text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Rakousko) dne 17. května 2010 — Harald Jung a Gerald Hellweger v. Magistrat der Stadt Salzburg, další účastník řízení: Finanzamt Salzburg-Stadt
 (Věc C-241/10)
 ()
 2010/C 221/30
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Verwaltungssenats Salzburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Harald Jung a Gerald Hellweger
 Žalovaný: Magistrat der Stadt Salzburg
 Další účastník řízení: Finanzamt Salzburg-Stadt
 Předběžná otázka
 Je potřeba přílohu X seznamu uvedeného v článku 24 Aktu o přistoupení Maďarské republiky k Evropské unii: Maďarsko (1. volný pohyb osob) (1) vykládat v tom smyslu, že poskytnutí maďarských pracovníků do Rakouska nelze považovat za vysílání pracovníků a že vnitrostátní omezení zaměstnávání maďarských pracovníků v Rakousku jsou v tom případě platná také pro maďarské pracovníky poskytnuté maďarskými podniky (u nichž jsou řádně zaměstnáni) do Rakouska?
 (1) Úř. věst. 2003, L 236, s. 846.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/54
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Kristan v. Parlament
 (Věc T-640/15)
 (2016/C 048/62)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tina Kristan (Lublaň, Slovinsko) (zástupkyně: N. Pirc Musar, advokátka)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8656 C ze dne 15. září 2015, kterým se zamítá potvrzující žádost žalobkyně o zpřístupnění určitých dokumentů s informacemi o cestovních výdajích, denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdaje na personální politiku členů Evropského parlamentu;
 —
 uložil Parlamentu náhradu nákladů vynaložených žalobkyní podle článků 134 a 100 jednacího řádu Tribunálu včetně nákladů případných vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení 1049/2001 (1) ve spojení s článkem 8 písm. b) nařízení 45/2001 (2), neboť požadované osobní údaje nejsou chráněny právními předpisy Společenství.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení 1049/2001 ve spojení s článkem 8 písm. b) nařízení 45/2001, neboť přístup k požadovaným informacím byl odmítnut, ačkoli byly podmínky pro zpřístupnění splněny.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení obecné povinnosti zkoumat každý jednotlivý dokument stanovené v článcích 2 a 4 nařízení 1049/2001 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení 1049/2001.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6) nařízení 1049/2001, neboť odepření přístupu k části požadovaných dokumentů bylo neodůvodněné.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení 1049/2001, neboť se Parlament nevyjádřil ke všem argumentům žalobkyně.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. prosince 2016 – Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-503/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Články 21, 45 a 49 SFEU - Články 28 a 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru - Volný pohyb osob - Volný pohyb pracovníků - Svoboda usazování - Zdanění fyzických osob týkající zisků plynoucích z výměny obchodních podílů - Zdanění kapitálových zisků fyzických osob plynoucích z převodu veškerého majetku vyčleněného na podnikatelskou a jinou výdělečnou činnost - Zdanění jednotlivců na výstupu - Okamžitý odvod daně - Rozdílné zacházení s fyzickými osobami, které směňují obchodní podíly a zachovávají si bydliště na vnitrostátním území, a fyzickými osobami, které provádí takovou směnu a přesouvají své bydliště na území jiného členského státu Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru - Rozdílné zacházení s fyzickými osobami, které převádí veškerý majetek vztahující se k výkonu samostatné výdělečné činnosti na společnost, která má sídlo a ústředí na portugalském území, a fyzickými osobami, které provádí takový převod na společnost, která má své sídlo nebo ústředí na území jiného členského státu Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru - Přiměřenost“)
 (2017/C 053/02)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braga da Cruz a W. Roels, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Rebelo a J. Martins da Silva, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a K. Petersen, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Portugalská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 10 odst. 9 písm. a) Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (zákon o dani z příjmů fyzických osob), podle něhož u daňového poplatníka, který ztratí postavení rezidenta na portugalském území, je třeba do kapitálových zisků pro účely jeho zdanění za rok, v němž došlo k této ztrátě, zařadit částku, která nebyla podle čl. 10 odst. 8 uvedeného zákona zdaněna při směně obchodních podílů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 21, 45 a 49 SFEU, jakož i z článků 28 a 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.
 2)
 Portugalská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti čl. 38 odst. 1 písm. a) téhož zákona, který vyhrazuje odklad zdanění stanovený tímto ustanovením pro fyzické osoby, které převádějí veškerý majetek vyčleněný k výkonu podnikatelské či jiné výdělečné činnosti na společnost, která má své statutární sídlo a ústředí na portugalském území, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 SFEU a článku 31 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
 3)
 Portugalská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 16, 19.1.2015.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/6
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. května 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (Civil Division) – Spojené království ) – Yvonne Watts, The Queen v. Bedford Primary Care Trust, Secretary of State for Health
 (Věc C-372/04) (1)
 (Sociální zabezpečení - Vnitrostátní zdravotnický systém financovaný státem - Výdaje na zdravotní péči vynaložené v jiném členském státě - Články 48 ES až 50 ES a čl. 152 odst. 5 ES - Článek 22 nařízení (EHS) č. 1408/71)
 (2006/C 165/11)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Yvonne Watts, The Queen
 Žalovaný: Bedford Primary Care Trust, Secretary of State for Health
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Court of Appeal (Civil Division) – Výklad článků 48 ES, 49 ES, 50 ES a 55 ES, čl. 152 odst. 5 ES a článku 22 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. L 28, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 3), jakož i nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 – Podmínky náhrady nákladů na nemocniční péči vynaložených bez předchozího povolení v jiném členském státě než státě příslušné instituce
 Výrok
 1)
 Článek 22 odst. 2 druhý pododstavec nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby příslušná instituce měla právo odmítnout povolení uvedené v odst. 1 písm. c) bodě i) téhož článku na základě důvodu vycházejícího z existence čekací doby na nemocniční léčení, musí prokázat, že tato doba nepřesahuje přijatelnou dobu vycházející z objektivního lékařského posouzení klinických potřeb dotčené osoby ve světle všech parametrů, které charakterizují její zdravotní stav v době podání, případně opětovného podání, žádosti o povolení.
 2)
 Článek 49 ES se použije na situaci, kdy osoba, jejíž zdravotní stav vyžaduje nemocniční péči, odjede do jiného členského státu a tam je jí poskytnuta taková péče za úplatu, aniž by bylo nezbytné přezkoumávat, zda služby lékařské péče poskytované v rámci vnitrostátního systému, pod nějž tato osoba spadá, představují samy o sobě služby ve smyslu ustanovení o volném pohybu služeb.
 Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby náhrada nákladů na nemocniční péči plánovanou v zařízení v jiném členském státě byla podmíněna získáním předběžného povolení příslušné instituce.
 Odmítnutí předchozího povolení nemůže být založeno pouze na existenci čekacích seznamů, jejichž účelem je plánovat a řídit nabídku nemocniční péče podle předem obecně stanovených klinických priorit, aniž by došlo k objektivnímu lékařskému posouzení zdravotního stavu pacienta, předchozího a pravděpodobného průběhu jeho nemoci, bolestivosti nebo povahy jeho postižení při podání nebo opětovném podání žádosti o povolení.
 Pokud se ukáže, že doba vyplývající z takových čekacích seznamů přesahuje dobu, která je přijatelná s ohledem na objektivní lékařské posouzení výše uvedených skutečností, příslušná instituce nemůže odmítnout požadované povolení na základě důvodů vycházejících z existence těchto čekacích seznamů, údajného zásahu do obvyklého pořadí priorit souvisejícího s příslušnou naléhavostí případů, jež vyžadují léčbu, bezplatnosti nemocniční péče poskytované v rámci dotčeného vnitrostátního systému, povinnosti vyhradit zvláštní finanční prostředky pro účely náhrady nákladů léčení plánovaného v jiném členském státě nebo srovnání nákladů na toto léčení a nákladů na rovnocenné léčení v příslušném členském státě.
 3)
 Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že právní předpisy příslušného členského státu stanoví bezplatnost nemocniční péče poskytované v rámci národní zdravotní služby, a právní předpisy členského státu, v němž pacientovi spadajícímu pod tuto službu bylo nebo mělo být povoleno nemocniční léčení na náklady této služby, nestanoví úplnou náhradu nákladů na uvedené léčení, musí být tomuto pacientovi poskytnuta příslušnou institucí náhrada odpovídající případnému rozdílu mezi částkou objektivně vypočtených nákladů na rovnocenné léčení v zařízení spadajícím pod dotčenou službu, omezenou případně výší celkové částky účtované za léčení v členském státě pobytu, a částkou, do níž je instituce členského státu pobytu povinna provést na účet příslušné instituce plnění na základě čl. 22 odst. 1 písm. c) bodu i) nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, podle právních předpisů tohoto členského státu.
