text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Županijski Sud u Zagrebu (Chorvatsko) dne 18. května 2017 – Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta v. AY
 (Věc C-268/17)
 (2017/C 256/08)
 Jednací jazyk: chorvatština
 Předkládající soud
 Županijski Sud u Zagrebu
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta
 Odpůrce: AY
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 4 bod 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykládán v tom smyslu, že se rozhodnutí nezahájit stíhání kvůli trestnému činu, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo takové stíhání zastavit vztahuje výlučně na trestný čin, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo je třeba toto ustanovení chápat v tom smyslu, že vzdání se nebo upuštění od stíhání se také musí týkat vyžádané osoby jako podezřelého nebo obviněného v tomto stíhání?
 2)
 Může členský stát odmítnout na základě čl. 4 bodu 3 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykonat vydaný evropský zatýkací rozkaz, pokud justiční orgán jiného členského státu rozhodl buď nezahájit stíhání pro trestný čin, pro který byl evropský zatýkací rozkaz vydán, nebo takové stíhání zastavit, v případě, kdy má v rámci tohoto stíhání vyžádaná osoba postavení svědka, a nikoli podezřelého nebo obviněného?
 3)
 Představuje rozhodnutí zastavit vyšetřování, v rámci kterého neměla vyžádaná osoba postavení podezřelého, ale byla vyslechnuta jako svědek, pro ostatní členské státy důvod nevyhovět vydanému evropskému zatýkacímu rozkazu v souladu s čl. 3 bodem 2 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV?
 4)
 Jaký je vztah mezi povinným důvodem pro odmítnutí předání stanoveným v čl. 3 bodě 2 rámcového rozhodnutí v případě, že „má vykonávající justiční orgán informace, že vyžádaná osoba byla pravomocně odsouzená za stejný čin členským státem“ a nepovinným důvodem pro odmítnutí předání stanoveným v čl. 4 bodě 3 rámcového rozhodnutí v případě, že „[byl] v členském státě vynesen proti vyžádané osobě za stejné jednání pravomocný rozsudek, který zamezuje dalšímu trestnímu stíhání“?
 5)
 Musí být čl. 1 odst. 2 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV vykládán v tom smyslu, že vykonávající stát je povinen přijmout rozhodnutí o každém evropském zatýkacím rozkazu, který mu je doručen, a to i tehdy, pokud už rozhodl o předešlém evropském zatýkacím rozkazu vydaném jiným justičním orgánem proti téže vyžádané osobě v rámci téhož trestního řízení, a pokud je nový evropský zatýkací rozkaz vydaný z důvodu změny okolností ve státě vydávajícím evropský zatýkací rozkaz (rozhodnutí o postoupení věci – zahájení trestního řízení, přísnější kritéria pro důkazy o spáchání trestného činu, nový příslušný justiční orgán nebo soud)?


text:
 6.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 20. března 2017 – trestní řízení proti Van Gennip BVBA a další
 (Věc C-137/17)
 (2017/C 178/10)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Účastníci původního trestního řízení
 Van Gennip BVBA, Antonius Johannes Maria ten Velde, Original BVBA, Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot
 Předběžné otázky
 1.
 Je třeba za „závažná porušení“ ve smyslu článku 45 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/29/EU ze dne 12. června 2013 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání pyrotechnických výrobků na trh (1) považovat následující porušení belgických předpisů o pyrotechnických výrobcích:
 a)
 Prodej pyrotechnických výrobků v rozsahu 2,666 kg pyrotechnické slože („PTS“), který představuje porušení čl. 265 bodu 7 a článku 257 královské vyhlášky ze dne 23. září 1958, kterou se stanoví obecná pravidla pro výrobu, skladování, držení, prodej, přepravu a používání výbušnin, jež zakazuje prodej pyrotechnických výrobků v množství přesahujícím 1 kg PTS, pokud spotřebitel není držitelem jemu osobně vydaného správního povolení k držení většího množství pyrotechnických výrobků;
 b)
 překročení stanovených limitů pro uchovávání a nerespektování míst určených k uchovávání uvedených ve federálním povolení pro zábavní pyrotechniku, ačkoli již bylo vydáno regionální ekologické povolení pro uskladnění skutečně dotčených větších množství na příslušných místech;
 c)
 zcela přechodné skladování velmi malých množství pyrotechnických výrobků na různých místech, pro něž nebyla vydána konkrétní povolení pro skladování, v objektu maloobchodníka s pyrotechnickými výrobky, který je držitelem jak federálního povolení pro zábavní pyrotechniku, tak regionálního ekologického povolení?
 2.
 Brání zásada volného pohybu pyrotechnických výrobků ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh (2) (nyní čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/29), případně ve spojení s článkem 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (3) vnitrostátní právní úpravě, která místa pro skladování pyrotechnických výrobků, jež jsou v souladu se směrnicí, podřizuje v souvislosti s maloobchodem dvojímu požadavku, jímž je na jedné straně nutnost povolení vydaného podle předpisů o výrobě, skladování, držení, prodeji, přepravě a používání výbušnin, a na straně druhé nutnost povolení vydaného podle předpisů o ekologických povoleních pro rušivá zařízení, ačkoli oba systémy povolení mají v podstatě shodný cíl (preventivní posouzení bezpečnostních rizik), a jeden z těchto dvou systémů povolení (v projednávaném případě systém týkající se výbušnin) stanoví (velmi) nízký maximální limit pro skladování zábavní pyrotechniky (v rozsahu 50 kg pyrotechnické slože [tedy aktivní látky])?
 3.
 Brání zásada volného pohybu pyrotechnických výrobků ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 2013/29/EU a čl. 6 odst. 2 směrnice 2007/23/ES (případně ve spojení s články 34, 35 a 36 Smlouvy o fungování Evropské unie) a ve spojení se zásadou proporcionality vnitrostátní právní úpravě zakazující držení nebo používání zábavní pyrotechniky spotřebiteli a její prodej těmto spotřebitelům (zábavní pyrotechnika kategorií 2 a 3 ve smyslu směrnice 2007/23/ES), která obsahuje více než 1 kg pyrotechnické slože?“
 (1) Úř. věst. 2013, L 178, s. 27.
 (2) Úř. věst. 2007, L 154, s. 1.
 (3) Úř. věst. 2006, L 376, s. 36.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/15
 Žádost odvolacího soudu Borgarting (Borgarting lagmannsrett) o stanovisko Soudního dvora ESVO ve věci Olga Rindal v. norský stát zastoupený Radou pro osvobození a odvolání v otázkách lékařského ošetření v zahraničí
 (Věc E-11/07)
 (2008/C 113/12)
 Dopisem ze dne 14. prosince 2007, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 19. prosince 2007, požádal odvolací soud Borgarting Soudní dvůr ESVO o stanovisko ve věci Olga Rindal v. norský stát zastoupený Radou pro osvobození a odvolání v otázkách lékařského ošetření v zahraničí, a to k následujícím otázkám:
 1)
 Je v souladu s články 36 a 37 Dohody o EHP a s článkem 22 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 přípustné odmítnout uhradit náklady na lékařské ošetření v zahraničí, které je nutno podle mezinárodních lékařských norem považovat za experimentální či zkušební, pokud v domovském státě nárok na pokrytí těchto nákladů neexistuje?
 2)
 Je pro odpověď na otázku č. 1 významné, že daná léčebná metoda je uznávána a zdokumentována na mezinárodní úrovni, ovšem pouze u jiných zdravotních indikací, než které daný pacient vykazuje?
 3)
 Je v souladu s články 36 a 37 Dohody o EHP přípustné odmítnout uhradit náklady za nemocniční ošetření v zahraničí, pokud pacient může ve svém domovském státě obdržet odpovídající lékařské ošetření při použití uznávaných mezinárodních metod během doby, která je z lékařského hlediska přijatelná?
 Je pro odpověď na otázku č. 3 významné, zda úhrada těchto nákladů může být odmítnuta i v případě, že se lékařské ošetření v zahraničí považuje za pravděpodobně rozvinutější než lékařské ošetření v domovském státě?
 4)
 Je pro odpovědi na výše uvedené odpovědi významné, zda:
 a)
 domovský stát lékařské ošetření poskytované v zahraničí v podstatě nenabízí?
 b)
 pacientovi dané lékařské ošetření v jeho domovském státě v podstatě nebylo nabídnuto, ačkoli je zde poskytováno?
 c)
 pacient byl ve svém domovském státě vyšetřen, ale nebyl mu nabídnut další chirurgický zákrok, protože takové ošetření se nepovažuje pro daného pacienta za průkazně prospěšné?
 d)
 lékařské ošetření v zahraničí skutečně vedlo ke zlepšení zdravotního stavu daného pacienta?


