU, ze zjevně nesprávného posouzení a z porušení zásad rovného zacházení a řádné správy, a to tím, že (i) v napadeném rozhodnutí nebyly uvedeny dostačující důvody pro nezahrnutí TPDS společnosti Samsung nebo (ii) že v napadeném rozhodnutí byly TPDS zahrnuty či vyloučeny svévolně, což vedlo k nerovnému zacházení ve vztahu mezi žalobkyní a společností Samsung.
 7)
 Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 a z porušení zásad rovného zacházení a řádné správy, a to tím, že (i) napadené rozhodnutí nebylo určeno společnosti LPD a dceřiným společnostem společnosti LPD, které se účastnily na protiprávním jednání, zatímco bylo určeno jinému společnému podniku spolu s jeho mateřskými společnostmi, a (ii) že napadené rozhodnutí nebylo určeno jiným mateřským společnostem nacházejícím se ve stejné situaci jako žalobkyně.
 Žalobní důvod vycházející z pravomoci Tribunálu provádět soudní přezkum v plné jurisdikci podle článku 261 SFEU a článku 31 nařízení (ES) č. 1/2003:
 8)
 Osmý žalobní důvod, kterým se žalobkyně domáhá, aby Tribunál provedl přezkum v plné jurisdikci a snížil pokutu uloženou žalobkyni z důvodu, že je nadměrná a nepřiměřená.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003 L 1, s. 1)


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/18
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd v. Sanofi
 (Věc C-443/12) (1)
 (Humánní léčivé přípravky - Dodatkové ochranné osvědčení - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 - Podmínky získání tohoto osvědčení - Postupné uvedení dvou léčivých přípravků, které zčásti nebo zcela obsahují totožnou účinnou látku, na trh - Kombinace účinných látek, z nichž jedna již byla uvedena na trh ve formě léčivého přípravku s jedinou účinnou látkou - Možnost získat několik osvědčení na základě téhož patentu a dvou rozhodnutí o registraci)
 2014/C 52/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd
 Žalovaný: Sanofi
 Za přítomnosti: Sanofi Pharma Bristol-Myers Squibb SNC
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (Chancery Division) — Výklad čl. 3 písm. a) a c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2009 L 152, s. 1) — Podmínky získání dodatečného ochranného osvědčení — Pojem „výrobek chráněný platným základním patentem“ — Kritéria — Možnost vydat osvědčení pro každý léčivý přípravek v případě patentu vztahujícího se na několik léčivých přípravků
 Výrok
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, kdy na základě patentu chránícího inovativní účinnou látku a rozhodnutí o registraci pro léčivý přípravek, který obsahuje tuto účinnou látku jakožto jedinou účinnou látku, již majitel tohoto patentu získal pro tuto účinnou látku dodatkové ochranné osvědčení, jež mu umožňuje bránit použití uvedené účinné látky, samostatně nebo v kombinaci s dalšími účinnými látkami, musí být čl. 3 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby na základě téhož patentu, ale pozdějšího rozhodnutí o registraci pro odlišný léčivý přípravek, jež obsahuje uvedenou účinnou látku v kombinaci s jinou účinnou látkou, která není jako taková chráněna uvedeným patentem, majitel téhož patentu získal druhé dodatkové ochranné osvědčení pro tuto kombinaci účinných látek.
 (1) Úř. věst. C 389, 15.12.2012.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/10
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. července 2017 – Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Salumificio Fratelli Beretta SpA
 (Věc C-182/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Evropské unie - Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek ‚STICK MiniMINI Beretta‘ - Námitka majitelky slovní ochranné známky Evropské unie Mini Wini - Zamítnutí námitky odvolacím senátem Úřadem Evropské unie pro dušení vlastnictví (EUIPO) - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odstavec 1 písm. b) - Nebezpečí záměny - Úroveň pozornosti relevantní veřejnosti - Samostatná rozlišovací role - Dominantní charakter - Kritéria pro posouzení obrazové podobnosti - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2017/C 309/13)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (zástupce: S. Labesius, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: M. Rajh, zmocněnec), Salumificio Fratelli Beretta SpA (zástupci: G. Ghisletti, F. Braga a P. Pozzi, advokáti)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 296, 16.8.2016.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/10
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Hamburg — Německo) — Jürgen Blödel-Pawlik v. HanseMerkur Reiseversicherung AG
 (Věc C-134/11) (1)
 (Směrnice 90/314/EHS - Souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy - Článek 7 - Ochrana proti riziku platební neschopnosti nebo úpadku organizátora souborných služeb - Rozsah působnosti - Platební neschopnost organizátora z důvodu podvodného použití prostředků zaplacených spotřebitelem)
 2012/C 98/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jürgen Blödel-Pawlik
 Žalovaná: HanseMerkur Reiseversicherung AG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landgericht Hamburg — Výklad článku 7 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (Úř. věst. L 158, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132) — Ochrana proti nebezpečí platební neschopnosti nebo úpadku organizátora — Platební neschopnost organizátora, která vznikla proto, že prostředky vybrané od spotřebitelů vynaložil s podvodným úmyslem k jinému účelu — Použitelnost směrnice 90/314/EHS
 Výrok
 Článek 7 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy je nutno vykládat v tom smyslu, že do jeho rozsahu působnosti spadá situace, v níž je platební neschopnost organizátora cesty způsobena jeho podvodným jednáním.
