text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/37
 Žaloba podaná dne 9. května 2007 – Group Lottuss v. OHIM – Ugly (COYOTE UGLY)
 (Věc T-161/07)
 (2007/C 155/67)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. Grau Mora, A. Angulo Lafora, M. Ferrándiz Avendaño a J. Arribas García, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: UGLY, INC.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 (částečně) zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. března 2007 v rozsahu, v němž částečně zamítl přihlášku ochranné známky Společenství č. 2 428 795 „COYOTE UGLY“ společnosti GROUP LOTTUSS CORP. SL;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Group Lottuss Corporation, SL.
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „COYOTE UGLY“ (přihláška č. 2 428 795) pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 41 a 42.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Ugly, Inc.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „COYOTE UGLY“ pro výrobky zařazené do tříd 14, 16, 21, 25, 32 a 34, jakož i dřívější proslulé nepřihlášené slovní a obrazové ochranné známky „COYOTE UGLY“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 14, 16, 21, 25, 32, 33, 34, 41 a 42.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné přijetí námitek a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství, pokud jde o služby třídy 42.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž odvolací senát zamítl námitky proti „zábavným službám a službám pro diskotéky a kulturní domy“ třídy 41 uvedeným v přihlášce a zamítl přihlášku pro uvedené služby.
 Dovolávané žalobní důvody: nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/13
 Žaloba podaná dne 24. března 2014 – Evropská komise v. Slovinská republika
 (Věc C-140/14)
 2014/C 184/17
 Jednací jazyk: slovinština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Sanfrutos Cano a M. Žebre)
 Žalovaná: Slovinská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Slovinská republika tím, že od dubna 2009 nepřijala dostatečná opatření k zabránění skladování a k odstranění 13 600 m3 výkopové zeminy, z níž 7 605,73 m3 lze kvalifikovat jako odpad pod číslem 17 05 06 (výkopový materiál, který nespadá pod číslo 17 05 05) a přibližně 6 000 m3 jako odpad spadající pod číslo 17 05 05* (výkopový materiál obsahující nebezpečné látky), na místě výstavby obecní infrastruktury pro obchodní zónu Gaberje-jug, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 12 a 13, čl. 15 odst. 1, článku 17 a čl. 36 odst. 1 směrnice 2008/98/ES (1) a z čl. 5 odst. 3 písm. e), článku 6 – ve spojení s rozhodnutím Rady 2003/33/ES (2) – článků 7, 8, 9, 11 a 12 směrnice 1999/31/ES (3), jakož i z příloh I, II, III posledně uvedené směrnice;
 —
 určit, že Slovinská republika tím, že povolila skladování výkopové zeminy – což představuje využití odpadu – na parcele č. 115/1 v katastru obce Teharje, aniž by zajistila, aby na této skládce nebyly předtím nebo současně skladovány jiné odpady, a tím, že nepřijala opatření k odstranění odpadů, na které se nevztahuje povolení této skládky, jež lze kvalifikovat jako nezákonnou skládku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 a čl. 36 odst. 1 směrnice 2008/98/ES o odpadech a z čl. 5 odst. 3 písm. e), článku 6 – ve spojení s rozhodnutím Rady 2003/33/ES – článků 7, 8, 9, 11 a 12 směrnice 1999/31/ES, jakož i z příloh I, II, III posledně uvedené směrnice;
 —
 uložit Slovinské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Slovinská republika tím, že od dubna 2009 nepřijala dostatečná opatření k zabránění skladování a k odstranění 13 600 m3 výkopové zeminy, z níž 7 605,73 m3 lze kvalifikovat jako odpad pod číslem 17 05 06 (výkopový materiál, který nespadá pod číslo 17 05 05) a přibližně 6 000 m3 jako odpad spadající pod číslo 17 05 05* (výkopový materiál obsahující nebezpečné látky), na místě výstavby obecní infrastruktury pro obchodní zónu Gaberje-jug, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 12 a 13, čl. 15 odst. 1, článku 17 a čl. 36 odst. 1 směrnice 2008/98/ES a z čl. 5 odst. 3 písm. e), článku 6 – ve spojení s rozhodnutím Rady 2003/33/ES – článků 7, 8, 9, 11 a 12 směrnice 1999/31/ES, jakož i z příloh I, II, III posledně uvedené směrnice. Mimoto Slovinská republika tím, že povolila skladování výkopové zeminy – což představuje využití odpadu – na parcele č. 115/1 v katastru obce Teharje, aniž by zajistila, aby na této skládce nebyly předtím nebo současně skladovány jiné odpady, a tím, že nepřijala opatření k odstranění odpadů, na které se nevztahuje povolení této skládky, jež lze kvalifikovat jako nezákonnou skládku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 a čl. 36 odst. 1 směrnice 2008/98/ES o odpadech a z čl. 5 odst. 3 písm. e), článku 6 – ve spojení s rozhodnutím Rady 2003/33/ES – článků 7, 8, 9, 11 a 12 směrnice 1999/31/ES, jakož i z příloh I, II, III posledně uvedené směrnice.
 (1) Úř. věst. L 312, 22.11.2008, s. 3.
 (2) Úř. věst. L 11, 16.1.2003.
 (3) Úř. věst. L 182, 16.7.1999, s. 1.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/23
 Žaloba podaná dne 28. února 2008 – TNC Kazchrome a ENRC Marketing v. Rada a Komise
 (Věc T-107/08)
 (2008/C 116/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: akciová společnost Transnational Company Kazchrome (TNC Kazchrome) (Aktobe, Kazachstán) a ENRC Marketing AG (Kloten, Švýcarsko) (zástupci: L. Ruessmann a A. Willems, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit napadené nařízení v rozsahu, v němž ukládá antidumpingová opatření z dovozu silikomanganu vyráběného anebo prodávaného žalobkyněmi;
 —
 uložit Radě a Komisi, aby žalobkyním společně a nerozdílně zaplatily náhradu škody včetně příslušenství vzniklé v důsledku neoprávněného zahájení řízení ve věci, skutkového omylu a nesprávného posouzení, včetně porušení základních zásad práva Společenství ze strany Komise, a protiprávního přijetí nařízení Rady (ES) č. 1420/2007;
 —
 uložit Komisi a Radě, aby nesly náhradu vlastních nákladů řízení a nahradily náklady řízení vynaložené žalobkyněmi;
 —
 uložit Komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a aby společně a nerozdílně nahradila náklady řízení vynaložené žalobkyněmi v rozsahu, v němž nebudou nahrazeny Radou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, které jsou výrobci a vývozci silikomanganu do Evropské unie, se domáhají zrušení nařízení Rady (ES) č. 1420/2007 ze dne 4. prosince 2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozů silikomanganu pocházejícího z Čínské lidové republiky a Kazachstánu a ukončuje se řízení týkající se dovozů silikomanganu pocházejícího z Ukrajiny (1).
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že se žalované dopustily zjevně nesprávného posouzení, porušily základní nařízení (2) a neuvedly odůvodnění podle článku 253 ES, když zahrnuly Kazachstán do antidumpingového šetření a vyloučily z něj Indii; tím, že odmítly tvrzení žalobkyň, že provozují činnost jako jediná hospodářská jednotka; když stanovily vývozní cenu žalobkyň; při posuzování, zda a v jaké míře dovozy silikomanganu z Kazachstánu způsobily újmu výrobnímu odvětví Společenství; tím, že pro účely tohoto posouzení a při posuzování zájmu Společenství sloučily dovozy z Kazachstánu s dovozy z Číny.
 Žalobkyně dále tvrdí, že orgány Společenství porušily jejich právo být slyšen a zásadu řádné správy, zásadu ochrany legitimního očekávání žalobkyň, zásadu zákazu diskriminace a zásadu proporcionality mimo jiné z důvodu, že žalobkyním nebyl poskytnut přístup k informacím souvisejícím se zjištěními orgánů Společenství a že byl zamítnut závazek nabídnutý žalobkyněmi.
 (1) Úř. věst. 2007, L 317, s. 5.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 31. července 2012 — Coty Prestige Lancaster Group GmbH v. First Note Perfumes NV
 (Věc C-360/12)
 2012/C 343/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshofs
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Coty Prestige Lancaster Group GmbH
 Žalovaný: First Note Perfumes NV
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 93 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 (1) vykládán v tom smyslu, že k porušení došlo v členském státě (členský stát A) ve smyslu čl. 93 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94, jestliže důsledkem jednání v jiném členském státě (členský stát B) byla účast na porušení práva, k němuž došlo v prvně uvedeném členském státě (členský stát A)?
 2)
 Je třeba vykládat čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 44/2001 (2) v tom smyslu, že ke škodné události došlo v členském státě (členský stát A), jestliže k protiprávnímu jednání, které je předmětem řízení nebo z něhož lze odvozovat nároky, došlo v jiném členském státě (členský stát B) a spočívá v účasti na protiprávním jednání (hlavní skutek), k němuž došlo v prvně uvedeném členském státě (členský stát A)?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 11, s. 1
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, Úř. věst. L 12, s. 1