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/39
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. července 2013 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 14. května 2013 ve věci T-249/11, Sanco v. OHIM — Marsalman (ztvárnění kuřete)
 (Věc C-411/13 P)
 2013/C 260/70
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: J. Crespo Carrillo a A. Folliard-Monguiral, jako zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Sanco, SA
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek,
 —
 vydat nový rozsudek a zamítnout žalobu podanou proti napadenému rozhodnutí nebo vrátit věc zpět k Tribunálu,
 —
 uložit žalobkyni před Tribunálem náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) tím, že se opřel o nesprávný výklad rozsahu služeb, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka a jež jsou zařazeny do tříd 35 a 39. Analýza podobnosti výrobků a služeb je nesprávná, jelikož Tribunál nezohlednil skutečnost, že z rozsahu služeb, na které se vztahuje přihlašovaná ochranná známka, jsou vyloučeny činnosti hospodářského subjektu, který nabízí své výrobky svým jménem. Otázka, zda takové služby musí být ve smyslu Niceského třídění poskytované jménem třetí osoby, je právní otázkou, kterou musí objasnit Soudní dvůr.
 2)
 Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 tím, že posoudil komplementaritu výrobků nebo služeb v závislosti na významu, který má podle vnímání relevantní veřejnosti výrobek nebo služba „pro nákup“ jiných výrobků nebo služeb. Tribunál neposoudil, zda je komplementarita výrobků a služeb založená na vzájemném propojení, jako je například jejich společném používání, striktně objektivní, nezbytná a žádoucí.
 3)
 Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 tím, že dospěl k závěru, že některé komplementární výrobky nebo služby byly automaticky podobné, i když jsou jen velmi málo podobné, aniž by ověřil, zda rozdíly vyplývající z jiných faktorů nemohly neutralizovat tuto komplementaritu.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/5
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie
 (Věc C-77/05) (1)
 (Nařízení (ES) č. 2007/2004 - Zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie - Platnost)
 (2008/C 51/08)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. O'Neill a C. Gibbs, zmocněnkyně, a A. Dashwood, barrister)
 Vedlejší účastníci řízení podporující žalobce: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, A. Collins, SC, McGarry, BL), Polská republika (zástupce: J. Pietras, zmocněnec), Slovenská republika (zástupci: R. Procházka, J. Čorba a B. Ricziová, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J. Schutte a R. Szostak, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci řízení podporující žalovanou: Španělské království (zástupce: J. M Rodríguez Cárcamo, zmocněnec), Komise Evropských společenství (zástupce: C. O'Reilly, zmocněnec)
 Předmět věci
 Zrušení nařízení Rady (ES) č. 2007/2004 ze dne 26. října 2004 o zřízení Evropské agentury pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Úř. věst. L 349, s. 1)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Španělské království, Irsko, Polská republika, Slovenská republika a Komise Evropských společenství nesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/26
 Žaloba podaná dne 20. března 2007 – Gabel Industria Tessile v. OHIM – Creaciones Garel (GABEL)
 (Věc T-85/07)
 (2007/C 117/41)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gabel Industria Tessile S.p.A. (Rovellasca, Itálie) (zástupce: A. Petruzzelli, Avvocato)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Creaciones Garel S.A.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 částečně zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 25. ledna 2007, oznámené dne 29. ledna 2007, které omezuje odmítnutí přihlášky ochranné známky Společenství GABEL č. 3754777 k zápisu pro třídu 24, neboť není v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení 40/94;
 —
 potvrdit rozhodnutí druhého odvolacího senátu provést zápis ochranné známky ve třídě 25 pro „koupací pláště“;
 —
 nařídit OHIM, aby provedl zápis ochranné známky Společenství Gabel č. 3754777 pro třídu 24 a pro výrobky, které byly svého času specifikovány v takové třídě, kromě „koupacích plášťů “ve třídě 25;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GABEL “(přihláška k zápisu č. 3.754.777) pro výrobky ve třídách 24 a 25.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Creaciones Garel S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka „GAREL “pro výrobky ve třídách 24, 25 a 26.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné vyhovění odvolání v rozsahu, v němž byl zápis ochranné známky přiznán pro „koupací pláště “(třída 25).
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2017 – Silvan v. Komise
 (Věc T-698/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povyšování za rok 2013 - Rozhodnutí o nepovýšení navrhovatele - Srovnání zásluh - Zohlednění hodnotících posudků - Neexistence nesprávného právního posouzení“)
 (2017/C 121/38)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Juha Tapio Silvan (Brusel, Belgie) (zástupci: N. de Montigny a J.-N. Louis, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 22. září 2015, Silvan v. Komise (F-83/14, EU:F:2015:106), znějící na zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Juha Tapio Silvan ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady tohoto řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 59, 15.2.2016.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/19
 Žaloba podaná dne 21. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-458/08)
 (2008/C 327/31)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že uložila pro provádění stavebních prací v Portugalsku stejné požadavky jako v případě usazení, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Portugalské právní předpisy v oblasti přístupu k stavební činnosti a jejího provádění (nařízení s mocí zákona č. 12/2004) podřizují výkon stavební činnosti v Portugalsku udělení licence.
 Bez výjimky žádný podnik nemůže v Portugalsku provádět stavební práce, rekonstrukci, rozšíření, úpravu, opravu, údržbu, renovaci, úklid, restauraci a demolici stavby, a obecně jakékoliv práce související se stavbou, bez předchozího povolení uděleného portugalskými správními orgány.
 Portugalský právní předpis, který zakazuje podnikům, včetně podniků Společenství, provádět stavební práce v Portugalsku bez předchozího povolení vstoupit do stavebního průmyslu, uděleného portugalskými správními orgány, je v rozporu s článkem 49 ES.
 Požadavky pro přístup k stavební činnosti, tak jak jsou stanoveny v portugalských právních předpisech, jsou požadavky pro usazení. Portugalské právní předpisy nerozlišují mezi usazením a poskytováním služeb dočasného charakteru.
 K tomu, aby stavební podnik usazený v jiném členském státě mohl poskytovat služby v Portugalsku, musí splnit všechny podmínky nezbytné k usazení, což v praxi znamená, že tento stavení podnik nemá jiné řešení, než se v Portugalsku usadit. Takový požadavek vážně omezuje volný pohyb služeb.
 Požadavky pro výkon činnosti představují také omezení volného pohybu služeb tím, že činí nemožným provádění stavebních prací dočasného charakteru.
 Důvody, kterých se portugalský stát dovolává k ospravedlnění sporných omezení, nejsou prokázány a nemohou být zohledněny.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Tono v. Komise
 (Věc T-434/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělení licencí pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
 2013/C 156/63
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci/Účastnice řízení
 Žalobkyně: Tono (Oslo, Norsko) (zástupci: S. Teigum a A. Ringnes, avokáti)
 Žalovaná: Komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a J. Bourke, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 o řízení o použití článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC)
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne ze dne 16. července 2008 o řízení o použití článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Tono.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení ve věci samé.
 4)
 Tono a Komise ponesou vlastní náklady související s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/28
 Žaloba podaná dne 21. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-392/06)
 (2006/C 294/49)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a R. Vidal Puig, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Španělské království tím, že nepřijalo předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES (1) ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě, nebo v každém případě tím, že uvedené předpisy nesdělilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj z uvedené směrnice vyplývají;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená k provedení směrnice 2002/15/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 23. března 2005.
 (1) Úř. věst. L 80, s. 35; Zvl. vyd. 05/04, s. 224.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/8
 Opravný prostředek podaný Deutsche Post AG a DHL Express (Italy) S.r.l. (dříve DHL International S.r.l.) dne 24. srpna 2004 (fax ze dne 20. srpna 2004) proti usnesení vydanému dne 27. května 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým rozšířeným senátem) ve věci T-358/02, Deutsche Post AG a DHL International S.r.l. v. Komise Evropských společenství, podporovaná Italskou republikou a Poste Italiane SpA
 (Věc C-367/04 P)
 (2004/C 284/17)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 24. srpna 2004 (fax ze dne 20. srpna 2004) opravný prostředek podaný Deutsche Post AG a DHL Express (Italy) S.r.l. (dříve DHL International S.r.l.), zastoupenými J. Sedemundem a T. Lübbigem, Freshfields Bruckhaus Deringer, Potsdamer Platz 1, D-10785 Berlín, proti usnesení vydanému dne 27. května 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým rozšířeným senátem) ve věci T-358/02, Deutsche Post AG a DHL International S.r.l. v. Komise Evropských společenství, podporovaná Italskou republikou a Poste Italiane SpA.
 Účastníci řízení podávající opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že usnesení Soudu prvního stupně ze dne 27. května 2004 ve věci T-358/02 (1) je neplatné a že žaloba podaná dne 3. prosince 2002 Deutsche Post AG a DHL Express (Italy) je přípustná;
 2.
 uložil účastníkovi řízení, proti kterému směřuje opravný prostředek, a vedlejším účastníkům náhradu nákladů řízení.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Opravný prostředek směřuje proti usnesení Soudu prvního stupně ze dne 27. května 2004 ve věci T-358/02 (DPAG a další v. Komise). Tímto usnesením odmítl Soud prvního stupně žalobu podanou dne 3. prosince 2002 Deutsche Post AG a DHL Express (Italy) S. r. l. jako nepřípustnou. Podle názoru Soudu nemohly žalobkyně prokázat předpoklady pro existenci aktivní legitimace. Proti tomu žalobkyně v opravném prostředku uvádějí, že jsou rozhodnutím Komise bezprostředně a osobně dotčeny, a tedy aktivně legitimovány ve smyslu čl. 230 odst. 4 ES. Vzhledem k tomu, že žalobkyně mohou kromě toho prokázat i nezbytný právní zájem na podání žaloby, je třeba podle názoru žalobkyň určit, že výše uvedené usnesení Soudu prvního stupně ze dne 27. května 2004 je neplatné a že žaloba podaná dne 3. prosince 2002 Deutsche Post AG a DHL Express (Italy) je přípustná.