 (1) Úř. věst. C 179, 18.6.2011.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/28
 Usnesení Tribunálu ze dne 3. května 2017 – De Nicola v. EIB
 (Věc T-70/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Psychické obtěžování - Mimosmluvní odpovědnost - Nesprávná právní posouzení - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2017/C 221/39)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: G. Ferabecoli, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: G. Nuvoli a G. Faedo, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015, De Nicola v. EIB (F-104/13, EU:F:2015:164), znějící na částečné zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Carlo De Nicola ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (EIB) v tomto řízení.
 (1) Úř. věst. C 111, 29.3.2016.


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/31
 Žaloba podaná dne 28. listopadu 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-126/11)
 2012/C 174/49
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: M. Boury, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Návrh na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) v rozsahu, v němž ukládá žalobci disciplinární sankci ve formě důtky
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí OOJ CMS 10/038 uložit žalobci důtku, jakož i rozhodnutí OOJ č. R/393/11, kterým bylo prvně uvedené rozhodnutí potvrzeno;
 —
 určit, že důtka, kterou OOJ žalobci uložil bez předložení platných důkazů o údajném obtěžování, které je mu vytýkáno, a bez provedení skutečně nezávislého, nestranného a spravedlivého šetření umožňujícího prokázat reálnost údajného obtěžování, kterého se měl dopustit vůči svému kolegovi, představuje vůči žalobci akt diskriminace ze strany OOJ;
 —
 určit, že v průběhu celé této věci a jiných s ní souvisejících, které jí přecházely, byl žalobce obětí závažných porušení jeho základních práv, která jsou zakotvena ve Smlouvách, Listině základních práv Evropské unie a v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv, a že z tohoto důvodu má právo na náhradu škody za tato porušení podle posouzení Soudu.


text:
 13.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākā tiesa (Lotyšsko) dne 4. května 2015 – Valsts ieņēmumu dienests v. SIA Latspas
 (Věc C-204/15)
 (2015/C 228/08)
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākā tiesa
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Valsts ieņēmumu dienests
 Žalovaný: SIA Latspas
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 29 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1) ze dne 12. října 1992, kterým se vydává Celní kodex Společenství, vykládán v tom smyslu, že metoda stanovená v uvedeném článku se použije i tehdy, když k dovozu zboží a jeho propuštění do volného oběhu na celním území Společenství došlo v důsledku odnětí zboží celnímu dohledu během tranzitu, přičemž jde o zboží, které nepodléhá dovoznímu clu a nebylo prodáno k vývozu na celní území Společenství, ale k vývozu mimo celní území Společenství?
 2)
 Má být výraz „postupně“ uvedený v článku 30 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává Celní kodex Společenství, v souvislosti s právem na řádnou správu zakotveným v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, a se zásadou povinnosti odůvodnění, vykládán v tom smyslu, že k učinění závěru, že se použije metoda uvedená v článku 31, musí celní správa v každém správním aktu odůvodnit, proč za daných okolností nelze použít metody určení celní hodnoty zboží stanovené v článku 29 či článku 30?
 (1) Úř. věst. L 302, s. 1.


text:
 9.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/14
 Žaloba podaná dne 25. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-218/07)
 (2007/C 129/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou, W. Bogensberger, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/109/ES (1) ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, a v každém případě tím, že je nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z výše uvedené směrnice;
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2003/109/ES do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 23. ledna 2006.
 (1) Úř. věst. L 16, s. 44; Zvl. vyd. 19/06, s. 272.


text:
 28.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 163/11
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-6/14)
 (2014/C 163/10)
 Dne 14. ledna 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený Gjermundem Mathisenem a Auður Ýr Steinarsdóttir, kteří jednali jako zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie), k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 5 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Komise 2008/43/ES ze dne 4. dubna 2008, kterou se podle směrnice Rady 93/15/EHS zřizuje systém pro identifikaci a sledovatelnost výbušnin pro civilní použití) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti vyplývající z uvedeného aktu a z článku 7 Dohody o EHP;
 2.
 uložil Islandu úhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkový rámec a žalobní důvody:
 —
 žaloba uvádí, že Island nejpozději do 3. září 2013 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 3. července 2013 týkajícímu se skutečnosti, že Island do svého vnitrostátního právního řádu neprovedl směrnici Komise 2008/43/ES ze dne 4. dubna 2008, kterou se podle směrnice Rady 93/15/EHS zřizuje systém pro identifikaci a sledovatelnost výbušnin pro civilní použití, („akt“) uvedenou v bodě 5 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k této dohodě,
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z článku 15 aktu a z článku 7 Dohody o EHP, neboť ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení aktu a/nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu ESVO.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/9
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 22. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel — Belgie) — v řízení týkajícím se RTL Belgium SA, dříve TVi SA.
 (Věc C-517/09) (1)
 (Směrnice 89/552/EHS - Služby televizního vysílání - Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel - Pojem „vnitrostátní soud“ ve smyslu článku 267 SFEU - Nedostatek pravomoci Soudního dvora)
 2011/C 63/17
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Kolegium Nejvyšší rady pro audiovizuální vysílání pro vydávání povolení a provádění kontroly)
 Účastník původního řízení
 RTL Belgium SA, dříve TVi SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Collège d'autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l'audiovisuel (Belgie) — Výklad čl. 1 písm. c) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224) — Volné poskytování služeb — Služby televizního vysílání — Pojmy „poskytovatel“ audiovizuálních služeb a „účinná kontrola výběru pořadů a jejich uspořádání“ — Pojem „vnitrostátní soud“ ve smyslu článku 267 Smlouvy o fungování Evropské unie
 Výrok
 Soudní dvůr nemá pravomoc rozhodnout o otázce, kterou mu položilo Collège d’autorisation et de contrôle du Conseil supérieur de l’audiovisuel svým rozhodnutím ze dne 3. prosince 2009.