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal — Spojené království) — London Borough of Harrow v. Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department
 (Věc C-310/08) (1)
 („Volný pohyb osob - Právo pobytu státního příslušníka třetího státu, který je manželem nebo manželkou státního příslušníka členského státu, a jeho dětí, které jsou státními příslušníky členského státu - Ukončení výdělečné činnosti státního příslušníka členského státu následované jeho odjezdem z hostitelského členského státu - Zápis dětí do vzdělávacího zařízení - Nedostatek prostředků na obživu - Nařízení (EHS) č. 1612/68 - Článek 12 - Směrnice 2004/38/ES“)
 2010/C 100/03
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: London Borough of Harrow
 Žalovaní: Nimco Hassan Ibrahim, Secretary of State for the Home Department
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38 ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) a článku 12 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15) — Manželka, která je státním příslušníkem třetí země, a její děti, které jsou státními příslušníky členského státu, která doprovázela svého manžela, státního příslušníka takového členského státu, do Spojeného království, kde měl postavení pracovníka — Právo pobytu manželky a dětí poté, co manžel přestal mít postavení pracovníka a odjel ze Spojeného království
 Výrok
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, mohou děti státního příslušníka členského státu, který pracuje nebo pracoval v hostitelském členském státu a rodič, který o ně skutečně pečuje, uplatňovat v posledně uvedeném členském státu právo pobytu toliko na základě článku 12 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2434/92 ze dne 27. července 1992, aniž by takové právo podléhalo podmínce, že v tomto státu mají dostatečné prostředky a komplexní zdravotní pojištění.
 (1) Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/32
 Žaloba podaná dne 18. května 2006 – Omya v. Komise
 (Věc T-145/06)
 (2006/C 165/64)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Omya AG (Oftringen, Švýcarsko) (zástupci: C. Ahlborn, C. Berg, C. Pinto Correira, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí přijaté Evropskou komisí dne 8. března 2006 ve věci COMP/M.3796 – Omya/J.M. Huber PCC;
 —
 určit, že spojení, které bylo předmětem věci COMP/M.3796 – Omya/J.M. Huber PCC mělo být prohlášeno za slučitelné se společným trhem; a
 —
 uložit Komise náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně požaduje zrušení rozhodnutí Komise C (2006)795 ze dne 8. března 2006 ve věci spojení podniků COMP/M.3796, podle kterého se po žalobkyni na základě čl. 11 odst. 3 nařízení ES o spojování podniků (1) požaduje předložit Komisi přesné a úplné informace týkající se převzetí podniku se sráženým uhličitanem vápenatým od společnosti J.M. Huber Corporation („napadené rozhodnutí“). V důsledku napadeného rozhodnutí byl harmonogram převzetí pozastaven a lhůta pro konečné rozhodnutí o oznámeném spojení byla posunuta ze dne 31. března 2006 na den 28. června 2006.
 Komise v napadeném rozhodnutí uvádí, že v odpovědi na dřívější žádost o informace žalobkyně poskytla alespoň částečně nepřesné informace. Žalobkyně tvrdí, že toto tvrzení je v rozporu s dřívějším dopisem Komise, ve kterém Komise potvrdila poskytnutí úplných informací.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje porušení čl. 11 odst. 1 a 3 nařízení ES o spojování podniků, neboť (i) informace požadované napadeným rozhodnutím nebyly pro posouzení spojení nezbytné, (ii) požadované informace byly v plném rozsahu poskytnuty již dříve a (iii) Komise nejednala bezodkladně v rozporu se zásadou právní jistoty.
 Žalobkyně dále tvrdí, že napadené rozhodnutí představuje zneužití pravomoci Komise na základě článku 11 odst. 3 nařízení ES o spojování podniků vzhledem k tomu, že při přijetí napadeného rozhodnutí bylo podle žalobkyně hlavním cílem Komise dosažení prodloužení lhůt stanovených nařízením ES o spojování podniků, spíše než shromáždění nezbytných informací.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje legitimní očekávání žalobkyně v tom, že splnila svoji povinnost poskytnout požadované informace a že lhůta pro vydání konečného rozhodnutí o oznámeném spojení uplynula dne 31. března 2006. Žalobkyně uvádí, že toto očekávání vyplynulo z předchozího dopisu Komise, ve kterém Komise potvrdila, že byly poskytnuty úplné informace, a z následného jednání Komise.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (nařízení ES o spojování) (Úř. věst. L 24, s. 1).


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšsko) dne 25. června 2013 — Antonio Gramsci Shipping Corp. a další v. Aivars Lembergs
 (Věc C-350/13)
 2013/C 252/36
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co.Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd, Zoja Shipping Co. Ltd
 Žalovaný: Aivars Lembergs
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 34 bod 1 nařízení Brusel I (1) vykládán v tom smyslu, že v řízení o uznání cizího soudního rozhodnutí může být porušení práv osob, které nejsou účastníky sporu v původním řízení, důvodem pro uplatnění ustanovení o veřejném pořádku uvedeného v čl. 34 bodě 1 nařízení Brusel I a neuznání cizího rozhodnutí v rozsahu, v němž se vztahuje na osoby, které nejsou účastníky sporu v původním řízení?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být článek 47 Listiny vykládán v tom smyslu, že zásada spravedlivého procesu, která je v tomto ustanovení zakotvena, umožňuje, aby v řízení týkajícím se nařízení předběžného ochranného opatření byla omezena majetková práva osoby, která nebyla účastníkem řízení, pokud je stanoveno, že jakákoli osoba, na kterou se rozhodnutí o předběžném ochranném opatření vztahuje, má právo kdykoli navrhnout soudu změnu nebo zrušení soudního rozhodnutí, přičemž doručení rozhodnutí dotčeným osobám je ponecháno na žalobkyních?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1).


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/35
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 6. února 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-67/12) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Protiprávnost - Zaslání dopisu týkajícího se výkonu rozsudku zástupci žalobce v řízení o kasačním opravném prostředku proti uvedenému rozsudku - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ - Článek 94 písm. a) jednacího řádu)
 2013/C 147/66
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie), (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser, G. Gattinara, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce směřující k získání náhrady škody z důvodu, že žalovaná zaslala dopis týkající se žalobce advokátovi, který ho v této věci ještě nezastupoval
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Luigimu Marcucciovi se ukládá povinnost zaplatit Soudu částku 2 000 eur.
 (1) Úř. věst. C 311, 13.10.2012, s. 16.