 (1) Úř. věst. C 228, 11.9.2004.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/2
 Seznamy pro účely sestavení soudních kolegií
 (2008/C 51/04)
 Soudní dvůr na své schůzi konané dne 15. ledna 2008 sestavil seznam uvedený v čl. 11b odst. 2 jednacího řádu pro účely sestavení velkého senátu následovně:
 p. Tizzano
 p. Kasel
 p. Cunha Rodrigues
 pí Toader
 pí Silva de Lapuerta
 p. Arabadžev
 p. Schiemann
 p. von Danwitz
 p. Makarczyk
 p. Bonichot
 p. Kūris
 pí Lindh
 p. Juhász
 p. Bay Larsen
 p. Arestis
 p. Ó Caoimh
 p. Borg Barthet
 p. Levits
 p. Ilešič
 p. Lõhmus
 p. Malenovský
 p. Klučka
 Soudní dvůr na své schůzi konané dne 15. ledna 2008 sestavil seznam uvedený v čl. 11c odst. 2 prvním pododstavci jednacího řádu pro účely sestavení prvního senátu následovně:
 p. Tizzano
 p. Kasel
 p. Borg Barthet
 p. Levits
 p. Ilešič
 Soudní dvůr na své schůzi konané dne 15. ledna 2008 sestavil seznam uvedený v čl. 11c odst. 2 druhém pododstavci jednacího řádu pro účely sestavení pátého senátu následovně:
 p. Borg Barthet
 p. Ilešič
 p. Levits
 p. Kasel


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/9
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 31. května 2017 – Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) v. Evropská komise
 (Věc C-228/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Státní podpora - Rozhodnutí o odložení - Odmítnutí Evropské komise pokračovat v přezkumu stížnosti navrhovatelky - Neexistence podpory po ukončení předběžné fáze přezkumu - Čistě potvrzující rozhodnutí - Podmínky legality zrušení rozhodnutí o odložení jeho autorem ab initio“)
 (2017/C 249/12)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (zástupci: E. Bourtzalas, advokát, A. Oikonomou, E. Salaka, C. Synodinos a H. Tagaras, dikigoroi, D. Waelbroeck, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Bouchagiar a É. Gippini Fournier, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 9. února 2016, DEI v. Komise (T-639/14, nezveřejněné, EU:T:2016:77), se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 211, 13.6.2016.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/3
 Opravný prostředek podaný dne 23. září 2004 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 1. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým rozšířeným senátem) ve věci T-308/00, Salzgitter AG, podporovaná Spolkovou republikou Německo proti Komisi Evropských společenství (fax ze dne 16.9.2004)
 (Věc C-408/04 P)
 (2004/C 314/06)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 23. září 2004 (faxem dne 16. září 2004) opravný prostředek podaný Komisí Evropských společenství, zastoupenou Viktorem Kreutschnitzem a Michaelem Niejahrem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti rozsudku vydanému dne 1. července 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým rozšířeným senátem) ve věci T-308/00, Salzgitter AG, podporovaná Spolkovou republikou Německo proti Komisi Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2004 ve věci T-308/04 (1), Salzgitter AG proti Komisi Evropských společenství
 2.
 vrátil věc k rozhodnutí Soudu prvního stupně
 3.
 uložil Salzgitter AG náhradu nákladů řízení.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Napadeným rozsudkem Soud prvního stupně zrušil články 2 a 3 rozhodnutí Komise 2000/797/ESUO ze dne 28. června 2000 týkající se státní podpory poskytnuté Spolkovou republikou Německo společnostem Salzgitter AG, Preussag Stahl AG a ocelářským dceřiným společnostem skupiny. Zrušenými ustanoveními nařídila Komise Spolkové republice Německo požadovat navrácení protiprávních a neslučitelných podpor od jejich příjemců.
 Článek 1 téhož rozhodnutí, jímž Komise kvalifikovala státní podpory, které Německo na základě článku 3 Zonenrandförderungsgesetz (německý zákon směřující k podpoře rozvoje oblasti podél hranice s bývalou Německou demokratickou republikou a s bývalou Československou republikou) poskytlo ve formě zvláštních odpisů a rezerv osvobozených od daně ve výši 484 milionů a 367 milionů DEM, jako neslučitelné se společným trhem, zrušen nebyl. Zonenrandförderungsgesetz byl schválen Komisí v souladu s čl. 92 odst. 2 písm. c) Smlouvy o ES (nyní nově čl. 87 odst. 2 písm. c) ES). Ve Smlouvě o ESUO nebylo srovnatelné ustanovení obsaženo. Podpory poskytnuté Salzgitter AG nejsou sice slučitelné se společným trhem, ale nemohou být navráceny.
 Rozsudek spočívá v podstatě na úvaze, že situace, která nastala po vyhlášení 2. a 3. kodexu podpor ocelářskému průmyslu byla charakterizována nejistotou a nedostatkem jasnosti, přičitatelnými Komisi.
 Proti tomu účastník řízení podávající opravný prostředek předkládá čtyři důvody opravného prostředku:
 Zaprvé, když Soud prvního stupně popisuje právní stav, který nastal po vyhlášení prvního, druhého a třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu, jako „charakterizovaný nejistotou a nedostatkem jasnosti, přičitatelnými Komisi“, činí tak v rozporu s vlastní judikaturou. Podle rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 31. března 1998 (T-129/96, Preussag Stahl v. Komise, Recueil, 1998, s. II-609, bod 43), mohou být v kodexu stanovené výjimky ze zásady absolutního zákazu poskytování podpory podle čl. 4 písm. c) Smlouvy o ESUO udělovány pouze po dobu stanovenou v kodexu. Z této judikatury potvrzené Soudním dvorem vyplývá, že ani první ani druhý kodex podpor ocelářskému průmyslu nemohly mít po svém vstupu v platnost ke dni 31. prosince 1981 a 31. prosince 1985 právní účinky. Po vstupu v platnost třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu bylo zcela zřejmé, že Komise musí být „informována o projektech, kterými mají být použity v odvětví ocelářského průmyslu režimy podpory, o kterých již rozhodla na základě Smlouvy o EHS“ (čl. 6 odst. 1 třetího kodexu podpor ocelářskému průmyslu, Úř. věst. L 340, s. 1). První dva kodexy podpor ocelářskému průmyslu nebyly v napadeném rozhodnutí použity a nejsou pro spor relevantní. V každém případě – na rozdíl od napadeného rozsudku – nemohou mít žádné účinky mimo oblast ESUO.
 Zadruhé, Soud nevyžadoval žádné důkazy o tom, že Komise skutečně „věděla o podporách poskytnutých žalobkyni“. Dále soud neprozkoumal otázku, zda zprávy o činnosti a účetní uzávěrky pravidelně předávané žalobkyní Komisi skutečně neumožňovaly rozpoznat poskytnutí neoznámené podpory.
 Zatřetí se zdá, že Soud vycházel z toho, že předání dokumentů Komisi mimo postup stanovený v článku 88 ES stačí k vyloučení povinnosti navrácení protiprávních podpor, jestliže se žalobkyně opírá o zásadu právní jistoty.
 Konečně, rozsudek mohl poškodit systém kontroly podpor prostřednictvím Komise, neboť se odchyluje od ustálené judikatury Soudního dvora, podle které podnik, který byl příjemcem podpory, může v zásadě vycházet z právnosti této podpory pouze tehdy, jestliže byla poskytnuta za dodržení stanovených postupů. Pečlivý hospodářský subjekt musí být běžně schopen ujistit se, že tyto postupy byly dodrženy (rozsudek Soudního dvora ze dne 20. záři 1990, Komise v. Německo, C-5/89, Recueil, s. I-3437, bod 14). V této judikatuře Soudní dvůr jasně rozhodl, že podniky, které jsou příjemci podpory, se mohou dovolávat zásady legitimního očekávání, vycházející ze zásady právní jistoty, aby zabránily navrácení státních podpor neslučitelných se společným trhem.
 (1) Úř. věst. 2004, C 239.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/39
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 30. září 2004
 ve věci T-313/02, David Meca-Medina, Igor Majcen proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Hospodářská soutěž - Volný pohyb služeb - Antidopingová úprava přijatá Mezinárodním olympijským výborem (MOV) - Úprava čistě sportovní povahy)
 (2004/C 300/76)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-313/02, David Meca-Medina, s bydlištěm v Barceloně (Španělsko) a Igor Majcen, s bydlištěm v Ljubljaně (Slovinsko), zastoupení J.-L. Dupontem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: O. Beynetová a A. Bouquet, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), podporované Finskou republikou, (zmocněnkyně: T. Pynnä, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 1. srpna 2002, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobci proti Mezinárodnímu olympijskému výboru (MOV), kterou se domáhali určení neslučitelnosti některých správních ustanovení přijatých Mezinárodním olympijským výborem a prováděných Mezinárodní plaveckou federací (FINA), jakož i některých jednání týkajících se kontroly dopingu, s pravidly Společenství v oblasti hodpodářské soutěže a volného pohybu služeb (věc COMP/38158 – Meca-Medina a Majcen v. MOV), Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 30. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobci ponesou své náklady, jakož i náklady vzniklé Komisi.