 Článek 22 odst. 1 písm. c) bod i) uvedeného nařízení č. 1408/71 musí být vykládán v tom smyslu, že právo, které přiznává dotčenému pacientovi, se týká výlučně výdajů souvisejících se zdravotní péčí, která byla tomuto pacientovi poskytnuta v členském státě pobytu, tedy, pokud jde o nemocniční péči, nákladů na lékařské služby v pravém slova smyslu, jakož i výdajů s nimi neoddělitelně spojených, souvisejících s pobytem dotčené osoby v nemocničním zařízení.
 Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že pacient, jemuž byl povolen odjezd do jiného členského státu za účelem nemocničního léčení, nebo který se setkal s odmítnutím povolení, jež bylo později shledáno neopodstatněným, má právo požadovat od příslušné instituce náhradu vedlejších výdajů souvisejících s tímto přesunem přes hranice za účelem léčení pouze za předpokladu, že právní předpisy příslušného členského státu ukládají vnitrostátnímu systému povinnost odpovídající náhrady v rámci léčení poskytnutého v místním zařízení spadajícím pod uvedený systém.
 4)
 Povinnost příslušné instituce na základě jak článku 22 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, tak článku 49 ES, povolit pacientovi spadajícímu pod národní zdravotní službu podstoupit na náklady uvedené instituce nemocniční léčení v jiném členském státě, pokud čekací doba přesahuje dobu, která je přijatelná s ohledem na objektivní lékařské posouzení stavu a klinických potřeb dotyčného pacienta, neodporuje čl. 152 odst. 5 ES.
 (1) Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


text:
 7.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 406/38
 Žaloba podaná dne 28. září 2015 – Kozmetika Afrodita v. OHIM – Núñez Martín a Machado Montesinos (KOZMETIKA AFRODITA)
 (Věc T-574/15)
 (2015/C 406/38)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: slovinština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kozmetika Afrodita d. o. o. (Rogaška Slatina, Slovinsko) (zástupce: B. Grešak, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastníci v řízení před odvolacím senátem: Pedro Núñez Martín (Madrid, Španělsko) a Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madrid, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „KOZMETIKA AFRODITA“ – přihláška k zápisu č. 1 1 7 98 253
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. července 2015, ve věci R 2577/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení pravidla 50 odst. 2 písm. h) nařízení č. 2868/95.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/42
 Žaloba podaná dne 9. listopadu 2009 — Nikolchov v. Komise
 (Věc F-94/09)
 2010/C 11/81
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vladimir Nikolchov (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Lemal, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 29. července 2009, kterým bylo zamítnuto přiznat žalobci denní příspěvky poté, co byl přijat jakožto úředník ve zkušební době dne 16. ledna 2009
 Návrhová žádání žalobce
 —
 rozhodnout, že tato žaloba je po formální stránce přípustná;
 —
 rozhodnout, že došlo k porušení přílohy VII a článku 10 přílohy VII služebního řádu a rozhodnutí Komise ze dne 15. dubna 2004 o přijetí obecných prováděcích ustanovení k čl. 7 odst. 3;
 —
 v důsledku toho, nařídit zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (č. R/9/09) ze dne 29. července 2009, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce, kterou požadoval přiznání denních příspěvků na základě svého druhého nástupu do služebního poměru v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. b) druhou odrážkou přílohy VII služebního řádu;
 —
 nařídit žalované, aby zaplatila žalobci nevyplacené denní příspěvky ve výši 10 979,43 eur nebo v jakékoliv jiné výši, kterou Soud určí, včetně úroků z prodlení ode dne předložení stížnosti do zaplacení;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/11
 Žaloba podaná dne 27. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
 (Věc C-220/07)
 (2007/C 211/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J.-P. Keppenne a M. Shotter, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Francouzská republika tím, že provedla do vnitrostátního práva ustanovení o určení podniků, které mohou zaručovat poskytování univerzální služby, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z čl. 8 odst. 2 a článků 12 a 13, jakož i z přílohy IV směrnice o univerzální službě 2002/22/ES (1);
 —
 uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou Komise v podstatě žalované vytýká, že nesprávně provedla směrnici 2002/22 v míře, ve které francouzské právní předpisy stanoví, že poskytování jedné ze složek univerzální služby může být svěřeno každému subjektu, který je schopen toto poskytování zajistit na celém území státu. Takové ustanovení je v rozporu jak se zásadou zákazu diskriminace zakotvenou v čl. 8 odst. 2 výše uvedené směrnice, tak se zásadami rentability a účinnosti vyplývajícími z jejích článků 8, 12 a 13, jakož i z její přílohy IV, jelikož a priori vylučuje hospodářské subjekty, které nejsou schopny zajistit poskytování univerzální služby na celém území státu. Směrnice skutečně sama o sobě nevylučuje, aby byl případně nakonec určen jediný subjekt, kterému je svěřen úkol pokrýt celé území státu, ale každopádně ukládá členským státům, aby předtím postupovaly otevřeně v souladu s kritérii zakotvenými v čl. 8 odst. 2 směrnice, aby bylo zaručeno, že případné určení jediného subjektu bude zcela nejúčinnějším a nejrentabilnějším řešením.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367).


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Lucchini v. Komise
 (Věc T-91/10) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s výztužemi do betonu ve formě tyčí nebo svitků - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 65 UO po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO na základě nařízení (ES) č. 1/2003 - Stanovení cen a platebních lhůt - Omezení nebo kontrola výroby či prodeje - Porušení podstatných formálních náležitostí - Právní základ - Právo na obhajobu - Pokuty - Závažnost a doba trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Zohlednění zrušujícího rozsudku v související věci“)
 (2015/C 034/28)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lucchini SpA (Miláno, Itálie) (zástupci: původně M. Delfino, J.-P. Gunther, E. Bigi, C. Breuvart a L. De Sanctis, poté J.-P Gunther, E. Bigi, C. Breuvart a D. Galli, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně R. Sauer a B. Gencarelli, zmocněnci, ve spolupráci s M. Morettem, advokátem, poté M. Sauer a R. Striani, zmocněnci, ve spolupráci s M. Morettem)
 Předmět věci
 Návrh na určení nicotnosti nebo na zrušení rozhodnutí Komise C (2009) 7492 final ze dne 30. září 2009 (věc COMP/37.956 – Výztuže do betonu ve svitcích, opětovné přijetí), ve znění rozhodnutí Komise C (2009) 9912 final ze dne 8. prosince 2009, podpůrně návrh na zrušení článku 2 uvedeného rozhodnutí a dále podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Lucchini SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/19
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin – Německo) – Sandra Bitter, jakožto insolvenční správkyně společnosti Ziegelwerk Höxter GmbH v. Bundesrepublik Deutschland
 (Věc C-580/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Pokuta za překročení emisí - Proporcionalita“)
 (2016/C 068/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Berlin
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Sandra Bitter, jakožto insolvenční správkyně společnosti Ziegelwerk Höxter GmbH
 Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland
 Výrok
 Přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být z hlediska zásady proporcionality dotčena platnost čl. 16 odst. 3 druhé věty směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES ze dne 23. dubna 2009, v rozsahu, v němž stanoví pokutu ve výši 100 eur za každou vypuštěnou tunu ekvivalentu oxidu uhličitého, pro kterou provozovatel nevyřadil povolenky.
 (1) Úř. věst. C 96, 23. 3. 2015.