 (1) Úř. věst. C 51, 27.2.2010.


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/15
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 12. prosince 2011 — Akhras v. Rada
 (Věc T-579/11 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Návrh na odklad provádění a na nařízení předběžných opatření - Neexistence naléhavosti - Neexistence vážné a nenapravitelné újmy)
 2012/C 39/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Tarif Akhras (Homs, Sýrie) (zástupci: S. Ashley a S. Millar, solicitors, D. Wyatt, QC, a R. Blakeley, barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a M.-M. Joséphidès, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na nařízení předběžných opatření a na odklad provádění rozhodnutí Rady 2011/522/SZBP ze dne 2. září 2011, kterým se mění rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 228, s. 16), nařízení Rady (EU) č. 878/2011 ze dne 2. září 2011, kterým se mění nařízení (EU) č. 442/2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. L 228, s. 1), rozhodnutí Rady 2011/628/SZBP ze dne 23. září 2011, kterým se mění rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 247, s. 17), a nařízení Rady (EU) č. 1011/2011 ze dne 13. října 2011, kterým se mění nařízení č. 442/2011 (Úř. věst. L 269, s. 18), a to v rozsahu, v němž se uvedené předpisy vztahují na žalobce.
 Výrok
 1)
 Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. června 2008 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Sigmaringen, Verwaltungsgericht Chemnitz – Německo) – Arthur Wiedemann (C-329/06) v. Land Baden-Württemberg a Peter Funk (C-343/06) v. Stadt Chemnitz
 (Spojené věci C-329/06 a C-343/06) (1)
 (Směrnice 91/439/EHS - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Odnětí řidičského průkazu v členském státě z důvodu užívání omamných látek nebo alkoholu - Nový řidičský průkaz vydaný v jiném členském státě - Odmítnutí uznat řidičské oprávnění v prvním členském státě - Bydliště, které není v souladu se směrnicí 91/439/EHS)
 (2008/C 209/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Sigmaringen, Verwaltungsgericht Chemnitz
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Arthur Wiedemann (C-329/06), Peter Funk (C-343/06)
 Žalovaní: Land Baden-Württemberg (C-329/06) a Stadt Chemnitz (C-343/06)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Sigmaringen – Výklad čl. 1 odst. 2, čl. 7 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 2 a odst. 4, jakož i přílohy III směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317), ve znění směrnice Rady 96/47/ES ze dne 23. července 1996, kterou se mění směrnice 91/439/EHS o řidičských průkazech (Úř. věst. L 235, s. 1; Zvl. vyd. 07/02, s. 467) – Odmítnutí uznání platnosti řidičského průkazu získaného v jiném členském státě podvodným jednáním jeho držitele, kterému byl správním rozhodnutím odňat národní řidičský průkaz ve státě bydliště z důvodu užívání omamných látek – Zneužití práva
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 2, čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice Rady 91/439/EHS ze dne 29. července 1991 o řidičských průkazech, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003, musejí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát za takových okolností, jako jsou okolnosti věcí v původních řízeních, odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem v období, v němž dotčené osobě nebyl uložen zákaz žádat o nový řidičský průkaz, a tudíž platnost tohoto řidičského průkazu, pokud držitel tohoto řidičského průkazu nesplnil podmínky vyžadované v tomto prvním členském státě pro vydání nového řidičského průkazu po odnětí předchozího řidičského průkazu, včetně zkoušky způsobilosti k řízení osvědčující, že důvody zmíněného odnětí již pominuly.
 Za stejných okolností zmíněná ustanovení nebrání tomu, aby členský stát odmítl na svém území uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného později jiným členským státem, pokud bylo na základě údajů v něm uvedených nebo jiných nesporných informací pocházejících z členského státu vydání prokázáno, že v době, kdy byl zmíněný řidičský průkaz vydán, neměl jeho držitel – jemuž byl na území prvního členského státu odňat předchozí řidičský průkaz – obvyklé bydliště na území členského státu vydání.
 2)
 Článek 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a 4 směrnice 91/439, ve znění nařízení č. 1882/2003, brání tomu, aby členský stát, který je podle této směrnice povinen uznat řidičské oprávnění vyplývající z řidičského průkazu vydaného jiným členským státem, předběžně pozastavil toto oprávnění, zatímco tento členský stát vydání ověřuje podmínky vydání tohoto řidičského průkazu. Naopak v témže kontextu zmíněná ustanovení nebrání tomu, aby členský stát rozhodl o pozastavení zmíněného oprávnění, pokud z údajů uvedených ve zmíněném řidičském průkazu nebo z jiných nesporných informací pocházejících z tohoto jiného členského státu vyplývá, že podmínka bydliště uložená v čl. 7 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice nebyla splněna v době vydání tohoto řidičského průkazu.
 (1) Úř. věst. C 249, 14.10.2006.