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. dubna 2011 — Gruber v. OHIM (Run the globe)
 (Věc T-12/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Run the globe - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2011/C 152/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alexander Gruber (Ulm, Německo) (zástupci: T. Kienle a M. Krinke, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. listopadu 2008 (věc R 1779/2007-1), jež se týká přihlášky slovního označení Run the globe jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 A. Gruber ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/45
 Žaloba podaná dne 3. dubna 2006 – SPM v. Komise
 (Věc T-104/06)
 (2006/C 131/84)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Société des plantations de Mbanga (S. P. M.) (Douala, Kamerun) (zástupce: B.- L. Doré, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 přijmout všechny návrhy v této žalobě;
 —
 zrušit nařízení Komise (ES) č. 219/2006 ze dne 8. února 2006 o otevření a správě celní kvóty pro dovoz banánů kódu KN 0803 00 19 pocházejících ze zemí AKT pro období od 1. března do 31. prosince 2006;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V rámci úprav zvláštního režimu celních kvót pro obchod se třetími zeměmi, které jsou součástí opatření pro organizaci trhu v odvětví banánů, nařízení Rady Evropské unie (ES) č. 1964/2005 (1) ze dne 29. listopadu 2005 mimo jiné přiznalo Komisi pravomoc stanovit opatření nezbytná k provedení uvedeného nařízení, jakož i přechodná opatření o správě celní kvóty pro dovoz banánů pocházejících ze zemí AKT. V tomto rámci Komise ve svém nařízení č. 2015/2005 ze dne 9. prosince 2005 (2) zachovala pro měsíce leden a únor 2006 režim přidělování dovozních licencí na základě historického odkazu. (3) Jelikož je toto nařízení přechodné, Komise přijala dne 8. února 2006 nařízení č. 219/2006 o otevření a správě celní kvóty pro dovoz banánů kódu KN 0803 00 19 pocházejících ze zemí AKT pro období od 1. března do 31. prosince 2006. (4) V tomto nařízení Komise stanovila metodu, která stanoví používání kvóty podle chronologického pořadí dat přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu (metodu zvanou „kdo dřív přijde, je dřív na řadě“) a také přechodně vyhradila část celní kvóty pro hospodářské subjekty, které dodávaly Společenství banány AKT v rámci dříve platného dovozního režimu. Toto nařízení je předmětem návrhu na zrušení v této žalobě.
 V rámci této žaloby žalobkyně tvrdí, že některá ustanovení napadeného nařízení jsou protiprávní, jelikož z těchto ustanovení podle jejího názoru vyplývá, že pokud se 60 % celní kvóty řídí novou metodou, 40 % této kvóty se naplní přidělováním dovozních licencí na základě historického odkazu. Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává stejných žalobních důvodů jako ve věci T-447/05. (5)
 (1) Nařízení (ES) č. 1964/2005 ze dne 29. listopadu 2005 o celních sazbách pro banány (Úř. věst. L 316, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2015/2005 ze dne 9. prosince 2005 o dovozu banánů pocházejících ze zemí AKT v rámci celní kvóty otevřené nařízením Rady (ES) č. 1964/2005 o celních sazbách pro banány během ledna a února 2006 (Úř. věst. L 324, s. 5).
 (3) Zrušení uvedeného nařízení žalobkyně požaduje ve věc T-447/05.
 (4) Úř. věst. L 38, s. 22.
 (5) Viz sdělení v Úř. věst. 2006, C 74, s 24.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2013 — Electric Bike World v. OHIM — Brunswick (LIFECYCLE)
 (Věc T-379/12) (1)
 (Ochranná známka společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství LIFECYCLE - Starší národní slovní ochranná známka LIFECYCLE - Částečné odmítnutí zápisu odvolacím senátem OHIM - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009)
 2013/C 352/27
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Electric Bike World Ltd (Southampton, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, agent)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Brunswick Corp. (Lake Forest, Illinois, Spojené státy)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 16. května 2012 (věc R 2308/2011-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Brunswick Corp. et Electric Bike World Ltd.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Electric Bike World Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 6. října 2011 — Secure Computing v. OHIM — Investrónica (SECUREOS)
 (Věc T-277/07) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2011/C 347/50
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Secure Computing Corp. (Roseville, Minnesota, Spojené státy) (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Investrónica, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně E. López Leiva, poté J. L. Zurdo Rivas, poté J. L. Zurdo Rivas a E. López Camba, advokáti)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 25. dubna 2007 (věc R 1063/2006-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Investrónica, SA a Secure Computing Corp.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodovat.
 2)
 Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a každá nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.
 (1) Úř. věst. C 235, 6.10.2007.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/19
 Žaloba podaná dne 11. listopadu 2014 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-504/14)
 (2015/C 007/25)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a C. Hermes)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání
 —
 určit, že Řecká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z
 —
 článku 6 odst. 2 a 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1) a) tím, že nepřijala vhodná opatření, aby bylo vyloučeno poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů a vyrušování druhů, pro něž je dotyčné území určeno, b) a tím, že povolila (aniž provedla odpovídající posouzení jejich důsledků ve smyslu čl. 6 odst. 3) zásahy, které by mohly mít na předmětnou lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, způsobila poškozování nebo ničení hnízdišť prioritního druhu Caretta caretta nacházejícího se v této oblasti, čímž došlo k vyrušování tohoto druhu, a konečně způsobila poškozování nebo ničení písečných stanovišť č. 2110 a 2220, jakož i prioritního stanoviště č. 2250;
 —
 článku 12 odst. 1 písm. b) a d) uvedené směrnice tím, že nepřijala nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany mořské želvy Caretta caretta (prioritní druh) v zálivu Kyparissia, aby se předešlo jakémukoli vyrušování tohoto druhu v období rozmnožování a jakékoli činnosti, která by mohla způsobit poškozování nebo ničení míst rozmnožování tohoto druhu.
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Nesplněné povinnosti se týká: a) důsledku různých projektů a činností na oblast Natura 2000 GR2550005 „Thines Kyparissias“ (navrženou jako lokalita významná pro Společenství – LVS – od 1. dubna 1997, následně lokalita významná pro Společenství od 1. září 2006) a konkrétně na prioritní druh Caretta caretta a na některá písečná stanoviště, včetně prioritního stanoviště č. 2250* Pobřežní písečné duny s Juniperus spp a b) nepřijetí nezbytných opatření pro vytvoření systému přísné ochrany mořské želvy Caretta caretta v dotyčné oblasti, aby se vyloučilo vyrušování tohoto druhu v období rozmnožování a jakákoli činnost, která by mohla způsobit poškozování nebo ničení míst rozmnožování tohoto druhu.
 2.
 Program LIFE-Nature LIFE98NAT/GR/5262 (Application of Management Plan for Caretta caretta in Southern Kyparissia) započal v roce 1998, po jeho schválení příslušným ministerstvem. Program LIFE byl dovršen v roce 2002 vypracováním zvláštního návrhu posouzení dopadů na životní prostředí (EPM v řeckých právních předpisech), který již odkazoval na vlastnosti předmětného druhu a na nutnost zajistit jeho účinnou ochranu.
 3.
 V návaznosti na několik stížností nevládních organizací a návštěvu delegace Komise na místě v červenci 2011 zahájila Komise řízení pro porušení ustanovení směrnice 92/43, která jsou uvedena v návrhovém žádání žaloby.
 4.
 Komise zaprvé Řecké republice vytýká, že v rozporu s článkem 12 směrnice nezavedla systém přísné ochrany druhů uvedených v příloze IV směrnice, který zakazuje:
 —
 úmyslné vyrušování daného druhu, zejména v období rozmnožování,
 —
 poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku.
 5.
 Konkrétně je Řecké republice vytýkáno, že opomněla zavést úplný a konsistentní vnitrostátní právní rámec a přijmout konkrétní, zvláštní a účinná opatření a tolerovala činnosti, které nejenže mohou poškodit nebo ničit místa rozmnožování, ale i vyrušovat dotyčný živočišný druh zejména v období inkubace, vylíhnutí a přesunu novorozených mláďat do moře.
 6.
 Komise dále tvrdí, že Řecká republika porušila čl. 6 odst. 2 a 3 směrnice, jelikož:
 a)
 nezajistila, aby bylo vyloučeno poškozování přírodních stanovišť a rozsáhlé vyrušování druhů ve vyhlášených oblastech. Řecká republika totiž tím, že v rozporu s povinnostmi, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 2, tolerovala řadu nekontrolovaných či neregulovaných činností, nepřijala v projednávané věci vhodná opatření, aby bylo vyloučeno poškozování stanovišť a vyrušování dotyčného druhu;
 b)
 zjištěné předmětné činnosti nebyly v rozporu s povinnostmi, které pro Řeckou republiku vyplývají z čl. 6 odst. 3 směrnice, podrobeny odpovídajícímu posouzení jejich důsledků, to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, přičemž uvedené ustanovení vyžaduje, aby takovémuto posouzení podléhal jakýkoli plán nebo projekt, který s danou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv.
 (1) Úř. věst. L 206, s. 7.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider v. Land Rheinland-Pfalz
 (Věc C-72/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 85/337/EHS - Posouzení vlivů na životní prostředí - Aarhuská úmluva - Směrnice 2003/35/ES - Právo na soudní přezkum rozhodnutí o povolení - Časová působnost - Řízení o povolení zahájené před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2003/35/ES - Rozhodnutí přijaté po tomto dni - Podmínky přípustnosti žaloby - Porušení práva - Povaha procesní vady, která může být uplatněna - Rozsah přezkumu)
 2014/C 9/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Gemeinde Altrip, Gebrüder Hört GbR, Willi Schneider
 Žalovaná: Land Rheinland-Pfalz
 Za přítomnosti: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht Leipzig — Výklad čl. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. L 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07, s. 466), jakož i článku 10a směrnice Rady 82/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) ve znění směrnice 2003/35/ES — Výstavba prostorů pro zadržování vody — Právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí o schválení — Časová účinnost — Situace, v níž bylo řízení o schválení zahájeno před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2003/35/ES a rozhodnutí bylo přijato po uplynutí této lhůty
 Výrok
 1)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně, kterou byl do směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, vložen článek 10a, musí být s ohledem na skutečnost, že stanoví, že měla být provedena nejpozději dne 25. června 2005, vykládána v tom smyslu, že ustanovení vnitrostátního práva přijatá za účelem provedení tohoto článku se musí rovněž uplatnit na správní povolovací řízení zahájená před 25. červnem 2005, pokud vedla k vydání povolení po tomto dni.
 2)
 Článek 10a směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členské státy omezily použitelnost ustanovení k provedení tohoto článku na případ, kdy je legalita rozhodnutí napadena z důvodu neprovedení posouzení vlivu na životní prostředí, a nevztáhly je na ty případy, kdy takové posouzení provedeno bylo, avšak mělo nedostatky.
 3)
 Článek 10a písm. b) směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní judikatuře, která neuznává porušení práva ve smyslu tohoto článku, pokud je prokázáno, že je za okolností projednávané věci možné, že napadené rozhodnutí by bez procesní vady uplatněné žalobcem nebylo odlišné. Tak tomu však může být jen za podmínky, že soud nebo orgán, před kterým je řízení vedeno, neuloží v této souvislosti důkazní břemeno žalobci, a případně rozhodne s přihlédnutím k důkazům předloženým stavebníkem nebo příslušnými orgány, a obecněji všem písemnostem ve spise, který mu byl předložen, a s ohledem zejména na stupeň závažnosti uplatňované vady a po ověření, zda zbavila dotčenou veřejnost jedné ze záruk, které jsou jí poskytnuty, aby jí byl v souladu s cíli směrnice 85/337 umožněn přístup k informacím a způsobilost účastnit se rozhodovacího procesu.
 (1) Úř. věst. C 133, 5.5.2012.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Düsseldorf — Německo) — IVD GmbH & Co. KG v. Ärztekammer Westfale-Lippe
 (Věc C-526/11) (1)
 (Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Článek 1 odstavec 9 druhý pododstavec písm. c) - Pojem „veřejnoprávní subjekt“ - Podmínka týkající se financování nebo řízení či kontroly činnosti státem, územně správními celky nebo jinými veřejnoprávními subjekty - Profesní komora lékařů - Financování prostřednictvím příspěvků hrazených členy této komory, stanovené zákonem - Výše příspěvků stanovená sněmem uvedené komory - Nezávislost této komory při určování rozsahu a způsobů provádění úkolů vyplývajících ze zákona)
 2013/C 325/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: IVD GmbH & Co. KG
 Žalovaná: Ärztekammer Westfale-Lippe
 Za přítomnosti: WWF Druck + Medien GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Düsseldorf — Výklad čl. 1 odst. 9 druhého pododstavce písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Pojem „veřejnoprávní subjekt“ — Podmínky týkající se financování převážně státem nebo řízení či kontroly činnosti státem — Profesní komora, které je na základě zákona přiznáno oprávnění vybírat od svých členů příspěvky, jejichž výše a způsob použití musí být stanoven řádem, který musí být schválen státem
 Výrok
 Článek 1 odst. 9 druhý pododstavec písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že takový subjekt, jako je veřejnoprávní profesní komora, nesplňuje kritérium financování převážně orgány veřejné moci, pokud je tento subjekt financován převážně příspěvky hrazenými jeho členy, přičemž zákon jej opravňuje stanovit výši těchto příspěvků a vybírat je, v případě, že tento zákon nestanoví rozsah a způsoby činností, které uvedený subjekt vykonává při plnění úkolů vyplývajících ze zákona, k jejichž financování jsou tyto příspěvky určeny, a nesplňuje ani kritérium řízení orgány veřejné moci jen z toho důvodu, že rozhodnutí, kterým tento subjekt stanovuje výši uvedených příspěvků, musí být schváleno orgánem dozoru.
 (1) Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