text:
 25.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 334/33
 Žaloba podaná dne 17. července 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-14/14)
 (2014/C 334/14)
 Dne 17. července 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie) Markusem Schneiderem a Janne Tysnes Kaasinovou, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO směřující proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Island nepřijetím všech opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 1a kapitoly XXIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES ze dne 18. června 2009 o bezpečnosti hraček) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru č. 127/2012 a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP;
 2.
 uložil Islandu náhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 žaloba uvádí, že Island nejpozději do 5. května 2014 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 5. března 2014 týkajícímu se skutečnosti, že islandský stát do svého vnitrostátního právního řádu neprovedl směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES ze dne 18. června 2009 o bezpečnosti hraček („akt“), uvedenou v bodě 1a kapitoly XXIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k této dohodě,
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal všechna opatření nutná k provedení aktu a/nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu ESVO, nesplnil své povinnosti vyplývající z článku 54 aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/41
 Žaloba podaná dne 14. prosince 2015 – Justice & Environment v. Komise
 (Věc T-727/15)
 (2016/C 059/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Association Justice & Environment, z.s. (Brno, Česká republika) (zástupkyně: S. Podskalská, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil za neplatné od samého počátku rozhodnutí Generálního ředitelství pro životní prostředí Evropské komise ze dne 19. srpna 2015 s referenčním číslem Ref GestDem č. 2015/4284, kterým byla zamítnuta žádost o přístup k dokumentům a rozhodnutí ze dne 15. října 2015 s referenčním číslem Ares(2015)4311297, kterým generální tajemník jménem Komise zamítl potvrzující žádost a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že napadená rozhodnutí jsou protiprávní, neboť jsou v rozporu s: i) článkem 15 Smlouvy o fungování Evropské unie (dříve článek 255 ES); ii) čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2006 (1); iii) čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006 (2) a iv) Úmluvou EHS/OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí („Aarhuská úmluva“) ve spojení s rozhodnutím Rady ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (2005/370/ES) (3).
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).
 (3) Úř. věst. L 124, s. 1.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/21
 Žaloba podaná dne 18. prosince 2012 — Teva Pharma a Teva Pharmaceuticals Europe v. EMA
 (Věc T-547/12)
 2013/C 46/38
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Teva Pharma BV (Utrecht, Nizozemsko) a Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht) (zástupci: K. Bacon a D. Piccinin, Barristers, G. Morgan a C. Drew, Solicitors)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky obsažené v jejím dopise ze dne 26. listopadu 2012, jímž nebylo vyhověno žádosti o registraci jejich generické verze abakaviru/lamivudinu; a
 —
 uložil Evropské agentuře pro léčivé přípravky náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jeden žalobní důvod, v němž tvrdí, že nevyhovění jejich žádosti o registraci generické verze léčivých přípravků s fixní kombinací z důvodu, že přípravek je chráněn po desetileté období exkluzivity, je v rozporu se správným výkladem nařízení (ES) č. 726/2004 (1) a směrnice č. 2001/83/ES (2). Žalobkyně především tvrdí, že držitel rozhodnutí o registraci přípravku není oprávněn nárokovat desetileté období exkluzivity, jelikož přípravek je fixní kombinací dvou aktivních látek, které byly po dobu několika let dodávány a používány v EU jako složky řady různých léčivých přípravků. Žalobkyně se proto domnívají, že přípravek spadá pod stejnou souhrnnou registraci jako dřívější registrace pro složky ve smyslu druhého pododstavce čl. 6 odst. 1 směrnice č. 2001/83. Podle jejich názoru se tedy po uplynutí doby exkluzivity pro údaje týkající se těchto registrací nevztahuje na přípravek žádné další období exkluzivity.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Text s významem pro EHP).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků.


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Lyon (Francie) dne 9. dubna 2013 — Maurice Leone, Blandine Leone v. Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales
 (Věc C-173/13)
 2013/C 171/40
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d'appel de Lyon
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Maurice Leone, Blandine Leone
 Odpůrci: Garde des Sceaux, Ministre de la Justice, Caisse nationale de retraite des agents des collectivités locales
 Předběžné otázky
 1)
 Lze ustanovení článku L. 24 ve spojení s článkem R. 37 zákona o civilních a vojenských důchodech ve znění opravného zákona č. 2004-1485 ze dne 30. prosince 2004 o rozpočtu pro rok 2004 a výnosu č. 2005-449 ze dne 10. května 2005 považovat za ustanovení nepřímo diskriminující mezi ženami a muži ve smyslu článku 157 Smlouvy o fungování Evropské unie?
 2)
 Lze ustanovení článku 15 výnosu 2003-1306 ze dne 26. prosince 2003 o důchodech státních zaměstnanců pojištěných ve Státním fondu zaměstnanců místních územních celků považovat za ustanovení nepřímo diskriminující mezi ženami a muži ve smyslu článku 157 Smlouvy o fungování Evropské unie?
 3)
 V případě kladné odpovědi na jednu ze dvou předchozích otázek, lze takovou nepřímou diskriminaci odůvodnit ustanoveními odstavce 4 článku 157 Smlouvy o fungování Evropské unie?


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/17
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. listopadu 2006 – Komise Evropských společenství v. Joël De Bry
 (Věc C-344/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Úředník - Hodnocení - Posudek o vývoji služebního postupu - Období 2001/2002 - Práva obhajoby - Článek 26 druhý pododstavec služebního řádu)
 (2006/C 326/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Komise Evropských společenství (zástupci: L. Lozano Palacios a M. H. Kraemer, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Joël De Bry (zástupce: S. Orlandi, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (samosoudce) ze dne 12. července 2005, De Bry v. Komise (T-157/04), jímž bylo zrušeno rozhodnutí ze dne 26. května 2003 o vyhotovení posudku o vývoji služebního postupu žalobce za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 12. července 2005 De Bry v. Komise (T-157/04) se zčásti zrušuje v rozsahu, v němž zrušil rozhodnutí Komise ze dne 26. května 2003, kterým se s konečnou platností přijímá posudek o vývoji služebního postupu J. De Bryho za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 z důvodu porušení práv obhajoby zaručených článkem 26 služebního řádu úředníků Evropských společenství a tedy nesoudržnosti mezi některými popisnými komentáři a odpovídajícím číselným hodnocením, pokud jde o výtku týkající se nedodržování pracovní doby.
 2)
 Žaloba se zamítá.
 3)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady související s tímto řízením a náklady, které vynaložil v řízení v prvním stupni.
 (1) Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/43
 Žaloba podaná dne 1. září 2015 – Aranynektár v. OHIM – Naturval Apícola (Natür-bal)
 (Věc T-503/15)
 (2015/C 354/52)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aranynektár Termékgyártó és Kereskedelmi kft (Dunavarsány, Maďarsko) (zástupce: I. Molnár, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Naturval Apícola, SL (Monserrat, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Natür-bal“ – Přihláška č. 11 374 841
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. června 2015, ve věci R 1158/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl projednávané žalobě;
 —
 změnil napadené rozhodnutí, zamítl odvolání subjektu, který podal námitky, proti rozhodnutí námitkového oddělení (rozhodnutí č. B 2 156 383 ze dne 5. března 2014) a uvedené rozhodnutí námitkového oddělení potvrdil;
 —
 uložil subjektu, který podal námitky, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/25
 Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2012 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria v. Komise
 (Věc T-225/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Režim podpor umožňující daňové odpisy finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem a kterým se nenařizuje navrácení podpor - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2012/C 133/48
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, M. Muñoz de Juan a R. Calvo Salinero, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/5/ES ze dne 28. října 2009 o daňových odpisech finančního goodwillu vzniklého nabytím podílu v zahraničních podnicích C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) zavedených Španělskem (Úř. věst. 2011, L 7, s. 48).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Společnosti Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/42
 Žaloba podaná dne 4. prosince 2014 – Hassan v. Rada
 (Věc T-790/14)
 (2015/C 034/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Samir Hassan (Damašek, Sýrie) (zástupce: L. Pettiti, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zrušil:
 —
 prováděcí rozhodnutí Rady 2014/678/SZBP ze dne 26. září 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, v rozsahu, ve kterém přidává Samira Hassana na seznam v příloze uvedeného rozhodnutí Rady 2013/255/SZBP ze dne 31. května 2013 o omezujících opatřeních vůči Sýrii;
 —
 prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1013/2014 ze dne 26. září 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, v rozsahu, ve kterém přidává Samira Hassana na seznam v příloze II nařízení Rady (EU) č. 36/2012 ze dne 18. ledna 2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii;
 —
 určil, že účinky zrušených aktů jsou konečné;
 —
 na základě článků 268 SFEU a 340 SFEU rozhodl o náhradě újmy, která byla S. Hassanovi způsobena přijetím výše uvedených omezujících opatření, a z tohoto důvodu:
 —
 uznal mimosmluvní odpovědnost Rady Evropské unie za utrpěnou a budoucí materiální újmu a za utrpěnou morální újmu;
 —
 přiznal S. Hassanovi částku ve výši 2 50 000 eur měsíčně, a to od 1. září 2011 do náhrady utrpěné materiální újmy;
 —
 přiznal S. Hassanovi částku ve výši symbolického 1 eura za utrpěnou morální újmu;
 —
 a uložil Radě Evropské unie nahradit budoucí materiální újmu;
 —
 v každém případě uložil Radě Evropské unie náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností a nesprávného právního posouzení ze strany Rady, v jejichž důsledku Rada znovu zapsala jméno žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření, a to na základě důvodů neprokázaných právně dostačujícím způsobem.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva vlastnit majetek a zásady proporcionality.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení presumpce neviny žalobce.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z náhrady újmy, kterou žalobce utrpěl v důsledku protiprávních opatření přijatých vůči němu Radou.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/39
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 2. července 2009 — Insula v. Komise
 (Věc T-246/09 R)
 („Předběžné opatření - Oznámení o dluhu - Návrh na odklad vykonatelnosti - Nedodržení formálních náležitostí - Nepřípustnost“)
 2009/C 205/72
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) (Paříž, Francie) (zástupci: P. Marsal a J.-D. Simonet, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti dvou oznámení o dluhu ukládajících vrácení peněžitých částek poskytnutých žalobci v rámci dohod o dotaci.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 11.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 31. května 2016 – Warimex v. EUIPO (STONE)
 (Věc T-454/14) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie STONE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odstavec 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 251/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Warimex Waren-Import Export Handels-GmbH (Neuried, Německo) (zástupci: E. Keller a J. Voogd, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: G. Schneider a D. Walicka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. března 2014 (věc R 1599/2013-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení STONE jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Warimex Waren-Import Export Handels-GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).