 Úř. věst. C 281, 18.11.2006.


text:
 9.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 338/20
 Žaloba podaná dne 26. srpna 2017 – A & O Hotel and Hostel Friedrichshain v. Komise
 (Věc T-578/17)
 (2017/C 338/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: A & O Hotel and Hostel Friedrichshain GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: S. Heise a M. Lindner, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2017) 3220 final ze dne 29. května 2017 týkající se nedaňových podpor poskytnutých Německem ve prospěch Jugendherberge Berlin Ostkreuz gGmbH (a dalších) SA.43145 (2016/FC) (Úř. věst. 2017, C 193, s. 1); a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod.
 Porušení podstatných formálních a procesních pravidel zakotvených v čl. 108 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 4 odst. 4 a čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) 2015/1589 (1), jakož i v čl. 296 odst. 2SFEU.
 —
 Komise porušila procesní práva žalobkyně tím, že rozhodnutí, které je předmětem žaloby, vydala jen po předběžném přezkumu, přestože byla povinna zahájit formální vyšetřovací řízení. Žalobkyně přitom uvádí, že Komise by v případě řádného posouzení jí předložených informací a údajů musela mít pochybnosti týkající se slučitelnosti nedaňové podpory protiprávně poskytnuté Německem ve prospěch Jugendherberge Berlin Ostkreuz gGmbH (a dalších).
 —
 V rozsahu, v němž se Komise těmito pochybnosti zakládajícími informacemi a údaji v rozhodnutí, jenž je předmětem žaloby, vůbec, nedostatečně nebo krom toho v podstatných částech neadekvátním způsobem zabývala, žalobkyně dále namítá, že Komise porušila svoji povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 odst. 2 SFEU.
 (1) Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst.2015, L 248, s. 9).


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/32
 Žaloba podaná dne 10. prosince 2007 – WellBiz v. OHIM – Wild (WELLBIZ)
 (Věc T-451/07)
 (2008/C 37/51)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: WellBiz Verein, WellBiz Association (Eschen, Lichtenštejnsko) (zástupce: Rechtsanwalt M. Schnetzer)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelhein, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 2. října 2007 ve věci odvolání R 1575/2006-1;
 —
 zamítnout námitku č B 809 394 osoby, která podala námitku, ze dne 9. března 2005;
 —
 uložit žalovanému úřadu a osobě, která podala námitku, náhradu nákladů vzniklých v tomto řízení jakož i v námitkovém a odvolacím řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „WELLBIZ“ pro služby zařazené do tříd 35 a 41 (přihláška č. 3 844 479).
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Rudolf Wild GmbH & Co. KG.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „WILD.BIZ“ pro služby zařazené do tříd 38, 41 a 42 (ochranná známka Společenství č. 2 225 175), přičemž se námitka vztahuje k části služeb zařazených do třídy 41.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce ohledně souhrnu napadených služeb zařazených do třídy 41.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť kolidující ochranné známky jsou z fonetického hlediska, z hlediska vzhledu a pojmového hlediska rozdílné a namítaná ochranná známka nepožívá zvláštní obecné známosti a proto nemá žádnou velkou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/34
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2009 Italskou republikou proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 4. září 2009 ve věci T-211/05, Italská republika v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-458/09 P)
 2010/C 24/63
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Italská republika (zástupkyně: G. Palmeri, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 určit, že kasační opravný prostředek je přípustný
 —
 zrušit rozsudek Soudu ze dne 4. září 2009 ve věci T-211/05, Italská republika v. Komise Evropských Společenství, oznámený doporučenou zásilkou ze dne 4. září 2009 č. 405966 doručenou dne 8. září 2009 a v důsledku toho rozhodnutí Komise 2006/261/ES ze dne 16. března 2005 o režimu podpor C 8/2004 (ex NN 164/2003), který Itálie začala uskutečňovat ve prospěch společností nedávno kótovaných na burze (oznámeno pod číslem K(2005) 591).
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 . Porušení článků 10 a 13 nařízení č. 659/1999 (1) (nařízení „řízení o státní podpoře“), čl. 88 odst. 2 ES a zásady kontradiktornosti. Zjevně nesprávné posouzení dokumentů.
 Soud se domníval, že dopisy Komise z října a prosince 2003 zaslanými Itálii se začalo skutečné předběžné jednání o opatřeních zavedených nařízením č. 326/2003 (2). Soud neměl za to, že tyto dopisy znamenaly pouze obecné žádosti a negativní poznámku „není možné vyloučit“, že opatření obsahovala podporu neslučitelnou se společným trhem.
 . Porušení zásady kontradiktornosti.
 V rozhodnutí o zahájení formální vyšetřovacího řízení Komise viděla selektivnost opatření ve skutečnosti, že stanovená daňová zvýhodnění vylučovala společnosti, které neměly sídlo v Itálii. Naopak v konečném rozhodnutí se Komise domnívala, že opatření byla selektivní, protože daňová zvýhodnění svědčila mnohem víc společnostem usazeným v Itálii, protože jsou zdaňovány ze zisku uskutečněného na světové úrovní než společnostem Společenství, které jsou v Itálii zdaňovány pouze ze zisku uskutečněného v tomto členském státě. Komise nikdy neupozornila italskou vládu na tuto změnu přístupu a neumožnila jí předložit v tomto ohledu připomínky. Soud se nesprávně domníval, že jednání Komise je legální.