text:
 11.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 173/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Schienen-Control Kommission Wien (Rakousko) dne 18. března 2011 — Westbahn Management GmbH v. ÖBB Infrastruktur AG
 (Věc C-136/11)
 2011/C 173/09
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Schienen-Control Kommission Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Westbahn Management GmbH
 Žalovaná: ÖBB Infrastruktur AG
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno čl. 8 odst. 2 ve spojení s přílohou II částí II nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1371/2007 ze dne 23. října 2007 o právech a povinnostech cestujících v železniční přepravě (1) vykládat v tom smyslu, že informace o hlavních přípojích musí kromě času odjezdu podle jízdního řádu zahrnovat také oznámení o zpoždění nebo odřeknutí těchto přípojů?
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 2)
 Je nutno článek 5 ve spojení s přílohou II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (2) vykládat ve světle čl. 8 odst. 2 ve spojení s přílohou II částí II nařízení (ES) č. 1371/2007 v tom smyslu, že provozovatel infrastruktury je povinen poskytnout železničním podnikům nediskriminačním způsobem informace o skutečných časech příjezdu, průjezdu a odjezdu vlaků jiných železničních podniků, pokud se u těchto vlaků jedná o hlavní přípoje ve smyslu přílohy II části II nařízení (ES) č. 1371/2007?
 (1) Úř. věst. L 315, s. 14.
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti, Úř. věst. L 75, s. 29.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Okresním soudem v Českých Budějovicích (Česká republika) dne 19. května 2017 – Česká pojišťovna a.s. v. WCZ spol. s r.o.
 (Věc C-287/17)
 (2017/C 269/05)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Okresní soud v Českých Budějovicích
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Česká pojišťovna a.s.
 Žalovaná: WCZ spol. s r.o.
 Předběžná otázka
 Má čl. 6 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/7/EU (1), o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích, být vykládán tak, že ukládá soudu přiznat úspěšnému žalobci ve sporu o úhradu pohledávky z obchodní transakce vymezené v čl. 3 nebo 4 uvedené směrnice částku 40 EUR (nebo ekvivalent v národní měně) a vedle toho náhradu nákladů soudního řízení, a to včetně náhrady nákladů na upomínání žalovaného před podáním žaloby ve výši stanovené procesními předpisy členského státu?
 (1) Úř. věst. 2011, L 48, s. 1.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Gerechtshof s'-Hertogenbosch ze dne 9. června 2004 ve věci L. H. Piatkowski proti Belastingsdienst Grote ondernemingen Eindhoven
 (Věc C-493/04)
 (2005/C 31/22)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Gerechtshof s'-Hertogenbosch ze dne 9. června 2004 ve věci L.H. Piatkowski proti Belastingsdienst Grote ondernemingen Eindhoven, který došel kanceláři Soudního dvora dne 1. prosince 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Gerechtshof s'-Hertogenbosch žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Odporuje právu Společenství, zvláště právu na volný pohyb a čl. 14c písm. b) nařízení č. 1408/71 (1) (znění z roku 1998), že Nizozemsko vybírá příspěvek na sociální zabezpečení z úrokových výnosů, které zaplatila společnost usazená v Nizozemsku osobě s bydlištěm v Belgii, na kterou se podle čl. 14c písm. b) ve spojení s přílohou VII částí 1 nařízení č. 1408/71 vztahují nizozemské i belgické právní předpisy o sociálním zabezpečení?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2).


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Charles Defossez v. Christian Wiart, jednající jako likvidátor společnosti Sotimon SARL, Office national de l'emploi fonds de fermeture d'entreprises, Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)
 (Věc C-477/09) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Směrnice 80/987/EHS a 2002/74/ES - Platební neschopnost zaměstnavatele - Ochrana zaměstnanců - Úhrada nesplacených pohledávek zaměstnanců - Určení příslušné záruční instituce - Výhodnější záruka podle vnitrostátního práva - Možnost dovolávat se této výhodnější záruky)
 2011/C 139/09
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Charles Defossez
 Žalovaní: Christian Wiart, jednající jako likvidátor společnosti Sotimon SARL, Office national de l'emploi fonds de fermeture d'entreprises, Centre de gestion et d’études de l’Association pour la gestion du régime de garantie des créances des salariés de Lille (CGEA)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad článku 8a směrnice Rady č. 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění směrnice č. 2002/74/ES (Úř. věst. L 270, s. 10), ve spojení s článkem 9 téže směrnice — Určení záruční instituce příslušné k vyplacení nesplacených pohledávek zaměstnanců — Záruční instituce členského státu, na jehož území zaměstnanci obvykle pracují — Možnost zaměstnanců dovolávat se výhodnější záruky instituce, u které je jejich zaměstnavatel pojištěn a u které přispívá podle vnitrostátního práva
 Výrok
 Článek 3 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, v jejím znění před změnami provedenými směrnicí 2002/74/ES, musí být vykládán tak, že k úhradě nesplacených pohledávek zaměstnance, který obvykle vykonával svou zaměstnaneckou činnost v jiném členském státě, než ve kterém má sídlo jeho zaměstnavatel, který byl prohlášen za platebně neschopného před 8. říjnem 2005, není-li tento zaměstnavatel usazen v tomto jiném členském státě a plní-li svou povinnost přispívat na financování záruční instituce v členském státě svého sídla, je za plnění povinností vymezených tímto článkem odpovědná posledně uvedená instituce.
 Směrnice 80/987 nebrání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy stanovily, že se zaměstnanec může dovolávat mzdové záruky vnitrostátní instituce podle práva tohoto členského státu vedle nebo namísto záruky poskytované institucí určenou za příslušnou na základě této směrnice, avšak za podmínky, že uvedená záruka vede k vyšší úrovni ochrany zaměstnance.
 (1) Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