 (1) Úř. věst. C 292, 1. 9. 2014.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/18
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-529/06)
 (2007/C 42/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: E. Montaguti, zmocněnec)
 Žalovaný: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo nezbytné právní a správní předpisy k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES (1) ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru, a v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 —
 uložit Lucemburské velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 1. července 2005.
 (1) Úř. věst. L 345, s. 90; Zvl. vyd. 13/32, s. 701.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. dubna 2017 – FSL Holdings, Firma Léon Van Parys, Pacific Fruit Company Italy SpA v. Evropská komise
 (Věc C-469/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s banány v Řecku, v Itálii, a v Portugalsku - Koordinace při určování cen - Přípustnost důkazů předaných vnitrostátními daňovými orgány - Právo na obhajobu - Výpočet výše pokuty - Rozsah soudního přezkumu - Kvalifikace jako ‚dohoda, jejímž účelem je omezení hospodářské soutěže‘“)
 (2017/C 202/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: FSL Holdings, Firma Léon Van Parys, Pacific Fruit Company Italy SpA (zástupci: P. Vlaemminck a B. Van Vooren, advocaaten, C. Verdonck, avocate, J. Auwerx, advocaat, et B. Gielen, avocate)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Biolan, M. Kellerbauer a P. Rossi, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem FSL Holdings NV, Firma Leon Van Parys NV a Pacific Fruit Company Italy SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 389, 23.11.2015.


text:
 1.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/23
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2015 – Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise v. OHIM – Freistaat Bayern (NEUSCHWANSTEIN)
 (Věc T-167/15)
 (2015/C 178/23)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bundesverband Souvenir – Geschenke – Ehrenpreise e.V. (Veitsbronn, Německo) (zástupce: B. Bittner, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastník v řízení před odvolacím senátem: Freistaat Bayern (Mnichov, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „NEUSCHWANSTEIN“
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. ledna 2015 ve věci R 28/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 prohlásil označení „NEUSCHWANSTEIN“ – Ochranná známka Společenství č. 10 144 392 za neplatné;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 16.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 216/13
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2015 Kontrolním úřadem ESVO směřující proti Norskému království
 (Věc E-35/15)
 (2016/C 216/10)
 Dne 22. prosince 2015 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgie) Carstenem Zatschlerem, Markusem Schneiderem a Øyvindem Bøem, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO směřující proti Norskému království.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Norské království nesplnilo své povinnosti vyplývající z právního aktu uvedeného v bodě 56i přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu) ve stanovené lhůtě, a to tím, že
 a.
 nevypracovalo a neprovedlo příslušný plán pro všechny norské přístavy, pokud jde o příjem a zpracování odpadu, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 1 směrnice 2000/59/ES;
 b.
 pro všechny norské přístavy nevyhodnotilo a neschválilo plány pro příjem a zpracování odpadu, nesledovalo jejich provádění a nepodrobilo je opětovnému schválení nejméně každé tři roky, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 3 směrnice 2000/59/ES, a
 c.
 pro všechny norské přístavy nezajistilo dostupnost přístavních zařízení pro příjem odpadu, která splňují potřeby lodí běžně využívajících přístav, aniž by docházelo k jejich nepřiměřenému zpožďování, jak je stanoveno v čl. 4 odst. 1 směrnice 2000/59/ES;
 2.
 uložil žalovanému uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Norské království včas nesplnilo základní povinnosti k ochraně mořského prostředí vyplývající ze směrnice 2000/59/ES (dále jen „směrnice“ nebo „směrnice o přístavních zařízeních pro příjem odpadu“).
 —
 S cílem omezit vypouštění lodního odpadu a zbytků lodního nákladu do moře ukládá směrnice státům EHP povinnost zajistit ve všech svých přístavech odpovídající zařízení schopné přijímat lodní odpad a zbytky lodního nákladu a vypracovat a provést příslušné plány, pokud jde o příjem a zpracování odpadu.
 —
 Norské orgány dne 23. října 2007 oznámily Kontrolnímu úřadu ESVO, že směrnice o přístavních zařízeních pro příjem odpadu byla do vnitrostátních právních předpisů provedena.
 —
 Na žádost Kontrolního úřadu ESVO provedla Evropská agentura pro námořní bezpečnost inspekci a dne 28. září 2010 vydala zprávu, v níž mimo jiné uvádí, že Norsko uvedenou směrnici provedlo nedostatečně.
 —
 Kontrolní úřad ESVO vydal dne 10. července 2013 odůvodněné stanovisko, podle něhož Norsko mimo jiné nesplnilo své povinnosti vyplývající z čl. 4 odst. 1 az čl. 5 odst. 1 a 3 uvedené směrnice. Norsko bylo požádáno, aby vyhovělo odůvodněnému stanovisku a do 10. září 2013 přijalo nezbytná opatření.
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Norsko k uvedenému dni nesplnilo svou povinnost i) vypracovat a provést příslušný plán pro všechny norské přístavy, pokud jde o příjem a zpracování odpadu, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 1 uvedené směrnice, ii) pro všechny norské přístavy vyhodnotit a schválit plán pro příjem a zpracování odpadu, sledovat jeho provádění a podrobit jej opětovnému schválení nejméně každé tři roky, jak je stanoveno v čl. 5 odst. 3 uvedené směrnice, a iii) pro všechny přístavy na svém území zajistit dostupnost přístavních zařízení pro příjem odpadu, jak je stanoveno v čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice.


text:
 12.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem Slovenské republiky (Slovenská republika) dne 21. října 2010 — Tanoarch s.r.o. v. Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky
 (Věc C-504/10)
 2011/C 46/02
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Nejvyšší soud Slovenské republiky
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Tanoarch s.r.o.
 Žalované: Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky
 Předběžné otázky
 1)
 Je v souladu s čl. 2 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ustanovení, podle kterého je osoba povinná k dani oprávněna odpočíst od daně, kterou je povinna odvést, daň ze zboží nebo služeb, které použije pro účely svého podnikání jakožto osoba povinná k dani, pokud je daň vůči ní uplatněna jinou osobou povinnou k dani v tuzemsku ze zboží a služeb, jež jí byly nebo mají být dodány, jestliže nabytou službu žalobkyně jako spolupřihlašovatelka vynálezu, kterému ještě nebyl udělen patent, již měla ex lege právo samostatně využívat vynález, který je předmětem patentu, jako celek?
 2)
 Obstojí ve smyslu šesté směrnice výklad, že již existující zákonné právo osoby povinné k dani na autonomní využívání patentu způsobuje, že je z právního hlediska nemožné použít službu na dodání zboží a služeb jako osoby povinné k dani, a že tím došlo k právní konzumpci nabyté služby?