 . Porušení čl. 87 odst. 1 ES.
 V každém případě není možné považovat za selektivní úlevu, jakou je ta v projednávaném případě, která se vztahuje na všechny společnosti, jak italské, tak Společenství, které splňují podmínky k přijetí na burzu regulovaného trhu Evropské unie. Největší výhoda pro italské společnosti vyplývá z daňového systému, který stanoví zdanění na základě kritéria sídla, avšak jednoduchý rozdíl v rozsahu výhody mezi společnostmi, které jsou bez rozdílu zahrnuty do opatření úlevy, nemůže určovat jejich selektivní povahu. Soud se dopustil pochybení tím, že měl za to, že selektivnost mohla také spočívat v takovém rozdílu.
 . Porušení čl. 87 odst. 1 ES. Nedostatek odůvodnění
 Soud postupoval nesprávně, když měl za to, že opatření bylo selektivní v rozsahu, v němž v něm nejsou zahrnuty všechny společnosti. Jsou v něm totiž zahrnuty všechny společnosti, které splňují podmínky k přijetí na burzu regulovaného trhu. Navíc volba vstoupit na burzu zahrnuje významné strukturální náklady, které se netýkají společností, které na burzu připuštěny nejsou. Výběr přijatých společností se uskutečňuje na těchto objektivních základech a úleva je v souladu a spojená s rozdílem v nákladové situaci na strukturální úrovni, ve které se nachází obě kategorie společností. Opatření se proto použije obecně, a nikoliv selektivně. Soud v každém případě neposkytl dostatečné odůvodnění týkající se důkazů poskytnutých Itálií v tomto ohledu.
 . Porušení čl. 87 odst. 1 ES.
 Soud nesprávně dospěl k závěru, že opatření jsou v každém případě selektivní vzhledem k jejich krátkému trvání, které vylučuje společnosti přijímající rozhodnutí vstoupit na burzu později. Dočasná doba trvání úlev se totiž vysvětluje rozpočtovou rovnováhou a zkušební povahou opatření, avšak nemá vliv na jejich strukturu, která je jediným kritériem posouzení, zda jsou opatření selektivní, nebo ne.
 . Porušení čl. 87 odst. 3 písm. c) ES. Nedostatek odůvodnění
 Opatření, i když je považována za státní podporu, jsou slučitelné se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) jako investiční podpora na rozvoj určité hospodářské činností. Soud rozhodl nesprávně, když je považoval za provozní podpory, přičemž ignoroval stálou povahu účinků, které kotování vytváří ve struktuře a operační povaze společnosti, a když neměl za to, že zvýšení kótování na regulovaných trzích představuje činnost zasluhující podporu též na úrovni Společenství. Soud měl tedy zkritizovat Komisi, že vykonala svou diskreční pravomoc v oblasti, aniž by správně zjistila skutečnosti.
 (1) Úř. věst. L 83, s. 1
 (2) ve skutečnosti je jedná o legislativní nařízení č. 269/2003, změněné na zákon č. 326.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/26
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. prosince 2009 společností BCS SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého senátu) vydanému dne 28. října 2009 ve věci T-137/08, BCS SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-553/09 P)
 2010/C 51/42
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: BCS SpA (zástupci: M. Franzosi, V. Jandoli, F. Santonocito, advokáti)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Deere & Company
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadená rozhodnutí;
 —
 prohlásil ochrannou známku Společenství ‘289 za neplatnou;
 —
 uložil protistraně náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že je napadené rozhodnutí stiženo následujícími nesprávnými právními posouzeními:
 I)
 Soud prvního stupně podal nesprávný výklad čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 3 nařízení o ochranné známce Společenství (1) tím, že měl za to, že získání rozlišovací způsobilosti ochranné známky nezávisí na jejím předchozím a současném výhradním užívání (údajné užívání navíc nebylo prokázáno; spíše je v témže rozhodnutí uvedeno, že bylo v některých státech popřeno);
 II)
 Soud prvního stupně nesprávně použil kritéria stanovená judikaturou Společenství k určení získání rozlišovací způsobilosti, v rozporu s čl. 7 odst. 3 nařízení o ochranné známce Společenství.
 Pokud jde o bod I), je nedostatek výhradního užívání v jiných částech Společenství prokázán tvrzeními třetích stran z Dánska a Irska. Neexistence jednoznačného spojení mezi kombinací zelené a žluté barvy a Deere je neslučitelná s uznáním toho, že ochranná známka v těchto státech získala rozlišovací způsobilost.
 Co se týče bodu II), společnost BCS zpochybňuje právní kritéria, která použil Soud prvního stupně pro důkazy týkající se druhotného významu, vzhledem k tomu, že jsou v rozporu se zásadami stanovenými ustálenou judikaturou Soudního dvora. Doba užívání ochranné známky Deere, podíl na trhu a objem prodeje totiž nemohou být považovány za skutečnosti, které, jsou-li pojaty jednotlivě, postačují k prokázání získání druhotného významu. Zvláště pak nemohou kompenzovat neexistenci průzkumu veřejného mínění (nebo rozporné výsledky tvrzení třetích stran), jelikož se jedná o důkazní prostředky jiné povahy.