text:
 19.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/8
 Žádost o stanovisko Soudního dvora ESVO předložená Skatteklagenemnda ved Sentralskattekontoret for storbedrifter ze dne 13. března 2013 ve věci Fred Olsen a další v. Staten v/Sentralskattekontoret for storbedrifter
 (Věc E-3/13)
 2013/C 270/06
 Dopisem ze dne 13. března 2013, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 18. března 2013, požádal odvolací senát Ústředního daňového úřadu pro velké podniky (Skatteklagenemnda ved Sentralskattekontoret for storbedrifter) ve věci Fred Olsen a další v. Staten v/Sentralskattekontoret for storbedrifter Soudní dvůr ESVO o stanovisko k následujícím otázkám:
 1)
 Spadá svěřenství (trust) jakožto forma usazení do oblasti působnosti svobody usazování vyplývající z článku 31 Dohody o EHP? Doplňující otázka: Pokud ano, kdo je podle ustanovení Dohody o EHP držitelem práv?
 2)
 Je-li odpověď na první hlavní otázku kladná: Splňuje svěřenství požadavek hospodářské činnosti vyplývající z článku 31 Dohody o EHP?
 3)
 Je-li odpověď na první hlavní otázku záporná: Spadá svěřenství do oblasti působnosti práva na volný pohyb kapitálu vyplývajícího z článku 40 Dohody o EHP?
 4)
 Je-li odpověď na první nebo třetí hlavní otázku kladná: Obsahují norská pravidla o ovládaných zahraničních společnostech jedno nebo více omezení svobody usazování nebo práva na volný pohyb kapitálu?
 5)
 Je-li odpověď na čtvrtou hlavní otázku kladná: Lze mít za to, že je toto omezení odůvodněno na základě naléhavých důvodů veřejného zájmu, a je toto omezení přiměřené?


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/22
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. září 2012 — Allgeier v. FRA
 (Věc F-58/10) (1)
 (Veřejná služba - Povinnost poskytnout pomoc - Článek 24 služebního řádu - Psychické obtěžování - Správní šetření)
 2012/C 343/38
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Timo Allgeier (Vídeň, Rakousko) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)
 Žalovaný: Agentura Evropské unie pro základní práva (FRA) (zástupci: M. Kjærum, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí žalované, kterým nevyhověla stížnosti na psychické obtěžování podané žalobcem. Zadruhé návrh na uznání, že žalobce byl obětí psychického obtěžování ze strany svých nadřízených, jakož návrh na náhradu hmotné a nehmotné újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Agentury Evropské unie pro základní práva ze dne 16. října 2009 se zrušuje.
 2)
 Agentuře Evropské unie pro základní práva se ukládá zaplatit T. Allgeierovi částku ve výši 5 000 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Agentura Evropské unie pro základní práva ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené T. Allgeierem.
 (1) Úř. věst. C 260, 25.9.2010, s. 27.