 3)
 Má na zneužití nároku osoby povinné k dani na odpočet DPH zaplacené na vstupu podle rozsudku Soudního dvora ES ze dne 21. února 2006, Halifax plc. a další, C-255/02, vliv i skutečnost, že v případě, o jaký se jedná ve věci v původním řízení, ještě vynález není zapsán jako patent a pouze se převádějí spolumajitelské podíly?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/001, s. 23.


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (velkého senátu)
 ze dne 13. prosince 2005
 ve věci C-411/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Koblenz): řízení zahájené SEVIC Systems AG (1)
 (Svoboda usazování - Články 43 a 48 ES - Přeshraniční fúze - Zamítnutí návrhu na zápis do vnitrostátního obchodního rejstříku - Slučitelnost)
 (2006/C 36/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-411/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Landgericht Koblenz (Německo) ze dne 16. září 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 2. října 2003, v řízení zahájeném SEVIC Systems AG, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a K. Schiemann, předsedové senátů, C. Gulmann (zpravodaj), J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis a A. Borg Barthet, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 13. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Články 43 a 48 ES brání tomu, aby byl v členském státě obecně odepřen zápis fúze uskutečněné zrušením společnosti bez likvidace a převodem celého jmění této společnosti na jinou společnost do vnitrostátního obchodního rejstříku, pokud má jedna z těchto dvou společností sídlo v jiném členském státě, zatímco takový zápis je možný, jsou-li dodrženy určité podmínky, pokud společnosti účastnící se fúze mají obě sídlo na území prvního členského státu.
 (1) Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/36
 Žaloba podaná dne 21. června 2011 — UCP Backus y Johnston v. OHIM (Tvar láhve)
 (Věc T-323/11)
 2011/C 252/82
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Unión de Cervecerías Peruanas Backus y Johnston SAA (Lima, Peru) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 konstatoval, že žaloba proti druhému odvolacímu senátu OHIM ze dne 23. března 2011 vydanému ve věci R 2238/2010-2 byla podána včas a v náležité formě a
 —
 rozhodl o zrušení tohoto rozhodnutí a výslovně uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka spočívající ve formě láhve (přihláška č. 8 592 081) pro výrobky třídy 32 („pivo“)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: nesprávný výklad a použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) o ochranné známce Společenství.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/68
 Žaloba podaná dne 2. ledna 2008 – Nijs v. Účetní dvůr
 (Věc F-1/08)
 (2008/C 64/111)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bart Nijs (Bereldange, Lucembursko) (zástupce: F. Rollinger, advokát)
 Žalovaný: Evropský účetní dvůr
 Předmět a popis sporu
 Jednak zrušení rozhodnutí Odvolacího výboru nepovýšit žalobce do platové třídy A*11 v rámci výkonu povýšení v roce 2005, a jednak návrh na náhradu škody
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit hodnotící zprávu za období 2005/06 žalobce, včetně rozhodnutí odvolacího výboru č. 01/2007 o zachování této zprávy, které žalobce obdržel dne 2. března 2007;
 —
 zrušit související a následná rozhodnutí, zejména rozhodnutí nepovýšit žalobce do platové třídy AD11 v roce 2007;
 —
 zrušit rozhodnutí omezené schůze Účetního dvora ze dne 8. března 2007 o obnovení mandátu p. Michela Hervé ode dne 1. července 2007 na období šesti let;
 —
 uložit Účetnímu dvoru náhradu utrpěné nemajetkové újmy ve výši 10 000 eur, jakož i náhradu majetkové újmy tvořené rozdílem mezi mzdou pobíranou žalobcem od data vstupu posledních rozhodnutí o povýšení, oznámených dne 3. dubna 2007, v účinnost a mzdou, na kterou by měl žalobce nárok v případě povýšení k datu účinnosti těchto rozhodnutí;
 —
 uložit Účetnímu dvoru Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 1.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2009 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. prosince 2008 ve věci F-52/05, Q v. Komise
 (Věc T-80/09 P)
 2009/C 102/43
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a B. Eggers, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Q (Brusel, Belgie)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. prosince 2008 ve věci F-52/09 v rozsahu, v němž vyhověl druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z protiprávnosti konkludentního zamítnutí opatření o přeložení, jakož i návrhovému žádání na náhradu škody souvisejícímu s tímto opatřením, a v němž konstatoval porušení povinnosti péče;
 —
 zamítnout žalobu podanou Q k Soudu pro veřejnou službu ve věci F-52/05 v rozsahu, v němž jí bylo zmíněným Soudem pro veřejnou službu vyhověno;
 —
 rozhodnout podle práva o náhradě nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu i řízení o kasačním opravném prostředku;
 —
 a podpůrně
 —
 zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. prosince 2008 ve věci F-52/05;
 —
 vrátit věc Soudu pro veřejnou službu;
 —
 o náhradě nákladů řízení rozhodnout později.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svým kasačním opravným prostředkem se Komise domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. prosince 2008 vydaného ve věci Q v. Komise, F-52/05, kterým Soud pro veřejnou službu zrušil rozhodnutí Komise zamítající žádost o pomoc podanou Q v souvislosti s tvrzeným psychickým obtěžováním v rozsahu, v němž nebylo přijato předběžné opatření o přeložení, a uložil Komisi zaplatit Q částku 18 000 EUR jakožto náhradu škody.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje Komise dva důvody vycházející:
 —
 z nesprávného právního posouzení, jelikož bylo rozhodnuto. že „určité porušení povinnosti péče“ představovalo protiprávní jednání, jež zakládalo mimosmluvní odpovědnost Komise v rozsahu, v němž i) porušení povinnosti péče nebylo dostatečně závažné pro vznik mimosmluvní odpovědnosti Společenství, a ii) Soud pro veřejnou službu rozhodl, že porušení této povinnosti péče je dáno, třebaže nedošlo k psychickému obtěžování ve smyslu článku 12 služebního řádu zaměstnanců Evropských společenství;
 —
 z nesprávného právního posouzení, jelikož bylo rozhodnuto, že konkludentní zamítnutí opatření o přeložení zakládá deliktní odpovědnost Komise v rozsahu, v němž Soud pro veřejnou službu opomněl zkoumat, zda došlo k dostatečně závažnému porušení právní normy přiznávající práva jednotlivcům.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/45
 Žaloba podaná dne 17. září 2004 Grandits GmbH a pěti dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-375/04)
 (2004/C 300/89)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. září 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společnostmi Grandits GmbH, Kirschlag (Rakousko), Scheucher-Fleisch GmbH, Ungerdorf (Rakousko), Tauernfleisch Vertriebs GmbH, Flattach, (Rakousko), Wech-Kärntner Truthahnverarbeitung GmbH, Glanegg (Rakousko), Wech-Geflügel GmbH, St. Andrä (Rakousko) a Johannem Zsifkovicsem, Vídeň (Rakousko), zastoupenými J. Hoferem a T. Humerem, advokáty.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 30.06.2004 (K(2004) 2037 fin), které se týká státní podpory NN 34A 2000/Rakousko „Programy kvality a bioznačka AMA a značka kvality AMA“;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci předně vytýkají porušení procesních předpisů. Komise nakládala s opatřeními, která jsou předmětem napadeného rozhodnutí, jako s oznámenými podporami, přestože k oznámení ze strany Rakouska vůbec nedošlo. Komise porušila čl. 4 odst. 4 nařízení 659/1999, neboť nedisponuje uvážením, a měla tedy zahájit formální vyšetřovací řízení. Komise porušila povinnost k odůvodnění, protože nepřezkoumala pečlivě a nestranně všechna právní a věcná hlediska, se kterými ji stěžovatelé obeznámily. Doba řízení 52 měsíců není v rámci předběžného přezkoumání přiměřená a představuje porušení obecné zásady přiměřené doby řízení.
 Žalobci vytýkají dále porušení čl. 87 odst. 3 písm. c) ES. Komise měla na základě nedostatečných přezkoumání a zjištění skutkového stavu za to, že jsou splněny předpoklady pro zvláštní skutkovou podstatu podle čl. 87 odst. 3 písm.c) ES.