 3)
 Finská republika ponese své náklady.
 (1) Úř. věst. C 305, 7.12.2002.


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/23
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 27. května 2004
 ve věci T-379/02, Antonio Di Andolfi proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Žaloba na neplatnost - Lhůty - Žaloba na náhradu škody - Návrh na zahájení řízení - Formální náležitosti - Příkaz určený některému z orgánů - Zjevná nepřípustnost)
 (2004/C 239/50)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci T-379/02, Antonio Di Andolfi, s bydlištěm v Římě (Itálie), zastoupený S. Amatem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnkyně: E. Montaguti, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak zrušení rozhodnutí Komise ze dne 30. října 2001, jímž bylo zamítnuto poskytnutí nevratné doplňkové finanční pomoci, která byla stanovena v rámci „Programu joint venture“ pro záměr založení společného italsko-rumunského podniku (JOP Facility 2 – Project in Romania with Phoenix European SRL – J2BROSEVEN), a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené žalobci, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 27. května 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 22.2.2003.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/60
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. září 2009 — Offshore Legends v. OHIM — Aceton (OFFSHORE LEGENDS v černobílé kombinaci a OFFSHORE LEGENDS v modro-černo-zelené kombinaci)
 (Spojené věci T-305/07 a T-306/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška dvou obrazových ochranných známek Společenství OFFSHORE LEGENDS, jedné v černobílé kombinaci a druhé v modro-černo-zelené kombinaci - Starší národní obrazová ochranná známka OFFSHORE 1 - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků a označení - Neexistence žádosti o důkaz skutečného užívání starší ochranné známky - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94, ve spojení s čl. 15 odst. 2 písm. a) nařízení 40/94 [nyní čl. 42 odst. 2 a 3 a čl. 15 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) nařízení č. 207/2009]“)
 2009/C 267/104
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Offshore Legends (Nevele, Belgie) (zástupci: P. Maeyaert a N. Clarembeaux, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Acteon (Saint-Tropez, Francie) (zástupce: M. Milon, advokát)
 Předmět věci
 Dvě žaloby podané proti dvěma rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. května 2007 (věc R 1031/2006-2 a R 1038/2006-2), týkajícím se námitkových řízení mezi Aceton a Offshore Legends.
 Výrok
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Offshore Legends se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/32
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Almashreq Investment Fund v. Rada
 (Věc T-709/15)
 (2016/C 059/35)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Almashreq Investment Fund (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;
 —
 uložil Evropské unii povinnost nahradit škodu, která žalobci vznikla, ve výši, kterou Tribunál určí ex aequo et bono;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod vycházející z toho, že žalobci vznikla nemajetková újma z důvodu poškození jeho pověsti v přímé souvislosti s opatřeními přijatými Radou Evropské unie, za něž tento orgán nese odpovědnost.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Centrale Raad van Beroep ze dne 22. dubna 2005 ve věci K. Tas-Hagen a R.A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad
 (Věc C-192/05)
 (2005/C 182/44)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) ze dne 22. dubna 2005 ve věci K. Tas-Hagen a R.A. Tas proti Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 29. dubna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Centrale Raad van Beroep žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Brání právo Společenství, zvláště článek 18 ES, vnitrostátní úpravě, podle které je za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, právo na plnění pro civilní oběti války odepřeno pouze z toho důvodu, že postižený, který má státní příslušnost dotyčného členského státu, nebydlí při podání žádosti na území tohoto členského státu, ale na území jiného členského státu?


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/31
 Žaloba podaná dne 16. září 2005 – Řecká republika v. Komise
 (Věc T-352/05)
 (2005/C 296/67)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: Georgios Kanellópoulos, Stylianí Charitaki)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil nebo změnil napadené rozhodnutí Komise ze dne 20. července 2005 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), oznámené pod číslem K(2005) 2756 a zveřejněné pod číslem 2005/579/ES (1)
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím Komise při schválení účetní závěrky ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 729/70 (2) vyloučila z financování Společenství různé výdaje vynaložené Řeckou republikou v odvětvích veřejného skladování, ovoce a zeleniny, tabáku a prémií na zvířata.
 Žalobkyně požaduje zrušení tohoto rozhodnutí a v zásadě tvrdí, že celý postup schválení účetní závěrky je neplatný, jelikož byl porušen článek 7 nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 (3) ve spojení s článkem 8 nařízení č. 1663/1995 (4) z toho důvodu, že dvoustranná jednání mezi žalobkyní a Komisí nezahrnovala specifické vyhodnocení výdajů, které mají být odmítnuty, i když byly navíc vyloučené výdaje vynaloženy dříve než 24 měsíců předcházejících písemnému sdělení Komise. Podle žalobkyně začala lhůta 24 měsíců běžet mnohem později, než se Komise domnívá.
 Co se týče opravy v odvětví veřejného skladování, má žalobkyně za to, že opravy Komise jsou založeny na nesprávném výkladu a použití nařízení č. 1258/1999, 296/1996 (5) a 2040/2000 (6), nepochopení instrukcí v dokumentu Komise VI/5330/97/23.12.97 a byly učiněny na základě chybného posouzení skutečností s neurčitým a nedostatečným odůvodněním, zacházejícím za hranice posuzovací pravomoci Komise a v rozporu se zásadou proporcionality.
 Co se týče opravy v odvětví produkce brambor a podpor pro vinice, žalobkyně napadá posouzení Komise, pokud jde o skutečnosti, přičemž uvádí nedostatečné a rozporuplné odůvodnění a porušení zásady proporcionality. Dále má za to, že uložená oprava by měla být omezena na 2 % a že oprava by neměla v žádném případě zahrnovat oblast Dodecanese, kde se nachází pozemkový úřad, a tudíž zejména o této oblasti nelze tvrdit, že zde existují potíže, co se týče kontrol na místě.
 O odvětví ovoce a zeleniny žalobkyně tvrdí, že Komise pochybila, když nepovažovala za oprávněnou pozdní platbu v případě, ve kterém řecké orgány zkoumaly slučitelnost dotčené platby podle vnitrostátního práva a práva Společenství. Žalobkyně se dále dovolává stejných žalobních důvodů, které byly uvedeny výše ve vztahu k odvětví skladování.
 S ohledem na tabák žalobkyně namítá nesprávný výklad a použití předpisů Společenství, nesprávné skutkové zjištění, nedostatečné odůvodnění a porušení instrukcí v dokumentech VI 5330/97 a AGRI 17933/2000 týkajících se požadavku na křížové kontroly s údaji plně fungujícího integrovaného administrativního a kontrolního režimu uvedeného v nařízení č. 2848/98 (7), provádění kontrol na místě, plateb šekem a dodatečných a dalších kontrol.
 Konečně co se týče opravy v odvětví zvířat (kozí a ovčí maso), žalobkyně napadá posouzení skutečností Komisí a má za to, že uvedené důvody jsou chybné. Také tvrdí, že uložení paušální opravy ve výši 10 % je protiprávní, představuje nesprávný výklad a použití instrukce v dokumentu AGRI/6145/2000 a je nepřiměřené závažnosti nedostatků.
 (1) Úř. věst. L 199, 29.7.2005, s. 84.
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 729/1970 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103).
 (4) Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, 8.7.1995, s. 6).
 (5) Nařízení Komise (ES) č. 296/96 ze dne 16. února 1996 o údajích předávaných členskými státy, o měsíčním účtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o zrušení nařízení (EHS) č. 2776/88 (Úř. věst. L 39, 17.2.1996, s. 5).
 (6) Nařízení Rady (ES) č. 2040/2000 ze dne 26. září 2000 o rozpočtové kázni (Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 27).
 (7) Nařízení Komise (ES) č. 2848/98 ze dne 22.prosince 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 2075/92, pokud jde o režim prémií, produkční kvóty a zvláštní podporu pro seskupení producentů v odvětví surového tabáku (Úř. věst. L 358, 31.12.1998, s. 17).


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/18
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2005 Komisí Evropských společenství proti Dánskému království
 (Věc C-461/05)
 (2006/C 48/35)
 Jednací jazyk: dánština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla dne 23. prosince 2005 předložena žaloba směřující proti Dánskému království, podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou G. Wilmsem a H. C. Støvlbækem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 prohlásil, že Dánské království tím, že odmítlo vypočítat a zaplatit vlastní zdroje, které nebyly vybrány z důvodu bezcelního dovozu vojenského vybavení, a tím, že odmítlo zaplatit úroky z prodlení z vlastních zdrojů, které Dánsko neposkytlo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě článků 2, 9, 10 a 11 nařízení č. 1552/89 pro období do 31. května 2000 a na základě týchž článků nařízení č. 1150/2000 pro období po tomto dni.
 2.