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/28
 Žaloba podaná dne 22. července 2010 — Chiavegato v. Komise
 (Věc F-60/10)
 ()
 2010/C 260/39
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fulvia Chiavegato (Bettembourg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení seznamu úředníků povýšených v rámci hodnotícího období 2009, jakož i, incidenčně, přípravných aktů k tomuto rozhodnutí.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit seznam úředníků povýšených v rámci hodnotícího období 2009 přijatý orgánem oprávněným ke jmenování dne 13. listopadu 2009 v rozsahu, v němž neobsahuje jméno žalobkyně, jakož i incidenčně přípravné akty k tomuto rozhodnutí;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/16
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 8. prosince 2005
 ve věci C-38/05: Komise Evropských společenství proti Irsku (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (EHS) č. 2847/93 - Kontrolní režim v odvětví rybolovu - Informace týkající se vyložených druhů a množství ryb, jakož i intenzity rybolovu)
 (2006/C 36/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-38/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 1. února 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnec: B. Doherty) proti Irsku (zmocněnci: D. O'Hagan, ve spolupráci s A. Schusterem a E. Fannonem, advokáty), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení J. Makarczyk, předseda, R. Schintgen a P. Kūris (zpravodaj), soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 8. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Tím, že nesdělilo údaje požadované na základě čl. 15 odst. 4, čl. 18 odst. 1 a článku 19i první a třetí odrážky nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku, ve znění nařízení Rady (ES) č. 2635/97 ze dne 18. prosince 1997, nesplnilo Irsko povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto ustanovení.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 02.04.2005.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/34
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 7. listopadu 2007 – Hinderyckx v. Rada
 (Věc F-57/06) (1)
 („Úředníci - Služební povýšení - Povyšovací období - Nezapsání na seznam povýšených úředníků - Porušení článku 45 služebního řádu - Srovnávací přezkum zásluh - Hodnotící zprávy pocházející z různých orgánů“)
 (2008/C 37/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jacques Hinderyckx (Brusel, Belgie) (zástupce: J. Martin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Simm a M. Bauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí nepovýšit žalobce do platové třídy B*8 za povyšovací období 2005 a jednak návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Radě Evropské unie se kromě toho, že ponese vlastní náklady, ukládá třetina nákladů J. Hinderyckxe.
 3)
 Jacques Hinderyckx ponese dvě třetiny vlastních nákladů.
 (1) Úř. věst. C 178, 29.7.2006, s. 34.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/17
 Žaloba podaná dne 9. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
 (Věc C-53/05)
 (2005/C 82/36)
 Jednací jazyk: portugalština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 9. února 2005 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Pedrem Andradem a Wouterem Wilsem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Portugalská republika tím, že z povinnosti platit autorům odměnu za veřejné půjčování vyňala všechny kategorie zařízení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 5 ve spojení s článkem 1 směrnice Rady 92/100/EHS (1) ze dne 19. listopadu 1992,
 —
 uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Před přijetím směrnice 92/100 portugalské právo nepřiznávalo autorům právo na odměnu při půjčování děl, u nichž bylo vyčerpáno právo na rozšiřování. Nyní portugalské právo přiznává právo na odměnu, ale tím, že z jejího placení vyňalo všechny kategorie zařízení zabývajících se veřejným půjčováním ve smyslu směrnice 92/100, zbavilo články 1 a 5 uvedené směrnice obsahu a nesplnilo povinnosti, které z těchto ustanovení vyplývají.
 (1) Úř. věst. L 343, s. 61.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/67
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 4. září 2014 – Prigent v. Komise
 (Věc F-111/13) (1)
 („Veřejná služba - Všeobecné výběrové řízení - Oznámení o všeobecném výběrovém řízení EPSO/AD/230/12 (AD 5) a EPSO/AD/231/12 (AD 7) - Nesplněná podmínka pro způsobilost týkající se odborné praxe ve výběrovém řízení EPSO/AD/231/12 (AD 7) - Přeřazení do výběrového řízení EPSO/AD/230/12 (AD 5) - Zápis na seznam kandidátů výběrového řízení EPSO/AD/230/12 (AD 5) vhodných k přijetí - Aktivní legitimace - Opožděné podání stížnosti - Následné žádosti o přezkum“)
 (2014/C 395/82)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Olivier Prigent (Fentange, Lucembursko) (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a G. Gattinara, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí EPSO nepřipustit žalobce do výběrové fáze výběrového řízení EPSO/AD/231/12 (AD7) a přeřadit jej do výběrového řízení EPSO/AD/230/12 (AD5) a dále návrh na zrušení rozhodnutí o jeho zápisu na seznam kandidátů výše uvedeného výběrového řízení AD5 vhodných k přijetí, jakož i návrh na náhradu údajné materiální škody a morální újmy.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněná.
 2)
 Olivier Prigent ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 31, 1.2.2014, s. 22.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/35
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2008 – Tachelet v. Komise
 (Věc T-293/04) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Mezitímní rozsudek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 (2008/C 301/59)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Guy Tachelet (Rijmenam, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 2. září 2003, kterým se mění zařazení žalobce do platové třídy v rozsahu, ve kterém stanoví jeho zařazení ke dni jmenování do platové třídy B 4 druhého platového stupně a ve kterém neumožnilo služební postup žalobce v platové třídě, a návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost žalobce, a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené tímto rozhodnutím
 Výrok
 1)
 Již nebude vydáno rozhodnutí ve věci samé.
 2)
 Komise ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/1
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. června 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Genova – Itálie) – Traghetti del Mediterraneo Spa, v likvidaci v. Italská republika
 (Věc C-173/03) (1)
 (Mimosmluvní odpovědnost členských států - Škody způsobené jednotlivcům porušením práva Společenství přičitatelným vnitrostátnímu soudu rozhodujícímu v poslední instanci - Omezení odpovědnosti státu vnitrostátním zákonodárcem pouze na případy úmyslu a hrubé nedbalosti soudce - Vyloučení veškeré odpovědnosti související s výkladem právních norem a s posuzováním skutkových okolností a důkazů uskutečněnými v rámci výkonu soudní činnosti)
 (2006/C 190/01)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Genova
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Traghetti del Mediterraneo Spa, v likvidaci
 Žalovaná: Repubblica italiana
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale di Genova – Mimosmluvní odpovědnost členského státu vůči svým občanům za pochybení svých vlastních soudů při uplatňování práva Společenství, zejména při opomenutí soudu poslední instance předložit věc v souladu s článkem 234 ES Soudnímu dvoru
 Výrok
 Právo Společenství brání vnitrostátním právním předpisům, které obecně vylučují odpovědnost členského státu za škody způsobené jednotlivcům porušením práva Společenství přičitatelným soudu rozhodujícímu v poslední instanci z důvodu, že dotčené porušení vyplývá z výkladu právních pravidel nebo z posouzení skutkových okolností a důkazů uskutečňovaných tímto soudem.
 Právo Společenství rovněž brání vnitrostátním právním předpisům, které omezují založení této odpovědnosti pouze na případy úmyslu nebo hrubé nedbalosti soudce, pokud by takové omezení vedlo k vyloučení založení odpovědnosti dotčeného členského státu v ostatních případech, kdy došlo ke zjevnému porušení použitelného práva tak, jak je upřesněno v bodech 53 až 56 rozsudku ze dne 30. září 2003, Köbler (C-224/01).
 (1) Úř. věst. C 158, 5.7.2003.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/16
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-302/05) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/35/ES - Článek 4 odst. 1 - Výhrada vlastnictví - Dovolatelnost)
 (2006/C 326/32)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníce řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec a M. M. Massella Ducci Teri, advokát)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/35/ES ze dne 29. června 2000 o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (Úř. věst. L 200, 8.8.2000, s. 35) – Výhrada vlastnictví – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví, že doložky výhrady vlastnictví se lze vůči věřitelům kupujícího dovolávat pouze tehdy, je-li potvrzena na každé faktuře, která se týká následujících dodávek s datem předcházejícím datu zahájení exekučního řízení
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 229, 17.9.2005.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Milano – Itálie) – Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel) v. FS Retail, Luna srl, Gatsby srl
 (Věc C-95/14) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Volný pohyb zboží - Články 34 SFEU až 36 SFEU - Opatření s rovnocenným účinkem - Směrnice 94/11/ES - Články 3 a 5 - Úplná harmonizace - Zákaz bránit uvádění obuvi, která je v souladu s ustanoveními směrnice 94/11 v oblasti označování, na trh - Vnitrostátní právní předpisy, podle nichž musí být na štítku připojeném k výrobkům vyrobeným v zahraničí, na kterých je použito italské slovo ‚pelle‘, uvedena země původu - Výrobky propuštěné do volného oběhu“)
 (2015/C 302/07)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Milano
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Unione nazionale industria conciaria (UNIC), Unione Nazionale dei Consumatori di Prodotti in Pelle, Materie Concianti, Accessori e Componenti (Unicopel)
 Žalované: FS Retail, Luna srl, Gatsby srl
 Výrok
 Články 3 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/11/ES ze dne 23. března 1994 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se označování materiálů používaných v hlavních částech obuvi prodávané spotřebiteli musí být vykládány v tom smyslu, že brání právním předpisům členského státu, jakými jsou předpisy dotčené v původním řízení, které mimo jiné zakazují uvádění na trh kožených částí obuvi, které pocházejí z jiných členských států nebo ze třetích zemí a v posledně uvedeném případě již byly uvedeny na trh v jiném členském státě nebo v dotyčném členském státě, pokud tyto výrobky neobsahují údaj týkající se jejich země původu.
 (1) Úř. věst. C 245, 28.7.2014.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2012 — Monier Roofing Components v. OHIM (CLIMA COMFORT)
 (Věc T-371/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CLIMA COMFORT - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Právo být vyslechnut - Článek 75 druhá věta nařízení (ES) č. 207/2009 - Zkoumání skutečností z moci úřední - Článek 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 366/65
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Monier Roofing Components GmbH (Oberursel, Německo) (zástupce: F. Ekey, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 28. dubna 2011 (věc R 2026/2010-1) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení CLIMA COMFORT jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Monier Roofing Components GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. března 2013 — Cindu Chemicals a další v. ECHA
 (Věc T-95/10) (1)
 (REACH - Identifikace anthracenového oleje s nízkým obsahem anthracenu jako látky vzbuzující mimořádné obavy - Žaloba na neplatnost - Akt napadnutelný žalobou - Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření - Bezprostřední dotčení - Přípustnost - Rovné zacházení - Proporcionalita)
 2013/C 114/48
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cindu Chemicals BV (Uithoorn, Nizozemsko); Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika); Koppers Denmark A/S (Nyborg, Dánsko); a Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Spojené království) (zástupci: původně K. Van Maldegem, R. Cana, advokáti, a P. Sellar, solicitor, poté K. Van Maldegem a R. Cana)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä a W. Broere, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně P. Oliver a G. Wilms, poté P. Oliver a E. Manhaeve, zmocněnci, ve spolupráci s K. Sawyerem, barrister, poté P. Oliver a E. Manhaeve)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí ECHA, zveřejněného dne 13. ledna 2010, které identifikuje anthracenový olej s nízkým obsahem anthracenu (č. EINECS 292-604-8) jako látku, která splňuje kritéria stanovená pro zařazení na seznam látek podléhajících schválení podle článku 57 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1), v souladu s článkem 59 tohoto nařízení.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Cindu Chemicals BV, Deza, a. s., Koppers Denmark A/S a Koppers UK Ltd ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské agentuře pro chemické látky (ECHA).
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 19.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/45
 Žaloba podaná dne 28. dubna 2017 – Robert Bosch v. EUIPO (Simply. Connected.)
 (Věc T-252/17)
 (2017/C 195/60)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Robert Bosch GmbH (Stuttgart, Německo) (zástupci: S. Völker a M. Pemsel, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „Simply. Connected“ – Přihláška č. 14 814 032
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. března 2017, ve věci R 947/2016-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení článku 64 nařízení č. 207/2009 ve spojení s článkem 263 Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


text:
 6.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/9
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Salzburg — Rakousko) — GREP GmbH v. Freistaat Bayern
 (Věc C-156/12) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec Jednacího řádu - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 a čl. 51 odst. 1 - Výkon unijního práva - Odvolání proti rozhodnutí konstatujícímu vykonatelnost rozhodnutí vydaného v jiném členském státě a nařizujícímu věcnou obstávku majetku - Účinná soudní ochrana - Právo na přístup k soudu - Poskytnutí právní pomoci - Vnitrostátní právní úprava, která odepírá poskytnutí právní pomoci právnickým osobám)
 2012/C 303/19
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Salzburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: GREP GmbH
 Žalovaný: Freistaat Bayern
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landesgericht Salzburg — Výklad článku čl. 51 odst. 1 první věty a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i podpůrně čl. 43 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 1) a čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod — Působnost Listiny základních práv — Řízení o výkonu rozhodnutí vydaného v jiném členském státě — Nárok na poskytnutí právní pomoci — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která tento nárok nepřiznává právnickým osobám
 Výrok
 Odvolání podané podle článku 43 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, za účelem napadení rozhodnutí konstatujícího vykonatelnost usnesení o věcné obstávce majetku podle článků 38 až 42 uvedeného nařízení a nařizujícího věcnou obstávku majetku, představuje výkon unijního práva ve smyslu článku 51 Listiny základních práv Evropské unie.
 Zásada účinné soudní ochrany tak, jak je zakotvena v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, může zahrnovat nárok na zproštění povinnosti platit náklady řízení nebo poplatky za právní služby advokáta v řízení uvedeném v rámci tohoto odvolání.
 Vnitrostátnímu soudu však přísluší ověřit, zda podmínky přiznání takové pomoci představují omezení práva na přístup k soudům, které zasahuje do tohoto práva v jeho samotné podstatě, zda směřují k legitimnímu cíli a zda existuje rozumný vztah proporcionality mezi použitými prostředky a sledovaným cílem.
 V rámci tohoto posouzení může vnitrostátní soud zohlednit předmět sporu, rozumné šance navrhovatele na úspěch, závažnost věci pro navrhovatele, komplexnost uplatnitelného práva a použitelného řízení, jakož i schopnost tohoto navrhovatele účinně hájit svou věc. Pro posouzení proporcionality může mimoto vnitrostátní soud zohlednit výši předem placených nákladů řízení, jakož i okolnost, zda případně představují nepřekonatelnou překážku pro přístup k soudu.
 Pokud jde konkrétněji o právnické osoby, může vnitrostátní soud zohlednit jejich situaci. Může tak zejména vzít v úvahu formu a ziskovou či neziskovou povahu dotčené právnické osoby, jakož i finanční schopnost jejích společníků nebo akcionářů a jejich možnost získat částky nezbytné k podání žaloby.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.06.2012


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 8. prosince 2010 — Staatssecretaris van Financiën v. P. Mook
 (Věc C-579/10)
 2011/C 72/12
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Staatssecretaris van Financiën
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: P. Mook
 Předběžné otázky
 Podléhá s ohledem na článek 18 ES (nyní článek 21 SFEU) právu Společenství situace, kdy členský stát zdaňuje začátek užívání automobilu na silnících na svém území, pokud je toto vozidlo registrováno v jiném členském státě, bylo půjčeno od obyvatele tohoto jiného členského státu a je používáno obyvatelem prvně uvedeného členského státu k soukromým jízdám mezi těmito dvěma členskými státy?