 Žalobci konečně vytýkají porušení zákazu provedení opatření podle čl. 88 odst. 3 třetí věta ES a zákaz uskutečnění podle článku 3 nařízení č. 659/99. Pro neoznámené podpory existuje zákaz jejich provedení a uskutečnění. Zpětné zhojení konečným rozhodnutím není přípustné.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret — Dánsko) — Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning, KID-Holding A/S v. Skatteministeriet
 (Věc C-398/09) (1)
 (Nevrácení daně zaplacené bez řádného důvodu - Bezdůvodné obohacení z důvodu existující souvislosti mezi zavedením této daně a zrušením jiných daní)
 2011/C 311/08
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Lady & Kid A/S, Direct Nyt ApS, A/S Harald Nyborg Isenkram- og Sportsforretning, KID-Holding A/S
 Žalované: Skatteministeriet
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Østre Landsret — Výklad rozsudku Soudního dvora ve věci C-192/95, Comateb a další, a právních zásad práva Společenství týkajících se vrácení protiprávně vybrané daně — Zamítnutí požadavku na vrácení vnitrostátní daně, o níž se má za to, že není v souladu s právem Společenství, z důvodu bezdůvodného obohacení vyplývajícího z přímého vztahu mezi zavedením protiprávní daně a zrušením jiných daní vybíraných na jiném základě — Nevrácení daně, jehož následkem je znevýhodnění hospodářských subjektů, které zboží dovážejí, ve srovnání s hospodářskými subjekty, které nakupují obdobné zboží v tuzemsku, z důvodu poměrně vyššího zatížení prvně uvedených subjektů protiprávní daní ve srovnání s posledně uvedenými
 Výrok
 Pravidla práva Unie týkající se vydání protiprávně vybrané daně je třeba vykládat v tom smyslu, že vydání protiprávně vybrané daně může vést k bezdůvodnému obohacení pouze v případě, že částky zaplacené bez řádného důvodu osobou povinnou k dani z titulu daně vybírané v členském státě v rozporu s právem Unie byly přeneseny přímo na kupujícího. V důsledku toho brání právo Unie tomu, aby členský stát odmítl vrátit protiprávní daň z důvodu, že částky zaplacené bez řádného důvodu osobou povinnou k dani byly kompenzovány úsporou v důsledku současného zrušení jiných odvodů, neboť z hlediska práva Unie nelze na takovou kompenzaci nahlížet v souvislosti s uvedenou daní jako na bezdůvodné obohacení.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/47
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. října 2014 — AY v. Rada
 (Věc F-23/11) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Vrácení věci Soudu po zrušení rozsudku - Povyšování - Povyšovací období 2010 - Komparativní zvážení zásluh - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce“)
 (2014/C 431/74)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: AY (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. F. Jensen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady o nezařazení žalobce na seznam úředníků povýšených do platové třídy AST 9 za povyšovací období 2010 a na náhradu způsobené nemajetkové újmy. Věc T-167/12 P vrácena Tribunálem po zrušení rozsudku.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 AY ponese vlastní náklady řízení vynaložené ve věcech F-23/11, T-167/12 P a F-23/11 RENV a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie ve věci F-23/11.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady vynaložené ve věcech T-167/12 P a F-23/11 RENV.
 (1) Úř. věst. C 226, 30.7.2011, s. 31.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/28
 Usnesení Tribunálu ze dne 6. září 2010 — Portugalsko v. Transnáutica a Komise
 (Věc T-385/05) (1)
 (Námitka třetí osoby - Možnost účasti třetích osob podávajících námitku v původním řízení - Neexistence zásahu do práv třetí osoby podávající námitku - Nepřípustnost)
 2010/C 301/47
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Třetí osoba podávající námitku: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, A. C. Santos, J. Gomes a P. Rocha, zmocněnci)
 Ostatní účastníci řízení: Transnáutica Transportes e Navegação, SA (Matosinhos, Portugalsko) (zástupci: C. Fernández Vicién, D. Ortigão Ramos, P. Carmona Botana, M. T. López Garrido a P. Vidal Matos, advokáti); a Evropská komise (zástupci: R. Lyal a L. Bouyon, advokáti)
 Předmět věci
 Námitka třetí osoby proti rozsudku Soudu ze dne 23. září 2009, Transnáutica v. Komise (T-385/05, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí)
 Výrok
 1)
 Návrh třetí osoby podávající námitku se zamítá jako nepřípustný.
 2)
 Portugalská republika ponese své vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení, které vznikly Transnáutica Transportes e Navegação, SA včetně nákladů řízení o předběžných opatřeních.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 330, 24.12.2005.


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. ledna 2015 Enercon GmbH proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 14. dubna 2015 ve věci T-655/13, Enercon GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-170/15 P)
 (2016/C 136/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Enercon GmbH (zástupce: R. Böhm, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Evropský soudní dvůr (šestý senát) usnesením ze dne 21. ledna 2016 kasační opravný prostředek odmítl a uložil účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek náhradu nákladů řízení.


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2015 – Nestlé Unternehmungen Deutschland v. OHIM – Lotte (Vyobrazení koaly medvídkovitého)
 (Věc T-483/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující koalu medvídkovitého - Starší trojrozměrná národní ochranná známka KOALA-BÄREN a starší obrazová národní ochranná známka KOALA - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 363/35)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: A. Jaeger Lenz a P. Blumenthal, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: D. Walicka a D. Botis, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Lotte Co. Ltd (Tokio, Japonsko) (zástupkyně: M. Knitter a H. Bickel, advokátky)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2012 (věc R 2103/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Nestlé Schöller GmbH & Co. KG a Lotte Co. Ltd
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 3. září 2012 (věc R 2103/2010-4), týkající se námitkového řízení mezi společnostmi Nestlé Schöller GmbH & Co. KG a Lotte Co. Ltd, se zrušuje.
 2.
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Nestlé Unternehmungen Deutschland GmbH.
 3.
 Společnost Lotte Co. Ltd ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/63
 Žaloba podaná dne 15. října 2010 — Massez a další v. Soudní dvůr
 (Věc F-101/10)
 ()
 2011/C 30/124
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Lieven Massez (Lucemburk, Lucembursko) a další (zástupci: A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení opravených výplatních pásek žalobců za období od července do prosince 2009 a výplatních pásek vydaných od 1. ledna 2010 v rámci každoroční úpravy odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců na základě nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009.
 Návrhové žádání žalobců
 —
 Zrušit rozhodnutí výboru Soudního dvora, který byl pověřen vyřízením stížností, ze dne 29. června 2010, kterým byly zamítnuty stížnosti žalobců proti jejich opraveným výplatním páskám za období od července do prosince 2009 a proti jejich výplatním páskám vydaným od 1. ledna 2010;
 —
 podle potřeby zrušit rozhodnutí Soudního dvora o vydání opravených výplatních pásek žalobců za období od července do prosince 2009 a výplatních pásek vydaných od 1. ledna 2010;
 —
 uložit Soudnímu dvoru, aby žalobcům zaplatil nedoplatky odměny za práci a příslušné úroky z prodlení;
 —
 uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz v. Finanzamt Stuttgart III
 (Věc C-240/10) (1)
 (Volný pohyb osob - Zákaz diskriminace a občanství Unie - Daň z příjmu - Zohlednění příplatků za práci v zahraničí v rámci výpočtu progresivní sazby daně použitelné ve vztahu k dalším příjmům - Zohlednění příplatků poskytovaných úředníkům jiného členského státu, kteří plní své služební povinnosti v tuzemsku - Nezohlednění příplatků poskytovaných tuzemským úředníkům, kteří plní své služební povinnosti mimo tuzemsko - Srovnatelnost)
 2011/C 319/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Cathy Schulz-Delzers, Pascal Schulz
 Žalovaný: Finanzamt Stuttgart III
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Baden-Württemberg — Výklad článků 18 SFEU, 21 SFEU a 45 SFEU — Vnitrostátní právní úprava daně z příjmu, podle které jsou od daně osvobozeny příspěvky za práci v zahraničí přiznané daňovému poplatníkovi, který je zaměstnancem právnické osoby vnitrostátního veřejného práva a který pobírá mzdu z vnitrostátního veřejného rozpočtu — Neexistence takového osvobození, pokud se jedná o příspěvky poskytované daňovému poplatníkovi, který je v tuzemsku zaměstnán právnickou osobou veřejného práva jiného členského státu a který pobírá mzdu z veřejného rozpočtu tohoto jiného státu
 Výrok
 Článek 39 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení, jako je § 3 bod 64 zákona o dani z příjmu (Einkommensteuergesetz), podle něhož takové příplatky, jako jsou příplatky dotčené v původním řízení, poskytované úředníku členského státu pracujícímu v jiném členském státě jako náhrada za ztrátu kupní síly v místě výkonu práce, nejsou zohledňovány pro účely určení sazby daně použitelné v prvním členském státě ve vztahu k dalším příjmům osoby povinné k dani nebo jejího manžela, zatímco rovnocenné příplatky poskytované úředníku tohoto jiného členského státu pracujícímu na území prvního členského státu se pro účely určení této sazby daně zohledňují.