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Komise zastává názor, že Dánsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2, 9, 10 a 11 nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 pro období do 31. května 2000 včetně a z článků 2, 9, 10 a 11 nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 od 1. června 2000 do 31. prosince 2002 z důvodu, že nezaplatilo vlastní zdroje z dovozu vojenského vybavení.
 Toto porušení Smlouvy pokračovalo do doby, kdy nabylo účinnosti nařízení (ES) č. 150/2003, tedy do 1. ledna 2003. Podle tohoto nařízení mohou být cla na dovoz určitých typů vojenského vybavení od tohoto dne zrušena.
 Podle názoru Komise členský stát, který nedodržoval celní pravidla práva Společenství, což vedlo ke ztrátě vlastních zdrojů, má povinnost zaplatit Společenství částku odpovídající této ztrátě. K této částce musí být připočítány též úroky z prodlení podle článku 11 nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 a nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000.
 Dánské orgány měly podle článků 2, 9, 10 a 11 nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 a nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 vypočítat a zaúčtovat částky týkající se dotčených dovozů ve stanovené době, v souladu s čl. 217 odst. 1 celního kodexu Společenství, a poskytnout tyto částky Komisi.
 Komise konstatuje, že Dánsko, ačkoliv o to bylo požádáno, neprovedlo výpočty nezbytné ke stanovení těchto částek, které nebyly Společenství zaplaceny jako vlastní zdroje z důvodu dotčeného porušení Smlouvy, které trvalo od účetního roku 1998.
 Komise též konstatuje, že částky odpovídající dotčenému celnímu dluhu nebyly poskytnuty Komisi do 31. března 2002.
 Komise tedy konstatuje, že Dánsko tím, že nestanovilo své vlastní zdroje, pokud jde o dovozy vojenského vybavení a neposkytlo tyto zdroje Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2, 9, 10 a 11 nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 a nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/16
 Žaloba podaná dne 10. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
 (Věc C-79/06)
 (2006/C 86/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 10. února 2006 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou M. Heller, jako zmocněnkyní, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Francouzská republika tím, že nepřijala opatření, která vyplývají z rozsudku Soudního dvora Evropských společenství ze dne 27. listopadu 2003 ve věci C-429/01 (1), týkajícího se nesprávného a neúplného provedení směrnice 90/219/EHS (2), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství;
 2.
 nařídil, aby Francouzská republika zaplatila Komisi Evropských společenství na účet „vlastní zdroje Evropského společenství“ penále ve výši 168 800 euro za každý den prodlení s plněním povinností vyplývajících z rozsudku ve věci C-429/01, ode dne, kdy byl rozsudek v této věci vydán, do dne, kdy budou povinnosti vyplývající z rozsudku vydaného ve věci C-429/01 splněny;
 3.
 uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Francouzská republika měla bezprostředně po rozsudku Soudního dvora zahájit nezbytné legislativní řízení a přijmout vhodné změny pro dosažení souladu se směrnicí 90/219/EHS.
 Do současné doby však nezbytné legislativní změny ani změny prováděcími právními předpisy stále ještě nebyly přijaty, 14 let, ba dokonce deset a sedm let po uplynutí lhůty k provedení a více než dva roky po rozsudku Soudního dvora, ve kterém bylo konstatováno nesplnění povinnosti.
 (1) Recueil 2003, s. I-14355.
 (2) Směrnice Rady 90/219/EHS ze dne 23. dubna 1990 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy (MOGM), Úř. věst. L 117, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 381.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/24
 Usnesení Tribunálu ze dne 23. května 2011 — Y v. Komise
 (Věc T-493/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Propuštění - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
 2011/C 211/53
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Y (Brusel, Belgie) (zástupce: J. Van Rossum, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: původně J. P. Keppenne a L. Lozano Palacios, poté J.-P. Keppenne a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 7. října 2009, Y v. Komise (F-29/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Pan Y ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení Evropské komise v rámci řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


text:
 1.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/4
 Opravný prostředek podaný Josem Mariou Sisonem 27. června 2005 proti rozsudku vydanému dne 26. dubna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve spojených věcech T-110/03, T-150/03 a T-405/03, Jose Maria Sison v. Rada Evropské unie
 (Věc C-266/05 P)
 (2005/C 243/06)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 27. června 2005 opravný prostředek podaný Josem Mariou Sisonem, s bydlištěm v Utrechtu, Nizozemsko, zastoupeným J. Fermonem, A. Comtem, H. Schultzem a D. Gursesem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 26. dubna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým senátem) ve spojených věcech T-110/03, T-150/03 a T-405/03 (1), Jose Maria Sison v. Rada Evropské unie.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 26. dubna 2005 ve spojených věcech T-110/03, T-150/03 a T-450/03.
 —
 zrušil na základě článku 230 ES následující: a) rozhodnutí Rady ze dne 27. února 2003 (06/c/01/03): odpověď přijatá Radou dne 27. února 2003 na potvrzující žádost Jana Fermona zaslanou faxem dne 3. února 2003 podle čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 (2), oznámená právnímu zástupci žalobce dne 28. února 2003; b) rozhodnutí Rady ze dne 21. ledna 2003 (41/c/01/02): odpověď přijatá Radou dne 21. ledna 2003 na potvrzující žádost Jana Fermona zaslanou faxem dne 11. prosince 2002 podle čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, oznámená právnímu zástupci žalobce dne 23. ledna 2003; a c) rozhodnutí Rady ze dne 2. října 2003 (36/c/02/03): odpověď přijatá Radou dne 2. října 2003 na potvrzující žádost Jana Fermona (2/03) podanou Radě telefaxem dne 5. září 2003, došlou generálnímu sekretariátu Rady dne 8. září 2003, podle čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 o přístup k dokumentům.
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že rozsudek Soudu prvního stupně musí být zrušen z následujících důvodů:
 1.
 Porušení článků 220, 225 a 230 ES, základní zásady práva Společenství uvedené v článcích 6 a 13 EÚLP a práva na obhajobu.
 Soud prvního stupně protiprávně omezil rozsah svého přezkoumání legality bez toho, aby odpověděl na argumenty žalobce.
 2.
 Porušení práva na přístup k dokumentům (čl. 1 druhý pododstavec a čl. 6 odst. 1 EU, článek 255 ES, čl. 4 odst. 1 písm. a), čl. 4 odst. 6 a článků 220, 225 a 230 ES).
 Přezkoumání provedené Soudem prvního stupně ve skutečnosti vedlo ke zcela volnému uvážení Rady a k úplnému zamítnutí přístupu k dokumentům.
 3.
 Porušení povinnosti uvést odůvodnění (článek 253 ES) a článků 220, 225 a 230 ES.
 Přezkoumání Soudem prvního stupně vedlo k popření povinnosti uvést odůvodnění a porušilo článek 253 ES.
 4.
 Porušení práva na přístup k dokumentům (čl. 1 druhý pododstavec a čl. 6 odst. 1 EU, článek 255 ES) a článku 6.2 EÚLP a práva na presumpci neviny a článku 13 EÚLP, kterým se stanoví právo na účinné právní prostředky proti porušení práv uvedených v EÚLP.
 Soud prvního stupně svévolně omezil rozsah věci.
 5.
 Porušení práva na přístup k dokumentům a čl. 1 druhého pododstavce a čl. 6 odst. 1 EU, článku 255 ES, čl. 4 odst. 5 a čl. 9 odst. 3 nařízení Rady č. 1049/2001.
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil a nesprávně použil články 4 a 9 nařízení Rady č. 1049/2001.
 (1) Úř. věst. C 171, 9.7. 2005, s. 15.
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/15
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španělsko) – Confederación Sindical ELA, Juan Manuel Martínez Sánchez v. Aquarbe S.A.U., Consorcio de Aguas de Busturialdea
 (Věc C-118/15) (1)
 (2016/C 200/21)
 Jednací jazyk: španělština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 171, 26.5.2015.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/3
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – SECAP Spa (C-147/06) v. Comune di Torino, za přítomnosti: Tecnoimprese Srl, Gambarana Impianti Snc, ICA Srl, Cosmat Srl, Consorzio Ravennate, ARCAS SpA, Regione Piemonte, a Santorso Soc. coop. arl (C-148/06) v. Comune di Torino, za přítomnosti: Bresciani Bruno Sr., Azienda Agricola Tekno Green Srl, Borio Giacomo Srl, Costrade Srl
 (Spojené věci C-147/06 a C-148/06) (1)
 (Veřejné zakázky na stavební práce - Zadávání zakázek - Mimořádně nízké nabídky - Způsoby vyloučení - Zakázky na stavební práce nedosahující prahové hodnoty stanovené směrnicemi 93/37/EHS a 2004/18/ES - Povinnosti zadavatele vyplývající ze základních zásad práva Společenství)
 (2008/C 171/04)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SECAP Spa C-147/06), Santorso Soc. coop. arl (C-148/06)
 Za přítomnosti: Tecnoimprese Srl, Gambarana Impianti Snc, ICA Srl, Cosmat Srl, Consorzio Ravennate, ARCAS SpA, Regione Piemonte
 Žalovaná: Comune di Torino
 Za přítomnosti: Bresciani Bruno Sr., Azienda Agricola Tekno Green Srl, Borio Giacomo Srl, Costrade Srl
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Consiglio di Stato – Výklad čl. 30 odst. 4 směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54) a čl. 55 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114) – Mimořádně nízké nabídky – Dosah povinnosti použít postup kontradiktorního ověření.