 Soud prvního stupně se tak dopustil nesprávného posouzení tím, že nezohlednil přímý důkaz neexistence rozlišovací způsobilosti ochranné známky Společenství ‘289 v Irsku a Dánsku.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) nahrazené nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy Poznań-Grunwald i Jeżyce w Poznaniu (Polsko) dne 7. února 2017 – Grzegorz Chudaś, Irena Chudaś v. DA Deutsche Allgemeine Versicherung Aktiengesellschaft AG
 (Věc C-66/17)
 (2017/C 161/10)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Rejonowy Poznań-Grunwald i Jeżyce w Poznaniu
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Grzegorz Chudaś, Irena Chudaś
 Odpůrkyně: DA Deutsche Allgemeine Versicherung Aktiengesellschaft AG
 Předběžné otázky
 Musí být čl. 4 bod 1 ve spojení s článkem 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky (1), vykládán v tom smyslu, že potvrzení evropského exekučního titulu může být vydáno v souvislosti s rozhodnutím o náhradě nákladů řízení (rozhodnutí o nákladech) uvedeným v rozsudku, ve kterém soud rozhodl o určení existence práva?
 (1) Úř. věst. 2004, L 143, s. 15; Zvl. vyd. 19/007, s. 38.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná la Audiencia Provincial de Burgos (Španělsko) dne 5. března 2012 — La Retoucherie de Manuela, S. L. v. La Retoucherie de Burgos, S. C.
 (Věc C-117/12)
 2012/C 151/32
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Burgos
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: La Retoucherie de Manuela, S. L.
 Žalovaná: La Retoucherie de Burgos, S. C.
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba slovní spojení „prostory a pozemky, ve kterých kupující působil během smluvního období“, jež je použito v čl. 5 písm. b) nařízení č. 2790/1999 (1), vykládat v tom smyslu, že je omezeno na místo nebo fyzický prostor, v němž bylo prodáváno zboží nebo poskytovány služby během platnosti smlouvy, nebo se může vztahovat na celé území, na němž kupující působil během smluvního období?
 2)
 Pokud se Soudní dvůr vysloví pro první z těchto výkladů, může být v případě franšízové smlouvy, v níž je přiděleno nabyvateli franšízy určité území, slovní spojení „prostory a pozemky“ totožné s územím, na kterém nabyvatel franšízy působil během smluvního období?
 (1) Nařízení Komise ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L 336, s. 21).


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/13
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Craiova — Rumunsko) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu v. Claudia Norica Vijulan
 (Věc C-335/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Vnitrostátní zdanění - Článek 110 SFEU - Daň ze znečišťování životního prostředí vybíraná při první registraci motorových vozidel)
 2011/C 311/18
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Craiova
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu
 Žalovaná: Claudia Norica Vijulan
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Craiova — Registrace ojetých vozidel již dříve registrovaných v jiných členských státech — Daň ze znečišťování životního prostředí, které jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v určitém členském státě — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s článkem 110 SFEU — Dočasné osvobození pro vozidla vykazující určité znaky
 Výrok
 Článek 110 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát zavedl daň ze znečišťování životního prostředí, jíž jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v tomto členském státě, je-li toto daňové opatření nastaveno takovým způsobem, že odrazuje od uvádění ojetých vozidel zakoupených v jiných členských státech do provozu v uvedeném členském státě, aniž odrazuje od koupě ojetých vozidel téhož stáří a téhož opotřebení na tuzemském trhu.
 (1) Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/16
 Žaloba podaná dne 30. července 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-330/04)
 (2004/C 262/28)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. července 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Chiarou Cattabriga, jako zmocněnkyní.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/33/ES (1) ze dne 21. října 2002, kterou se mění směrnice Rady 90/425/EHS (2) a 92/118/EHS (3), pokud jde o hygienické požadavky na vedlejší produkty živočišného původu, nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 prvního pododstavce této směrnice;
 2.
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 16. května 2003.
 (1) Úř. věst. L 315, 19.11.2002, s. 14.
 (2) Úř. věst. L 224, 18.8.1990, s. 29.
 (3) Úř. věst. L 62, 15.3.1993, s. 49.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rajonen sad Sofia (Bulharsko) dne 24. března 2016 – trestní řízení proti Trajanu Beškovi
 (Věc C-171/16)
 (2016/C 200/17)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Rajonen sad Sofia
 Účastník původního řízení
 Trajan Beškov
 Předběžné otázky
 1)
 Jak je třeba vykládat pojem „nové trestní řízení“, který je používán v rámcové rozhodnutí Rady 2008/675/SVV ze dne 24. července 2008 o zohledňování odsouzení v členských státech Evropské unie v případě nového trestního řízení; musí tento vyklad nutně souviset s konstatováním viny u spáchaného trestného činu, nebo se může týkat i řízení, ve kterém podle vnitrostátního práva druhého členského státu trest uložený přecházejícím rozsudkem zahrnuje jiný trest, nebo se musí zahrnout do jiného trestu, nebo musí být rozhodnuto o jeho samostatném výkonu?
 2)
 Je třeba čl. 3 odst. 1 ve spojení s bodem 13 odůvodnění rámcového rozhodnutí 2008/675/SVV vykládat v tom smyslu, že toto ustanovení nebrání vnitrostátním právním předpisům, podle kterých řízení týkající se zohlednění předchozího rozsudku vydaného v jiném členském státě nemůže být zahájeno na návrh odsouzené osoby, ale výlučně členským státem, ve kterém byl vydán předchozí rozsudek, nebo členským státem, ve kterém se vede nové trestní řízení?