 (1) Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/50
 Žaloba podaná dne 11. září 2016 – Gamaa Islamya Egypte v. Rada
 (Věc T-643/16)
 (2016/C 419/66)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Gamaa Islamya Egypte (Egypt) (zástupce: L. Glock, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/1136 Rady ze dne 12. července 2016, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí (SZBP) 2015/2430 (Úř. věst. 2016, L 188, s. 21), a to v rozsahu, v němž se týká skupiny Gama’a al-Islamiyya Egypt;
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2016/1127 ze dne 12. července 2016, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) 2015/2425 (Úř. věst. 2016, L 188, s. 1), a to v rozsahu, v němž se týká skupiny Gama’a al-Islamiyya Egypt;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení de čl. 1 odst. 5 společného postoje Rady ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (2001/931/SZBP; Úř. věst. 2001, L 344, s. 93; dále jen „společný postoj 2001/931“).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 1 odst. 4 společného postoje 2001/931.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávností, kterých se Rada dopustila v souvislosti s věcnou správností skutečností vytýkaných žalobkyni.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nesprávně posoudila povahu žalobkyně jako „teroristické skupiny“.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 1 odst. 6 společného postoje 2001/931.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že odůvodnění nebyla autentizována.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 26. května 2005
 ve věci C-20/03: (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce rechtbank van eerste aanleg te Brugge): trestní řízení proti Marcelu Burmanjerovi, Renému Alexanderu Van Der Lindenovi, Anthonymu De Jongovi (1)
 (Volný pohyb zboží - Článek 28 ES - Opatření s rovnocenným účinkem - Prodej mimo provozovnu - Sjednávání předplatného periodik - Předchozí povolení)
 (2005/C 182/05)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-20/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Belgie) ze dne 17. ledna 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 21. ledna 2003, v trestním řízení proti Marcelu Burmanjerovi, Renému Alexanderu Van Der Lindenovi, Anthonymu De Jongovi, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas (zpravodaj), K. Lenaerts, S. von Bahr a K. Schiemann, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 26. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Článek 28 ES nebrání vnitrostátnímu režimu, na základě kterého kvalifikuje členský stát prodej předplatného periodik mimo provozovnu na svém území bez předchozího povolení jako trestný čin, pokud se takový režim uplatňuje bez rozdílu podle původu daných výrobků, na všechny dotčené subjekty vykonávající svoji činnost na tomto území a dotýká-li se tento režim stejným způsobem, z právního i z faktického hlediska, uvádění na trh výrobků pocházejících z tohoto státu a výrobků pocházejících z jiných členských států.
 Je na postupujícím soudu, aby ověřil, zda vzhledem k okolnostem věci v původním řízení může použití vnitrostátního práva zaručit, že se uvedený režim dotýká stejným způsobem, z právního i z faktického hlediska, uvádění na trh tuzemských výrobků a uvádění na trh výrobků pocházejících z jiných členských států, jakož i v případě, že tomu tak není, aby stanovil, zda je uvedený režim odůvodněný cílem obecného zájmu ve smyslu, který judikatura Soudního dvora tomuto pojmu přikládá a zda je tomuto cíli přiměřený.
 (1) Úř. věst. C 70, 22.3.2003.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 3. listopadu 2016 – Lutz GmbH v. Hauptzollamt Hannover
 (Věc C-556/16)
 (2017/C 038/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Lutz GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Hannover
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Je nutno vysvětlivky Evropské komise ke kombinované nomenklatuře Evropské unie (1) k podpoložce 6212 2000 (Úř. věst. 2015, C 76, s. 1, 255) vykládat v tom smyslu, že u podvazkových kalhotek se o „omezenou horizontální pružnost“ jedná již tehdy, pokud je horizontální pružnost menší než pružnost vertikální?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1. a):
 Pomocí jakých objektivních kritérií je zapotřebí provést toto srovnání vertikální a horizontální pružnosti?
 2)
 V případě záporné odpovědi na otázku 1. a):
 a)
 Je nutno vysvětlivky Evropské komise ke kombinované nomenklatuře Evropské unie k podpoložce 6212 2000 (Úř. věst. 2015, C 76, s. 1, 255) vykládat v tom smyslu, že u podvazkových kalhotek se o „omezenou horizontální pružnost“ jedná teprve tehdy, pokud je horizontální pružnost výrazně menší než pružnost vertikální?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 2. a):
 Pomocí jakých objektivních kritérií je zapotřebí provést toto srovnání vertikální a horizontální pružnosti a jaké hodnotící měřítko je přitom nutno uplatnit?
 3)
 V případě záporné odpovědi na otázku 2. a):
 a)
 Je nutno vysvětlivky Evropské komise ke kombinované nomenklatuře Evropské unie k podpoložce 6212 2000 (Úř. věst. 2015, C 76, s. 1, 255) vykládat v tom smyslu, že pro omezení horizontální pružnosti u podvazkových kalhotek není určující srovnání vertikální a horizontální pružnosti, nýbrž je tímto omezením myšlena absolutní omezenost horizontální pružnosti?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 3. a):
 Pomocí jakých objektivních kritérií je zapotřebí provést posouzení, zda je pružnost podvazkových kalhotek horizontálně omezená ve smyslu uvedeném pod otázkou 3. a)?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, 7.9.1987, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382).


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo Španělsko) dne 12. února 2010 — Telefónica Móviles España S.A. v. Administración del Estado (Secretaría de Estado de Telecomunicaciones)
 (Věc C-85/10)
 2010/C 134/26
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Telefónica Móviles España S.A
 Žalovaný: Administración del Estado (Secretaría de Estado de Telecomunicaciones)
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 11 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES (1) ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v odvětví telekomunikačních služeb, a zejména požadavky zajistit optimální využití omezených zdrojů a podporovat inovační služby, vyložit v tom smyslu, že neumožňují vnitrostátní úpravu, která nespojuje poplatek z tohoto typu zdrojů (poplatek za přidělení veřejné radiové frekvence) se specifickým účelem, který s ním byl dříve výslovně spjat (financování výzkumu a vzdělávání v oblasti telekomunikací, jakož i plnění povinností veřejné služby), aniž by s ním byl spojen jiný zvláštní účel?
 2)
 Brání uvedený čl. 11 odst. 2, a zejména požadavky zajistit optimální využití omezených zdrojů a podporovat inovační služby, vnitrostátní úpravě, která bez zjevného odůvodnění a ve značné míře zvyšuje částku poplatku u digitálního systému DCS-1800, zatímco ji ponechává pro analogové systémy první generace, jako je TACS?
 (1) Úř. věst. L 117, s. 15


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. května 2012 Rakouskou republikou proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 28. února 2012 ve spojených věcech T-268/08 a T-281/08, Land Burgenland a Rakouská republika v. Evropská komise
 (Věc C-223/12 P)
 2012/C 194/26
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Rakouská republika (zástupkyně: C. Pesendorfer, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení: Evropská komise, Land Burgenland
 Návrhová žádání navrhovatelky
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 28. února 2012 ve spojených věcech T-268/08 a T-281/08;
 —
 rozhodnout s konečnou platností o právním sporu, prohlásit za neplatné rozhodnutí Komise 2008/719/ES ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře C-56/06 (ex NN 77/06) Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland (Úř. věst. 2008, L 239, s. 32) a uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem
 —
 podpůrně k návrhu v bodě 2 vrátit věc Tribunálu, aby věc rozhodl a řídil se při tom právním posouzením obsaženým v rozsudku Soudního dvora, a vyhradit si rozhodnutí o nákladech řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka napadá tímto kasačním opravným prostředkem rozsudek Tribunálu (šestého senátu) ze dne 28. února 2012 vydaný ve spojených věcech T-268/08 a T-281/08, kterým tento soud zamítl žalobu navrhovatelky podanou proti rozhodnutí Komise 2008/719/ES ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland.