 Výrok
 Základní pravidla Smlouvy o ES týkající se svobody usazování a volného pohybu služeb, jakož i obecná zásada zákazu diskriminace brání vnitrostátní právní úpravě, která, pokud jde o zakázky s hodnotou nižší než prahová hodnota stanovená v čl. 6 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, které mají nepochybný přeshraniční význam, závazně ukládá zadavatelům, aby v případě, že je počet platných nabídek vyšší než pět, automaticky vyloučili podle matematického kritéria stanoveného touto právní úpravou nabídky považované za mimořádně nízké v poměru k plnění, jež má být poskytováno, aniž by ponechala těmto zadavatelům jakoukoliv možnost ověřit základní prvky těchto nabídek tím, že by požádali dotyčné uchazeče o jejich upřesnění. Tak by tomu nebylo, jestliže by vnitrostátní nebo místní právní úprava či dotyčný zadavatel, z důvodu přespříliš vysokého počtu nabídek, který by mohl tohoto zadavatele zavazovat ke kontradiktornímu ověření tak vysokého počtu nabídek, že by to překračovalo jeho správní kapacitu nebo mohlo z důvodu zpoždění, ke kterému by toto ověření mohlo vést, ohrozit uskutečnění projektu, stanovili přiměřenou prahovou hodnotu, jejíž překročení by vedlo k automatickému vyloučení mimořádně nízkých nabídek.
 (1) Úř. věst. C 143, 17.6.2006.
 Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/33
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Othman v. Rada
 (Věc T-711/15)
 (2016/C 059/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Razan Othman (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;
 —
 uložil Evropské unii povinnost nahradit škodu, která žalobci vznikla, ve výši, kterou Tribunál určí ex aequo et bono;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod vycházející z toho, že žalobci vznikla nemajetková újma z důvodu poškození jeho pověsti v přímé souvislosti s opatřeními přijatými Radou Evropské unie, za něž tento orgán nese odpovědnost.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. října 2009 — CureVac v. OHIM — Qiagen (RNAiFect)
 (Věc T-80/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RNAiFect - Starší slovní ochranná známka Společenství RNActive - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2009/C 297/28
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CureVac GmbH (Tübingen, Německo) (zástupce: F. Graf von Stosch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: M. Kicia a S. Schäffner, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Qiagen GmbH (Hilden, Německo) (zástupci: původně E. Krings, poté V. von Bomhard, A. Renck a T. Dolde, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. prosince 2007 (věc R 1219/2006-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi CureVac GmbH a Qiagen GmbH.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti CureVac GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/7
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. ledna 2014 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-296/12) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb - Volný pohyb kapitálu - Daň z příjmů - Příspěvky placené v rámci důchodového spoření - Daňová úleva pouze pro platby ve prospěch institucí nebo fondů usazených v témže členském státě - Soudržnost daňového systému - Účinnost daňové kontroly)
 2014/C 93/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a W. Roels, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království (zástupci: J.-C. Halleux a M. Jacobs, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 56 a 63 SFEU — Platby na důchodové spoření — Snížení daně — Konečné platby v Belgii
 Výrok
 1)
 Belgické království tím, že přijalo a zachovalo daňovou úlevu pro příspěvky placené v rámci důchodového spoření v rozsahu, v němž se uplatní pouze na platby vůči institucím a fondům usazeným v Belgii, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 56 SFEU.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 273, 8.9.2012.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/8
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 29. března 2012 — Evropská komise v. Švédské království
 (Věc C-607/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2008/1/ES - Integrovaná prevence a omezování znečištění - Požadavky pro udělení povolení pro stávající zařízení - Povinnost zajistit provoz takových zařízení v souladu s požadavky směrnice)
 2012/C 151/14
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a K. Simonsson, zmocněnci)
 Žalované: Švédské království (zástupce: A. Falk, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 24, s. 8) — Požadavky pro udělení povolení pro stávající zařízení — Povinnost zajistit, aby uvedená zařízení byla provozována v souladu s požadavky stanovenými směrnicí
 Výrok
 1)
 Švédské království tím, že nepřijalo nezbytná opatření zajišťující, že se příslušné orgány na základě povolení podle článků 6 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (kodifikované znění) nebo na základě přezkoumání, případně aktualizace podmínek postarají, aby stávající zařízení byla provozována v souladu s požadavky článků 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 5 odst. 1 této směrnice.
 2)
 Švédskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 89, 19.03.2011.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/23
 Žaloba podaná dne 7. srpna 2007 – Nölle v. OHIM – Viña Carta Vieja (Puzzle)
 (Věc T-303/07)
 (2007/C 235/42)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jürgen Nölle (Rheinberg, Německo) (zástupce: J. Reinartz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Viña Carta Vieja, S.A.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 5. června 2007 ve věci R 911/2006-2 jakož i rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 29. června 2006 č. B 802 340, a tím zamítnout v plném rozsahu námitky osoby, která podala námitky ze dne 24. února 2005, proti přihlášce ochranné známky žalobce ze dne 20. února 2004 týkající se slovní ochranné známky „Puzzle“.
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení včetně nákladů případného vedlejšího účastníka.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Puzzle“ pro výrobky zařazené do tříd 16, 32 a 33 (přihláška č. 3 674 561).
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Viña Carta Vieja, S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zejména slovní ochranná známka „MONKEY PUZZLE“ pro výrobky zařazené do třídy 33 (ochranná známka Společenství č. 3 238 144).
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení v rozsahu, v němž vyhovuje námitkám pro výrobky třídy 32.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož neexistuje nebezpečí záměny obou sporných ochranných známek.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/54
 Žaloba podaná dne 8. prosince 2014 – ZZ v. ESVČ
 (Věc F-137/14)
 (2015/C 034/67)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Evropské služby pro vnější činnost ze dne 29.01.2014 vypovědět pracovní smlouvu žalobce uzavřenou na dobu neurčitou, jakož i návrh žalobce na náhradu morální a nehmotné újmy, která mu vznikla
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ESVČ, sdělené žalobci dopisem ESVČ ze dne 29.01.2014, podle kterého se dne 31.08.2014 o půlnoci při uplatnění sedmiměsíční výpovědní lhůty ukončuje zaměstnanecký poměr žalobce,
 —
 uložit ESVČ, aby žalobci zaplatil náhradu škody v přiměřené výši ponechané na uvážení Tribunálu za morální a nemateriální újmu vzniklou žalobci rozhodnutím ESVČ uvedených v prvním návrhovém žádání,
 —
 uložit ESVČ, aby žalobci nahradil vzniklou hmotnou újmu v plné výši, zejména zaplacením veškerých dlužných odměn a všech ostatních výdajů žalobce zapříčiněných protiprávním jednáním ESVČ (snížených o obdrženou podporu v nezaměstnanosti resp. o odměnu za využití pracovní síly),
 podpůrně pro případ, že z právních nebo skutkových důvodů nedojde k opětovnému začlenění žalobce do služby nebo k opětovnému zaměstnání za dosavadních podmínek, uložit ESVČ na základě hmotné újmy vzniklé žalobci protiprávním ukončením jeho činnosti náhradu škody ve výši rozdílu mezi příjmem, který může žalobce skutečně očekávat, a příjmem, kterého by žalobce dosáhl, pokud by smlouva nadále trvala, s přihlédnutím k důchodovým dávkám a jiným nárokům, a
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/53
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2004 France Télécom S.A. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-340/04)
 (2004/C 262/98)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 11. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností France Télécom S.A., se sídlem v Paříži, zastoupenou Christophem Clarencem a Javierem Ruizem Calzadem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise č. C(2004)1929 ze dne 18. května 2004, jímž se společnosti France Telécom S.A., jakož i všem podnikům, které přímo či nepřímo ovládá, ukládá, aby se podřídily kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení č. 1/2003 (věc č. COM/C-38.916),
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení vzniklých France Télécom v rámci této žaloby na neplatnost.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Kontrola, k níž se váže dotčené rozhodnutí, se týká „předpokládaného vynucování nerovných prodejních cen v oblasti vysokorychlostního internetového připojení pro domácnosti v rozporu s článkem 82 Smlouvy o ES s úmyslem omezit a vytlačit ostatní soutěžitele“ (článek 1 napadeného rozhodnutí) a je určena žalobkyni a její dceřinné společnosti Wanadoo, jakož i všem podnikům, které tyto společnosti přímo či nepřímo ovládají (článek 3). Komise měla za to, že prošetření toho, zda došlo k naznačovaným jednáním, vyžaduje kontrolu podle čl. 20 odst. 4 nařízení (ES) č. 1/2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (1). V projednávané věci je napadáno právě toto rozhodnutí, jímž se nařizuje uvedená kontrola.