 3)
 Je třeba vykládat čl. 3 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2008/675/SVV v tom smyslu, že nepřipouští, aby stát, který vede nové trestní řízení, změnil způsob výkonu trestu uloženého v členském státě, který vydal předchozí rozsudek, a to i v případech, kdy podle vnitrostátního práva druhého členského státu trest uložený přecházejícím rozsudkem zahrnuje jiný trest, nebo se musí zahrnout do jiného trestu, nebo musí být rozhodnuto o jeho samostatném výkonu?


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/43
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2007 – SIMSA v. Komise
 (Věc T-480/07)
 (2008/C 64/71)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Società imballaggi metallici Salerno Srl (SIMSA) (Salerno, Itálie) (zástupce: A. Calabrese, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise SG/E/3/MIB/mbp D(2007) 8992 ze dne 17. října 2007;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které byly uplatněny ve věci T-417/07, Lodato Gennaro & Co.


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/25
 Žaloba podaná dne 27. března 2009 — Kipp v. Europol
 (Věc F-28/09)
 2009/C 167/47
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Michael Kipp (Haag, Nizozemsko) (zástupce: P. de Casparis, advokát)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byl žalobce informován o nemožnosti nabídnout mu trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna, kterým byla zamítnuta jeho stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí, kterým žalovaný oznámil žalobci, že mu nemůže nabídnout trvalý pracovní poměr, jakož i rozhodnutí o stížnosti vydané dne 7. ledna 2009, kterým byly námitky, jež žalobce uplatnil proti rozhodnutí ze dne 12. června 2008, označeny za neopodstatněné;
 —
 uložit Europolu náhradu nákladů řízení.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. listopadu 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Heinrich Schulze GmbH & Co. KG i.L.v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-120/05) (1)
 (Vývozní náhrady - Podmínky poskytnutí - Vývozní prohlášení - Neexistence listinných důkazů - Použití jiných důkazních prostředků)
 (2006/C 326/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Henirich Schulze GmbH & Co. KG i.L.
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Hamburg – Výklad čl. 7 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 1222/94 ze dne 30. května 1994, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad (Úř. věst. L 136, s. 5) – Nemožnost vývozce splnit povinnost poskytnout příslušným orgánům na podporu svého prohlášení všechny doklady a všechny informace, které uvedené orgány považují za vhodné – Vyšší moc, která způsobila zničení dokladů – Možnost použít jiné důkazní prostředky
 Výrok
 Článek 7 odst. 1 třetí pododstavec nařízení Komise (ES) č. 1222/94 ze dne 30. května 1994, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha II Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad, ve znění nařízení Komise (ES) č. 229/96 ze dne 7. února 1996, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vývozce v případě, kdy není z důvodu vyšší moci schopen předložit na podporu svého vývozního prohlášení listinný důkaz ohledně množství produktů skutečně použitých při výrobě vyváženého zboží, prokázal tyto skutečnosti jinými prostředky. Vnitrostátní orgány posoudí tento jiný důkazní prostředek podle pravidel stanovených vnitrostátním právem, ovšem za předpokladu, že tato pravidla nezasahují do působnosti nebo účinnosti práva Společenství. Pokud je žádost podána v rámci zjednodušeného řízení podle čl. 3 odst. 2 třetího pododstavce tohoto nařízení, přísluší vnitrostátním orgánům, aby v tomto ohledu přihlédly rovněž k dokladům, které si již s vývozcem vyměnily.
 (1) Úř. věst. C 143, 11.6.2005.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dioikitiko Protodikeio Serron (Řecko) dne 5. března 2012 — Ioannis Christodoulou, Nikolaos Christodoulou, Afoi N. Christodoulou AE v. řecký stát
 (Věc C-116/12)
 2012/C 138/11
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Dioikitiko Protodikeio Serron
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ioannis Christodoulou, Nikolaos Christodoulou, Afoi N. Christodoulou AE
 Žalovaný: řecký stát
 Předběžné otázky
 1)
 Je celní hodnota dováženého zboží určena ve smyslu článků 29 a 32 nařízení (EHS) č. 2913/1992 také v případě, kdy se smlouva týká zpracování nebo opracování materiálů (materiály, které byly vyvezeny do země zpracování bez toho, aby podléhaly celnímu režimu pasivního zušlechťovacího styku), které nemá úroveň stanovenou článkem 24 tohoto nařízení nebo je jinak nedostatečné k tomu, aby byl zboží, které je jeho výsledkem, přiznán původ ze země, kde bylo zpracování provedeno?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, bude řešení odlišné v případě, kdy se na základě faktur a dalších dokumentů, které jsou považovány za nepřesné, zdá, že k dovozu došlo v rámci kupní smlouvy, avšak bylo prokázáno, že smlouva nestanovila podstatné zpracování materiálů pocházejících ze země dovozu za cenu, kterou je možné určit, a že deklarovaná celní hodnota neodpovídá skutečně zaplacené částce nebo částce k zaplacení?
 3)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku, bude řešení odlišné v případě, kdy byl krom toho prokázán postup, který představuje zneužití ustanovení Společenství a prostřednictvím kterého má dotčená osoba v úmyslu získat prospěch?