 Navrhovatelka vznáší dva důvody kasačního opravného prostředku:
 1) Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU konstatováním, že Komise při hodnocení nabídek správně nezohlednila rizika plynoucí pro tento spolkový stát z ručení za neplnění závazků (Ausfallhaftung)
 Tribunál se chybně odvolává na judikaturu, která není na tento případ použitelná a případně, pokud je použitelná alespoň ve své podstatě, je v rozporu s úvahami Tribunálu.
 Tribunál navíc nezohlednil další judikaturu, která je v rozporu s jeho úvahami.
 Tribunál nesprávně považoval rizika plynoucí z ručení za neplnění závazků za rizika, která nelze zohlednit, ačkoli ručení za neplnění závazků představuje existující a tedy oprávněnou podporu.
 2) Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU konstatováním, že Komise dospěla k chybnému závěru, že ani výsledek, ani doba trvání řízení před Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) neodůvodnily prodej Bank Burgenland společnosti Grazer Wechselseitige Versicherung
 Tribunál považoval za nesprávné konstatování Komise, že neexistovaly žádné informace o tom, že FMA zakáže prodej konsorciu, avšak přitom vycházel chybně z předpokladu, že informace předložené navrhovatelkou nebyly pro povolovací řízení před FMA relevantní a nebyly tímto orgánem ani zohledněny.
 Tribunál navíc při konstatování, že neexistovaly žádné skutečnosti, které by naznačovaly, že délka řízení před FMA značně ohrozila šance na privatizaci Bank Burgenland, přehlédl konkrétní důkazy předložené navrhovatelkou.
 Tribunál pak také použil chybné kritérium přezkumu a kontroly.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/38
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2014 – Soprema v. OHIM – Sopro Bauchemie (SOPRAPUR)
 (Věc T-763/14)
 (2015/C 073/49)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Holding Soprema (Strasbourg, Francie) (zástupce: M.- R. Hirsch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Sopro Bauchemie GmbH (Wiesbaden, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie pro slovní ochrannou známku „SOPRAPUR“ – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 977 642
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. srpna 2014, ve věci R 1370/2013- 2
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 75 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/27
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 13. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-294/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/38/ES - Právo svobodného pohybu a pobytu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků na území členských států - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2008/C 51/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Maidani, zmocněnec)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46, a – opravy – Úř. věst. 2004, L 229, s. 35 a Úř. věst. 2005, L 197, s. 34)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/43
 Žaloba podaná dne 23. března 2009 — Protege International v. Komise
 (Věc T-119/09)
 2009/C 113/86
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Protege International Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: D. Shefet, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí vydané Komisí ze dne 23. ledna 2009 v řízení podle článku 82 Smlouvy o ES (věc COMP/39414 — Protégé International/Pernod Ricard).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. ledna 2009, kterým Komise, jež dospěla k závěru, že není dán dostatečný zájem Společenství na provedení šetření, zamítla stížnost podanou žalobkyní proti Pernod Ricard ohledně údajného zneužití dominantního postavení, kterého se měla dopustit posledně uvedená společnost na trhu s irskou whisky a které spočívá jednak ve skutečnosti, že Pernod Ricard zahájila proti žalobkyni soudní řízení v souvislosti s podáním přihlášky k zápisu ochranných známek „WILD GEESE“, „WILD GEESE RARE IRISH WHISKEY“ a „WILD GEESE IRISH SOLDIERS AND HEROES“ ze strany žalobkyně, a jednak v odmítnutí dodávek.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že:
 —
 účelem soudních řízení zahájených společností Pernod Ricard nebylo chránit práva duševního vlastnictví posledně uvedené spojená s její ochrannou známkou „WILD TURKEY“, jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny, ale odstranit žalobkyni jako soutěžitele společnosti Pernod Ricard na trhu irské whisky;
 —
 se jedná o zneužití dominantního postavení, když Pernod Ricard odmítla dodat irskou whisky žalobkyni z důvodu, že posledně uvedená odmítla přijmout podmínky omezení prodeje na trzích schválených společností Pernod Ricard;
 —
 existuje zájem Společenství, jelikož se údajná zneužití týkají různých členských států a území Společenství jako celku.


text:
 11.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/16
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2008 – REWE-Zentral v. OHIM – Grupo Corporativo Teype (Solfrutta)
 (Věc T-331/08)
 (2008/C 260/30)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: REWE-Zentral AG (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: A. Bognár a M. Kinkeldey, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Grupo Corporativo Teype, SL (Madrid, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. května 2008 ve věci R 1679/2007-2 a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Solfrutta“ pro výrobky a služby třídy 29, 30 a 32
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: ochranná známka Společenství č. 1 687 122 pro slovní ochrannou známku „FRUTISOL“ pro zboží ve třídě 32; španělská ochranná známka č. 2 018 327 pro slovní ochrannou známku „FRUTISOL“ pro zboží ve třídě 32
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát nezval v úvahu údajnou malou rozlišovací způsobilost starších ochranných známek. Obdobně odvolací senát tím, že posoudil pouze podobnost jednotlivých prvků dotčených ochranných známek, nevzal dostatečně v úvahu skutečnost, že nejrelevantnějšími aspekty v rámci takového posuzování je celkový dojem, kterým dotčené ochranné známky působí.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/46
 (2005/C 182/87)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 171, 9.7.2005
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 155, 25.6.2005
 Úř. věst. C 143, 11.6.2005
 Úř. věst. C 132, 28.5.2005
 Úř. věst. C 115, 14.5.2005
 Úř. věst. C 106, 30.4.2005
 Úř. věst. C 93, 16.4.2005
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgerichts Kehl (Německo) dne 7. dubna 2016 – I
 (Věc C-195/16)
 (2016/C 260/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Kehl
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: I
 Předběžné otázky
 1.
 Je třeba vykládat právo Evropské unie, zejména článek 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES (1) ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (dále jen „3. směrnice o řidičských průkazech“) nebo články 18, 21, 45, 49 a 56 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která odmítá uznat řidičské oprávnění získané v jiném členském státu, zejména pokud toto řidičské oprávnění bylo získáno podle požadavků 3. směrnice o řidičských průkazech?
 2.
 Je třeba vykládat právo Evropské unie, zejména článek 2 3. směrnice o řidičských průkazech nebo články 18, 21, 45, 49 a 56 SFEU v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která odmítá uznat doklad prokazující nabytí řidičského oprávnění, který byl vystaven držiteli řidičského oprávnění získaného v jiném členském státu podle požadavků 3. směrnice o řidičských průkazech, i když tento členský stát omezil platnost tohoto dokladu časově a [místně] na své území a tento doklad krom toho nesplňuje požadavky vzoru řidičského průkazu 3. směrnice o řidičských průkazech?
 3.
 V případě záporné odpovědi na otázku 1: Je třeba vykládat právo Evropské unie, zejména článek 2 3. směrnice o řidičských průkazech nebo články 18, 21, 45, 49 a 56 SFEU v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která může za řízení vozidla uložit trestněprávní sankci z důvodu spáchání deliktu, protože řidič neměl právo řídit [vozidlo], ačkoli tento řidič získal v jiném členském státu řidičské oprávnění podle požadavků 3. směrnice o řidičských průkazech, aniž to však lze prokázat prostřednictvím dokladu prokazujícím nabytí řidičského oprávnění, který odpovídá vzoru řidičského průkazu 3. směrnice o řidičských průkazech?
 4.
 V případě záporné odpovědi na otázku 2: Je třeba vykládat právo Evropské unie, zejména článek 2 3. směrnice o řidičských průkazech nebo články 18, 21, 45, 49 a 56 SFEU v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, ve kterém je žadateli o řidičské oprávnění obvykle přímo po vykonání praktické řidičské zkoušky vyhotoven konečný řidičský průkaz, a tato právní úprava může uložit za řízení vozidla správní sankci z důvodu správního deliktu, protože řidič, který získal v jiném členském státu řidičské oprávnění podle požadavků 3. směrnice o řidičských průkazech, nemá při jízdě při sobě konečný řidičský průkaz pro prokázání svého oprávnění řídit [vozidlo], protože mu ještě nebyl takový řidičský průkaz vystaven kvůli zvláštnostem postupu pro vydání konečného řidičského průkazu v členském státu, na které nemá řidič žádný vliv, místo toho však má při jízdě u sebe úřední potvrzení o splnění podmínek nezbytných pro získání řidičského oprávnění?
 (1) Úř. věst. L 403, s. 18.