 Žalobkyně na podporu svého žalobního návrhu zaprvé uplatňuje porušení povinnosti uvést odůvodnění. V této souvislosti upřesňuje, že nerozumí tomu, že je jí rozhodnutí osobně určeno a že je dotčena touto kontrolou. Zdůrazňuje se, že v souladu s argumentací v rozhodnutí „Wanadoo“ ze dne 16. července 2003, jímž byla uznána autonomie společnosti Wanadoo vůči žalobkyni v její cenové politice na francouzském trhu služeb vysokorychlostního internetového připojení pro domácnosti, Komise ve svém rozhodnutí připisuje existenci údajně nerovných prodejní cen, jakož i údajnou strategii vytlačit soutěžitele, společnosti Wanadoo, a nikoli společnosti France Télécom. Dále Komise opomněla odůvodnit, proč považovala za nutné nařídit kontrolu sazeb nabízených společností Wanadoo, přestože tyto sazby podléhají její kontrole na základě jejího rozhodnutí ze 16. července 2003 a že mimoto byly právě specificky prošetřeny a potvrzeny Conseil français de la concurence (Francouzskou radou pro hospodářskou soutěž).
 Zadruhé, žalobkyně vytýká napadenému rozhodnutí, že nezohlednilo požadavky zásady loajální spolupráce, kterou je Evropská Komise povinna zachovávat ve svých vztazích s vnitrostátními orgány, jak je stanovena v článku 10 Smlouvy o ES a prováděna nařízením (ES) č. 1/2003 nejprve tím, že opomněla uvědomit vnitrostátního soudce o tomto celkovém kontextu a následně se zdržela konzultací s Conseil français de la concurence, přestože u něj bylo zahájeno v lednu 2004 řízení za podmínek stanovených v čl. 11 odst. 6 tohoto nařízení.
 Zatřetí a na posledním místě, žalobkyně uplatňuje porušení zásady proporcionality, a to jak ve vztahu ke zjevnému cíli kontrolování, tak ve vztahu k jeho kontextu a neexistenci jakékoli skutečnosti potvrzující riziko zatajování nebo znehodnocení důkazních prostředků.
 (1) Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1.


text:
 25.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/28
 Žaloba podaná dne 27. dubna 2005 Bundesverband deutscher Banken e.V. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-163/05)
 (2005/C 155/54)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 27. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Bundesverband deutscher Banken e.V., se sídlem v Berlíně, zastoupeným H.-J. Niemeyerem a K.-S. Scholzem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 20. října 2004 ve věci K (2004) 3931 konečné COR – Landesbank Hessen-Thüringen – Girozentrale;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce napadá rozhodnutí Komise ze dne 20. října 2004 ve věci K (2004) 3931 konečné COR o podpoře Německa ve prospěch Landesbank Hessen-Thüringen – Girozentrale (Helaba). V napadeném rozhodnutí Komise mimo jiné konstatuje, že vzdání se přiměřené úplaty ve výši 0,3 % p. a. za tu část kapitálu, která byla převedena ze spolkové země Hesensko na Helaba, představuje podporu, která je neslučitelná se společným trhem.
 Žalobce uplatňuje, že napadené rozhodnutí porušuje ustanovení čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože:
 —
 Komise při posuzování obvyklé tržní úplaty vychází z nesprávného rozhodného časového období a proto nesprávně používá kritérium tržně jednajícího investora;
 —
 právní a hospodářské posouzení vloženého kapitálu je chybné;
 —
 určení kapitálové základny, která je rozhodující pro úplatu, je chybné;
 —
 Komise nesprávně určila přiměřenou úplatu za vklad do Helaba.
 Žalobce dále uplatňuje, že napadené rozhodnutí je nutno zrušit, protože porušuje povinnost odůvodnění podle článku 253 Smlouvy o ES. Žalobce uvádí, že odpočet celkových nákladů na refinancování Helaba z důvodů chybějící likvidity vkladu byl proveden bez dostatečného odůvodnění. Mimoto představuje podle názoru žalobce tento odpočet nákladů na refinancování porušení čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2010 proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. září 2010 ve věci T-575/08, 4care AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc C-535/10 P)
 ()
 2011/C 30/39
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: 4care AG (zástupce: S. Redeker, Rechtsanwältin)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Laboratorios Diafarm, S.A.
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit rozsudek čtvrtého senátu Tribunálu ze dne 8. září 2010, věc T-575/08, a zamítnout námitku vedlejší účastnice řízení.
 —
 Uložit žalovanému a vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Předmětný kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým tento soud zamítl žalobu navrhovatelky na neplatnost rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 7. října 2008 o zamítnutí jejího návrhu na zápis slovního označení „Acumed“. Tribunál svým rozsudkem potvrdil rozhodnutí odvolacího senátu, podle kterého existuje nebezpečí záměny se starší národní slovní ochrannou známkou „AQUAMED ACTIVE“.
 Napadeným rozhodnutím Tribunálu údajně došlo k porušení práva Unie ve smyslu článku 58 Statutu Soudního dvora. Tribunál údajně nesprávně posoudil rozlišovací způsobilost namítané ochranné známky, podobnost kolidujících označení, jakož i otázku nebezpečí záměny.
 V rámci přezkumu rozlišovací způsobilosti Tribunál údajně dostatečně nezohlednil popisný charakter pojmu „AQUAMED“ v rámci namítané ochranné známky. Krom toho Tribunál údajně nesprávně posoudil význam množství starších cizích ochranných známek, které uvedla žalobkyně. Označení „AQUAMED ACTIVE“ má podle navrhovatelky v podstatě slabou vnitřní rozlišovací způsobilost nejen na základě použití popisných a ve výrobním odvětví nadále obvyklých složek označení. Navíc údajně dochází k dodatečnému oslabení rozlišovací způsobilosti z důvodu používání podobných třetích označení v obchodním styku. Pokud by Tribunál správně tyto okolnosti posoudil, došel by k závěru, že namítaná ochranná známka „AQUAMED ACTIVE“ má každopádně velmi nepatrnou rozlišovací způsobilost a tím požívá úzký rozsah ochrany.
 V rámci zkoumání podobnosti označení Tribunál údajně ponechal podstatné okolnosti nezohledněné a tím neprovedl žádné rozsáhlé posouzení. Tribunál údajně neprávem vycházel z toho, že část „ACTIVE“ starší ochranné známky je třeba zcela nezohledňovat v rámci porovnání označení, a že je třeba porovnat pouze pojmy „AQUAMED“ a „Acumed“. Tribunál přitom údajně nezohlednil, že pojmy „AQUAMED“ a „ACTIVE“ tvoří úzkou kombinaci, což je v rozporu s úplným odsunutím pojmu „ACTIVE“. Pokud by Tribunál postavil namítanou ochrannou známku „AQUAMED ACTIVE“ jako takovou proti přihlášené ochranné známce „Acumed“, musel by údajně konstatovat neexistenci podobnosti označení.
 I kdyby se — neprávem — porovnávaly pouze pojmy „AQUAMED“ a „Acumed“, Tribunál se údajně každopádně dopustil nesprávného právního posouzení, když posuzoval otázku nebezpečí záměny. V tomto ohledu Tribunál údajně nevzal v úvahu několik dřívějších rozhodnutí, ve kterých bylo za srovnatelných okolností nebezpečí záměny vyloučeno. Navíc Tribunál údajně nezohlednil, že v důsledku úzkého rozsahu ochrany namítané ochranné známky stačí již nepatrné rozdíly označení k tomu, aby se vyloučilo nebezpečí záměny. Pokud by Tribunál vzal tuto okolnost v úvahu, dospěl by podle navrhovatelky k závěru, že přihlášená ochranná známka je na základě existujících obrazových, zvukových a koncepčních rozdílů každopádně dostatečně odlišná od namítané ochranné známky.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Ítélőtábla (Maďarsko) dne 11. května 2011 — Észak-dunántúli Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság, Hochtief Construction AG Magyarországi Fióktelepe v. Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság
 (Věc C-218/11)
 2011/C 232/23
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Ítélőtábla
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Észak-dunántúli Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (Édukövízig), Hochtief Construction AG Magyarországi Fióktelepe
 Žalovaná: Közbeszerzések Tanácsa Közbeszerzési Döntőbizottság
 Vedlejší účastníci: Vegyépszer Építő és Szerelő Zrt., MÁVÉPCELL Kft.
 Předběžné otázky
 1)
 Je možné pravidlo stanovené v čl. 44 odst. 2 směrnice 2004/18/ES (1), že minimální úroveň způsobilosti lze vyžadovat v souladu s čl. 47 odst. 1 písm. b) téže směrnice, vykládat v tom smyslu, že zadavatel má právo spojovat minimální úroveň způsobilosti s jediným ukazatelem účetního dokumentu (rozvahou), který si zvolí k prokázání hospodářských a finančních předpokladů?
 2)
 Pro případ kladné odpovědi na první otázku soud pokládá dále otázku, zda je požadavek souladu stanovený ve zmíněném čl. 44 odst. 2 směrnice splněn údajem (zisk nebo ztráta za účetní období) zvoleným pro prokázání minimální úrovně způsobilosti, který má různý obsah v závislosti na účetních předpisech každého členského státu.