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/55
 Žaloba podaná dne 6. listopadu 2009 — Centre national de la recherche scientifique v. Komise
 (Věc T-447/09)
 2010/C 24/98
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Centre national de la recherche scientifique (Paříž, Francie) (zástupce: N. Lenoir, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 28. srpna 2009 o započtení pohledávky vzniklé na základě smlouvy FP7 239108 ICT — VAMDC/=PF= proti údajné pohledávce Společenství vůči CNRS uplatňované na základě smlouvy NEMAGENETAG;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se Centre national de la recherche scientifique (CNRS) domáhá zrušení aktu započtení obsaženého v rozhodnutí BUDG/C3 D(2009) 10.5 — 1232 ze dne 28. srpna 2009, kterým Komise rozhodla o vrácení částek, které byly žalobci vyplaceny v rámci smlouvy NEMAGENETAG týkající se projektu šestého rámcového programu pro výzkum a technologický rozvoj.
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí tři žalobní důvody vycházející:
 —
 z porušení práva na obhajobu, jelikož rozhodnutí bylo přijato, aniž by Komise přezkoumala podrobné odpovědi CNRS na konečnou zprávu o auditu;
 —
 z nesprávných právních posouzení a ze zjevně nesprávných posouzení skutečností, které ovlivnily rozhodnutí a které Komisi vedly jednak k zamítnutí nákladů na základě změny kritérií způsobilých výdajů a jednak k nesprávnému vyloučení důkazů prokazujících výdaje vzniklé pro tento projekt;
 —
 z porušení čl. 73 odst. 1 finančního nařízení, jelikož zaprvé sporná pohledávka nemůže být považována za „jistou, o stanovené pevné částce a splatnou“, protože je vážně zpochybněna, zadruhé vzájemně započtené pohledávky nemohou být považovány za reciproční, jelikož jedna je kolektivní a druhá osobně přísluší jednotlivci, a zatřetí částka dlužného předběžného financování na základě smlouvy VAMDC nebyla v okamžiku přijetí aktu započtení splatná.


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen (Belgie) dne 25. ledna 2016 – Argenta Spaarbank NV v. Belgische Staat
 (Věc C-39/16)
 (2016/C 136/18)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Argenta Spaarbank NV
 Žalovaný: Belgische Staat
 Předběžné otázky
 1)
 Je čl. 198 bod 10 WIB92 ve znění platném ve zdaňovacím období roku 2000 a 2001 v rozporu s čl. 4 odst. 2 směrnice o mateřských a dceřiných společnostech ze dne 23. července 1990 (směrnice Rady 90/435/EHS (1)), jestliže stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady na dosažení zisku, a to až do výše částky, která odpovídá dividendám odpočitatelným podle článku 202 až 204, jež společnost obdrží z podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s (financováním) podílů, ze které plynou dividendy osvobozené od daně, či nikoliv?
 2)
 Představuje čl. 198 bod 10 WIB92 ve znění platném ve zdaňovacím období roku 2000 a 2001 ustanovení k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice o mateřských a dceřiných společnostech ze dne 23. července 1990 (směrnice Rady 90/435/EHS), a pokud ano, jde v tomto případě čl. 198 bod 10 WIB92 nad rámec toho, co je k takovému potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů nezbytné, pokud stanoví, že úroky se nezohledňují jako náklady na dosažení zisku, a to až do výše částky, která odpovídá dividendám odpočitatelným podle článku 202 až 204, jež společnost obdrží z podílů, které v okamžiku jejich převodu nedržela bez přerušení po dobu alespoň jednoho roku, přičemž se nerozlišuje, zda uvedené úrokové zatížení souvisí s (financováním) podílů, ze které plynou dividendy osvobozené od daně, či nikoliv?
 (1) Směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst L 225, s 6).


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos apeliacinio teismo (Litva) dne 19. ledna 2017 – „flyLAL-Lithuanian Airlines“, veřejná akciová společnost v likvidaci v. Starptautiskā lidosta „Rīga“ VAS a „Air Baltic Corporation AS“
 (Věc C-27/17)
 (2017/C 104/50)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos apeliacinis teismas
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně v prvním stupni:„flyLAL-Lithuanian Airlines“, veřejná akciová společnost v likvidaci
 Žalované v prvním stupni: Starptautiskā lidosta „Rīga“ VAS a „Air Baltic Corporation AS“
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba pojem „místo, kde došlo ke škodné události“, uvedený v čl. 5 odst. 3 nařízení Brusel I (1) chápat za okolností projednávané věci jako místo uzavření protiprávní dohody žalovaných porušující čl. 82 písm. c) Smlouvy o založení Evropského společenství (čl. 102 písm. c) SFEU), anebo jako místo, kde došlo k jednání, kterým byla finanční výhoda získaná z této dohody zneužita prostřednictvím predátorských cen (křížové dotace) v rámci hospodářské soutěže s žalobkyní na stejných relevantních trzích?
 2)
 Je možno škodu (ztrátu příjmu), která žalobkyni vznikla v důsledku uvedených protiprávních jednání žalovaných, v projednávané věci považovat za škodu ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení Brusel I?
 3)
 Mají být činnosti pobočky společnosti Air Baltic Corporation v Litevské republice za okolností projednávané věci považovány za činnosti pobočky ve smyslu čl. 5 odst. 5 nařízení Brusel I?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/46
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. listopadu 2006 – Balabanis a Le Dour v. Komise
 (Věc F-77/05) (1)
 („Úředníci - Povýšení - Článek 45 služebního řádu - Změna služebního řádu - Uplatnění v čase - Hodnotící období 2004 - Nezapsání na seznam úředníků splňujících podmínky pro povýšení - Zohlednění zkušební doby pro výpočet nejméně dvou let služby“)
 (2006/C 331/103)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Panagiotis Balabanis (Brusel, Belgie), Olivier Le Dour (Brusel, Belgie) (zástupci: X. Martin M., S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise nezapsat jména žalobců na seznam úředníků splňujících podmínky pro povýšení za hodnotící období 2004, jakož i rozhodnutí je za totéž období nepovýšit.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 14. září 2004, kterým Komise Evropských společenství zamítla považovat P. Balabanise a O. Le Doura za splňující podmínky pro povýšení za hodnotící období 2004, se zrušuje.
 2)
 Rozhodnutí ze dne 30. listopadu 2004, kterým Komise Evropských společenství nepovýšila P. Balabanise a O. Le Doura za hodnotící období 2004, se zrušuje.
 3)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 271, 29.10.2005, s. 20 (věc původně zaregistrovaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-305/05 a předaná Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/51
 Žaloba podaná dne 8. února 2008 – Wiame v. Komise
 (Věc F-15/08)
 (2008/C 92/105)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Valérie Wiame (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí výběrové komise EPSO/AST/7/05 udělit žalobkyni známku, která nebyla dostatečná k zapsání na seznam úspěšných uchazečů.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí výběrové komise EPSO/AST/7/05, které žalobkyni udělilo známku, která nebyla dostatečná k zapsání na seznam kandidátů;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/18
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2006 – Leite Mateus v. Komise
 (Věc T-10/04) (1)
 („Úředníci - Jmenování - Změna zařazení do stupně - Článek 31 odst. 2 služebního řádu“)
 (2006/C 108/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlos Alberto Leite Mateus (Zaventem, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a V. Joris, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2002 týkajícího se zařazení žalobce s konečnou platností do platové třídy B3 s platností od 1. března 1988
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2002 týkající se zařazení žalobce s konečnou platností do platové třídy B3 s platností od 1. března 1988 se zrušuje.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