 4)
 Pokud se rozhodne, že je články 29 a 32 nařízení (EHS) č. 2913/1992 možné použít v situaci, jaká je popsaná v druhé otázce i tehdy, když se vyskytnou objektivní okolnosti a subjektivní prvek třetí otázky, jaká je hodnota položky (v tomto případě cukru) obsažené v dovezeném výrobku a zdarma poskytnuté dovozcem, pokud tato položka, jež nemohla být propuštěna do režimu pasivního zušlechťovacího styku ve smyslu čl. 146 odst. 1 téhož nařízení, není vyrobena dovozcem, nicméně je jím nabyta za vývozní cenu (která je díky zařazení výrobku do režimu náhrad nižší než je cena uplatňovaná na vnitrostátním trhu)?


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/62
 Žaloba podaná dne 17. února 2010 — Ferriera Valsabbia a Valsabbia Investimenti v. Komise
 (Věc T-92/10)
 2010/C 113/94
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ferriera Valsabbia SpA (Odolo, Itálie), Valsabbia Investimenti SpA (Odolo, Itálie) (zástupci: D. Fosselard, advokát, S. Amoruso, advokát, L. Vitolo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2009) 7492 v konečném znění ze dne 30. září 2009 ve věci COMP/37 956 — Výztuže do betonu, opětovné přijetí (dále jen „rozhodnutí“), jak bylo změněno a doplněno rozhodnutím K(2009) 9912 v konečném znění ze dne 8. září 2009 (dále jen „doplňující rozhodnutí“) v rozsahu, v němž konstatuje porušení článku 65 Smlouvy o ESUO společnostmi Ferriera Valsabbia SpA a Valsabbia Investimenti SpA a ukládá jim společně a nerozdílně pokutu ve výši 10, 25 milionů eur;
 —
 podpůrně: zrušit článek 2 rozhodnutí ukládajícího pokutu žalobkyním;
 —
 dále podpůrně: snížit částku uložené pokuty a
 —
 uložit žalované náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné těm dovolávaným v jiných žalobách proti témuž rozhodnutí. Žalobkyně zejména uvádí:
 Neexistenci pravomoci Komise k sankcionování porušení článku 65 Smlouvy o ESUO po uplynutí platnosti této smlouvy a v každém případě k použití čl. 7 odst. 1 a čl. 23 odst. 2 nařízení ES 1/2003 (1) jako právního základu.
 Porušení práva žalobkyň na obhajobu v rámci řízení před Komisí.
 Porušení čl. 65 odst. 1 Smlouvy o ESUO v rozsahu, v němž skutečnosti popsané v rozhodnutí nezakládají jedinou a pokračující kartelovou dohodu.
 Porušení pokynů pro stanovení ukládaných pokut, jakož i zásad rovnosti a proporcionality.
 K tomuto bodu zejména uvádí, že zařazení žalobkyní do první skupiny podniků, kterým byla uložena vyšší základní částka pokuty, je zcela protiprávní, protože v řízení ke stanovení pokuty Komise použila nesprávně kritérium jejich specifické váhy na trhu a nepoužila jednotným způsobem kritérium celkové velikosti podniku. Krom toho řízení ke stanovení pokuty bylo rovněž vedeno nesprávným způsobem, pokud jde o posouzení polehčujících okolností. Konečně, nadměrná délka řízení závažně porušila právo na spravedlivý proces v přiměřené lhůtě.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy. (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 2.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. května 2011 — Glenton España v. OHIM — Polo/Lauren (POLO SANTA MARIA)
 (Věc T-376/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství POLO SANTA MARIA - Starší obrazová ochranná známka Beneluxu zobrazující postavu hráče póla - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 194/20
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Glenton España, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: The Polo/Lauren Company, LP (New York, New York, Spojené státy) (zástupci: R. Black, R. Guthrie, solicitors, a S. Malynicz, barrister)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. června 2009 (věc R 594/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Polo/Lauren Company, LP, a Glenton España, SA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Glenton España, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/47
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 5. července 2007 – Bertolete a další v. Komise
 (Věc F-26/06) (1)
 (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Zařazení a plat - Úřad „Infrastruktura a logistika“ v Bruselu (OIB) - Učitelky v mateřské školce - Bývalí zaměstnanci podle belgického práva - Změna použitelného režimu - Rovné zacházení)
 (2007/C 199/91)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Marli Bertolete (Woluwé-Saint-Lambert) a další (zástupce: L. Vogel, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise, kterým byly zamítnuty stížnosti, které žalobkyně podaly proti rozhodnutím stanovujícím jejich zařazení a platy jakožto smluvních zaměstnanců.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí, kterými Komise Evropských společenství stanovila plat žalobkyň na základě smluv smluvních zaměstnanců podepsaných v dubnu 2005, se ruší.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení jakož i polovinu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.
 4)
 Žalobkyně ponesou polovinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 108, 6.5.2006, s. 34.


text:
 7.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/25
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. dubna 2008 – Meggle v. OHIM – Clover (HiQ s trojlístkem)
 (Věc T-37/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
 (2008/C 142/44)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Meggle AG (Wasserburg, Německo) (zástupci: T. Raab a H. Lauf, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Weberndörfer, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Clover Corporation Limited (Sydney, Austrálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. listopadu 2005 (věc R 1130/2004-2) v námitkovém řízení mezi Meggle AG a Clover Corporation Limited
 Výrok
 1.
 O žalobě již není namístě vydat rozhodnutí.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 96, 22.4.2006.