text:
 24.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/33
 Žaloba podaná dne 6. března 2017 – Numbi v. Rada
 (Věc T-144/17)
 (2017/C 129/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: John Numbi (Kinshasa, Demokratická republika Kongo) (zástupce: O. Okito, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl o zrušení nařízení Rady (EU) 2016/2230, kterým se provádí rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/2231 ze dne 12. prosince 2016, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti osobám, které porušují zbrojní embargo vůči Konžské demokratické republice, a kterým se mění rozhodnutí 2010/788/SZBP, v rozsahu, v němž se týká pana Johna Numbi;
 —
 uložil Radě, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady žalobce a všech účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné nebo podobné žalobním důvodům uplatněným v rámci věci T-139/17, Kibelisa v. Rada.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/1
 (2009/C 44/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 32, 7.2.2009
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 19, 24.1.2009
 Úř. věst. C 6, 10.1.2009
 Úř. věst. C 327, 20.12.2008
 Úř. věst. C 313, 6.12.2008
 Úř. věst. C 301, 22.11.2008
 Úř. věst. C 285, 8.11.2008
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/53
 Žaloba podaná dne 18. listopadu 2014 – Actega Terra v. OHIM – Heidelberger Druckmaschinen (FoodSafe)
 (Věc T-766/14)
 (2015/C 046/68)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Actega Terra GmbH (Lehrte, Německo) (zástupkyně: C. Onken, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Heidelberger Druckmaschinen AG (Heidelberg, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „FoodSafe“ – ochranná známka Společenství č. 9 5 02 551
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2004 ve věci R 2440/2013-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 pozměnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že bude zrušeno rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 14. října 2013, Az 6912 C a návrh na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství č. 9 5 02 551 bude zamítnut;
 —
 podpůrně napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/31
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 31. května 2006 – Kuwait Petroleum (Nizozemsko) v. Komise
 (Věc T-354/99) (1)
 („Státní podpory - Sdělení Komise o podporách de minimis - Zvýšení spotřební daně na pohonné hmoty - Podpory čerpacím stanicím - Naftařské společnosti - Nebezpečí souběhu podpor - Cenová doložka - Zásada řádného úředního postupu“)
 (2006/C 178/56)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně
 : Kuwait Petroleum (Nizozemsko) BV (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupce: P. Mathijsen, advokát)
 Žalovaná
 : Komise Evropských společenství (zástupci: původně G. Rozet a H. Speyart, poté G. Rozet a H. van Vliet, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni
 : Nizozemské království (zástupci: původně M. Fierstra, poté H. Sevenster, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 1999/705/ES ze dne 20. července 1999 týkajícího se státní podpory, kterou Nizozemsko poskytlo 633 nizozemským čerpacím stanicím nacházejícím se v regionech na hranici s Německem (Úř. věst. L 280, s. 87)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Komise.
 3)
 Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 102, 8. 4. 2000.


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Ordinario di Vicenza — Itálie) — Electrosteel Europe sa v. Edil Centro SpA
 (Věc C-87/10) (1)
 (Příslušnost a uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Zvláštní příslušnost - Článek 5 bod 1 písm. b) první odrážka - Soud místa plnění smluvního závazku, o nějž se jedná - Prodej zboží - Místo dodání - Smlouva obsahující doložku ‚,Předání: ze závodu‘)
 2011/C 226/09
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Ordinario di Vicenza
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Electrosteel Europe sa
 Žalovaná: Edil Centro SpA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Ordinario di Vicenza — Výklad čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Zvláštní příslušnost — Pojem „místo, kam podle smlouvy zboží bylo nebo mělo být dodáno“ — Konečné určení zboží, jež je předmětem smlouvy, nebo místo, na němž se prodávající zprostí povinnosti dodání
 Výrok
 1)
 Článek 5 bod 1 písm. b) první odrážka nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že v případě zásilkového prodeje musí být místo, kam podle smlouvy zboží bylo nebo mělo být dodáno, určeno na základě ustanovení této smlouvy.
 2)
 Aby se ověřilo, zda je místo dodání určeno „podle smlouvy“, musí vnitrostátní soud, který se věcí zabývá, zohlednit všechna relevantní ujednání a doložky této smlouvy, které mohou jasně určovat toto místo, včetně ujednání a doložek obecně známých a zakotvených zvyklostmi mezinárodního obchodu, jako jsou Incoterms („international commercial terms“) vypracované Mezinárodní obchodní komorou ve znění zveřejněném v roce 2000.
 3)
 Pokud nelze místo dodání určit na tomto základě bez odkazu na hmotné právo použitelné na smlouvu, je tímto místem místo fyzického předání zboží, na základě něhož kupující nabyl nebo měl nabýt oprávnění skutečně s tímto zbožím nakládat v konečném místě určení prodeje.
 (1) Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 29. února 2012 — Finanzamt Köln-Nord v. Wolfram Becker
 (Věc C-104/12)
 2012/C 138/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Finanzamt Köln-Nord
 Odpůrce v řízení o opravném prostředku „Revision“: Wolfram Becker
 Předběžné otázky
 1)
 Určuje se přímá a bezprostřední souvislost, kterou považuje judikatura Soudního dvora Evropské unie za relevantní při výkladu pojmu „pro účely jejích zdanitelných plnění“ ve smyslu čl. 17 odst. 2 písm. a) směrnice 77/388/EHS (1),
 —
 podle objektivního obsahu plnění přijatého osobou povinnou k dani (zde: činnost obhájce v trestním řízení směřující k tomu, aby nedošlo k odsouzení fyzické osoby) nebo
 —
 podle skutečnosti rozhodné pro vznik přijatého plnění (zde: hospodářská činnost osoby povinné k dani, při které fyzická osoba údajně spáchala trestný čin)?
 2)
 V případě, že relevantní je skutečnost rozhodná pro vznik přijatého plnění: Má osoba povinná k dani, která spolu se zaměstnancem objedná plnění, podle čl. 17 odst. 2 písm. a) směrnice 77/388/EHS, nárok na úplný nebo částečný odpočet daně na vstupu, a jaké požadavky na vystavení faktury existují při přijetí plnění několika příjemci podle čl. 22 odst. 3 písm. b) páté odrážky směrnice 77/388/EHS [ve znění směrnice 2001/115/ES]?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/58
 Žaloba podaná dne 3. února 2017 – Constantin Film Produktion v. EUIPO (Fack Ju Göhte)
 (Věc T-69/17)
 (2017/C 104/81)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Constantin Film Produktion GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: E. Saarmann a P. Baronikians, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Fack Ju Göhte“ – Přihláška č. 13 971 163
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. prosince 2016 ve věci R 2205/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 zrušil rozhodnutí Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví č. 013971163 ze dne 25. září 2015;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. f) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2013 Zucchetti Rubinetteria SpA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-396/10, Zucchetti Rubinetteria v. Evropská komise
 (Věc C-618/13 P)
 2014/C 45/35
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Zucchetti Rubinetteria SpA (zástupci: M. Condinanzi, P. Ziotti a N. Vasile, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu ve věci T-396/10 v části, v níž se žalobkyně domáhala zrušení nebo snížení pokuty udělené na základě článku 2 napadeného rozhodnutí C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen),
 —
 a vydáním konečného rozhodnutí ve věci podle článku 61 statutu Soudního dvora Evropské unie zrušit, nebo alespoň snížit, v rámci výkonu soudního přezkumu v plné jurisdikci, pokutu uloženou uvedeným rozhodnutím Komise,
 —
 v každém případě uložit Komisi náhradu nákladů vynaložených v tomto řízení i v řízení ve věci T-396/10.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Porušení práva Evropské unie, pokud jde o výpočet výše pokut a posouzení závažnosti protiprávního jednání, rozporuplné a nedostatečné odůvodnění, jakož i neúplný výkon pravomoci soudního přezkumu. Zejména porušení čl. 23 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 1/2003 (1) a zásad osobní odpovědnosti, proporcionality a rovného zacházení při uplatňování sankcí v oblasti boje proti kartelovým dohodám.
 V rozsudku, který je předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, Tribunál podle tvrzení navrhovatelky dospěl k závěru o rozporuplnosti a protiprávnosti napadeného rozhodnutí, tím, že uznal, že se společnost Zucchetti Rubinetteria S.p.A. dopustila méně závažného protiprávního jednání než nadnárodní podniky podílející se na kartelové dohodě, neboť se této dohody neúčastnila a nevěděla o rozšíření této dohody i na jiné trhy, než je italský trh, avšak z toho nevyvodil patřičné závěry pro stanovení výše pokuty. Uplatněním stejných násobících koeficientů a vyloučením existence polehčujících okolností, která vedla k zamítnutí žaloby též z hlediska zrušení či snížení uložené pokuty, tudíž došlo k porušení výše připomenutých obecných zásad a ustanovení bodů 25 a 29 Pokynů pro výpočet pokut, jakož i čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1)