 3)
 Postačuje k překlenutí rozdílů, které mezi členskými státy nepochybně existují, aby zadavatel vedle dokumentů zvolených pro prokázání hospodářských a finančních předpokladů zajistil možnost využít vnějších prostředků (čl. 47 odst. 3), nebo ke splnění požadavku souladu ohledně všech dokumentů, které určí, musí zadavatel zajistit, aby bylo možné prokázat tyto předpoklady jiným způsobem (čl. 47 odst. 5)?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132)


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/23
 Žaloba podaná dne 2. září 2004 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
 (Věc C-378/04)
 (2004/C 262/42)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 2. září 2004 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Denisem Martinem a Horstpeterem Kreppelem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Rady 1999/38/ES ze dne 29. dubna 1999, kterou se podruhé mění směrnice 90/394/EHS o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí karcinogenům při práci a rozšiřuje na mutageny (1), respektive tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 2)
 uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice 1999/38/ES uplynula dne 29. dubna 2003.
 (1) Úř. věst. L 138, 1.6.1999, s. 66.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. dubna 2014 – Euris Consult v. Parlament
 (Věc T-637/11) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Poskytování překladatelských služeb do maltštiny - Pravidla pro předávání nabídek - Odmítnutí nabídky uchazeče - Nedodržení pravidel pro předkládání, jejichž cílem je zaručit důvěrnost obsahu nabídek před otevřením - Námitka nepoužitelnosti - Přiměřenost - Rovné zacházení - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 41 Listiny základních práv Evropské unie - Článek 98 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002 - Článek 143 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002“)
 2014/C 194/25
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Euris Consult Ltd (Floriana, Malta) (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: L. Darie a F. Poilvache, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovaného: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a F. Dintilhac, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 18. října 2011, kterým se odmítá nabídka podaná žalobkyní v rámci zadávacího řízení na veřejnou zakázku na interinstitucionální služby MT/2011/EU týkající se poskytování překladatelských služeb do maltštiny.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Euris Consult Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/20
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Afton Chemical Limited v. The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
 (Věc C-517/07) (1)
 („Směrnice 92/81/EHS - Spotřební daně z minerálních olejů - Článek 2 odst. 2 a 3, jakož i čl. 8 odst. 1 písm. a) - Směrnice 2003/96/ES - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Článek 2 odst. 2 až 4 písm. b) - Oblast působnosti - Přísady do pohonných hmot, které mají vlastnosti minerálních olejů nebo energetických produktů, ale které nejsou používány jako pohonné hmoty - Vnitrostátní režim zdanění“)
 (2009/C 44/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně : Afton Chemical Limited
 Žalovaná : The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (Chancery Division) – Výklad čl. 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, s. 12), čl. 2 odst. 3 a odst. 4 písm. b) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51) a článku 3 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1) – Minerální oleje přidávané do pohonných hmot pro jiné účely, než je pohon vozidla, které však nejsou nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota – Zdanění jako pohonná hmota?
 Výrok
 Článek 2 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů, ve znění směrnice Rady 94/74/ES ze dne 22. prosince 1994, pokud jde o období do 31. prosince 2003, a čl. 2 odst. 3 a 4 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, pokud jde o období od 1. ledna do 31. října 2004, musejí být vykládány v tom smyslu, že takové přísady do pohonných hmot, jaké jsou dotčeny ve věci v původním řízení, které mají vlastnosti „minerálních olejů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 první z těchto směrnic nebo „energetických produktů“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 druhé z těchto směrnic, ale které nejsou určeny k použití, nabízeny k prodeji nebo používány jako pohonná hmota, musejí podléhat režimu zdanění upravenému uvedenými směrnicemi.
 (1) Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/50
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Reali v. Komise
 (Věc F-136/06) (1)
 („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Přijímání - Zařazení do platové třídy - Odborná praxe - Diplom - Rovnocennost“)
 (2009/C 32/98)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Enzo Reali (Florencie, Itálie) (zástupce: S. A. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a M. Velardo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Veřejná služba – Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 30. srpna 2006, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem, smluvním zaměstnancem, za účelem přeřazení z platové třídy 14 do platové třídy 16 funkční skupiny IV na základě váhy, která má být přiznána jeho diplomu „Laurea in Scienze Agrarie“ při stanovení jeho odborné praxe
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007, s. 38.


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slovenskej republiky) – Radosław Szoja v. Sociálna poisťovňa
 (Věc C-89/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Uplatňování systémů sociálního zabezpečení - Migrující pracovníci - Osoba, která je činná jako zaměstnanec a osoba samostatně výdělečně činná ve dvou různých členských státech - Určení použitelných právních předpisů - Nařízení (ES) č. 883/2004 - Článek 13 odst. 3 - Nařízení (ES) č. 987/2009 - Článek 14 odst. 5b - Článek 16 - Účinky rozhodnutí Správní komise pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení - Nepřípustnost“)
 (2017/C 293/07)
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Najvyšší súd Slovenskej republiky
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Radosław Szoja
 Odpůrkyně: Sociálna poisťovňa
 Za přítomnosti: WEBUNG, s.r.o.
 Výrok
 Článek 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 465/2012 ze dne 22. května 2012, musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem určení vnitrostátních právních předpisů, které se podle tohoto ustanovení použijí na takovou osobu, jako je navrhovatel v původním řízení, která je obvykle činná jako zaměstnanec a osoba samostatně výdělečně činná v různých členských státech, je třeba zohlednit požadavky stanovené v čl. 14 odst. 5b a v článku 16 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 883/2004, ve znění nařízení č. 465/2012
 (1) Úř. věst. C 175, 17.5.2016.


text:
 26.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Grondwettelijk Hof (Belgie) dne 19. února 2015 – Paul Vervloet a další, Organisme voor de financiering van pensioenen Ogeo Fund, Gemeente Schaarbeek, Frédéric Ensch Famenne v. Ministerraad, vedlejší účastnice řízení: Arcofin CVBA a další
 (Věc C-76/15)
 (2015/C 171/17)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Grondwettelijk Hof (Ústavní soud)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Paul Vervloet, Marc De Witt, Edgard Timperman, Godelieve Van Braekel, Patrick Beckx, Marc De Schryver, Guy Deneire, Steve Van Hoof, Organisme voor de financiering van pensioenen Ogeo Fund, Gemeente Schaarbeek, Frédéric Ensch Famenne
 Žalovaná: Ministerraad (Rada ministrů)
 Vedlejší účastnice řízení: Arcofin CVBA, Arcopar CVBA, Arcoplus CVBA
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno články 2 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (1), případně ve spojení s články 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie (2) a se všeobecnou zásadou rovného zacházení vykládat v tom smyslu, že
 a)
 ukládají členským státům povinnost, aby podíly ve schválených družstvech působících ve finančním sektoru byly pojištěny stejným způsobem jako vklady?
 b)
 brání tomu, aby členský stát pověřil subjekt, který je částečně pověřen pojištěním vkladů zmíněných v této směrnici, pojištěním hodnoty podílů fyzických osob, jež jsou členy schváleného družstva působícího ve finančním sektoru, rovněž až do výše 1 00 000 eur?
 2)
 Je rozhodnutí Evropské komise ze dne 3. července 2014 (3)„o státní podpoře SA.33927 (12/C) (ex 11/NN), kterou poskytla Belgie – Systém pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev“, slučitelné s články 107 a 296 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud je systém pojištění, který je předmětem tohoto rozhodnutí, kvalifikován jako nová státní podpora?
 3)
 Je třeba v případě záporné odpovědi na druhou otázku vykládat článek 107 Smlouvy o fungování Evropské unie tak, že právní úprava státní záruky poskytnuté fyzickým osobám, které jsou členy schválených družstev působících ve finančním sektoru, je ve smyslu čl. 36/24 § 1 odst. 1 bodu 3 zákona ze dne 22. února 1998 o stanovení základního statutu Belgické národní banky novou státní podporou, která musí být oznámena Evropské komisi?
 4)
 Je v případě kladné odpovědi na druhou otázku totéž rozhodnutí Evropské komise slučitelné s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud je vykládáno v tom smyslu, že se v něm vychází z toho, že se sporná státní podpora začala poskytovat před 3. březnem 2011 nebo před 1. dubnem 2011 nebo v jednom z těchto dnů, anebo naopak, pokud je vykládáno v tom smyslu, že se v něm vychází z toho, že se uvedená státní podpora začala poskytovat později?
 5)
 Je třeba čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že členskému státu zakazuje, aby přijal takové opatření, jako je opatření obsažené v čl. 36/24 odst. 1 bodu 3 zákona ze dne 22. února 1998 o stanovení základního statutu Belgické národní banky, pokud se na základě tohoto opatření začne poskytovat státní podpora nebo pokud toto opatření představuje státní podporu, která se již poskytuje, a tato státní podporu ještě nebyla oznámena Evropské komisi?
 6)
 Je třeba čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že členskému státu zakazuje, aby bez předchozího oznámení Evropské komisi přijal takové opatření, jako je opatření obsažené v čl. 36/24 odst. 1 bodu 3 zákona ze dne 22. února 1998 o stanovení základního statutu Belgické národní banky, pokud toto opatření představuje státní podporu, která dosud není poskytována?
 (1) Úř. věst. L 135, s. 5; Zvl. vyd. 06/02, s. 252.
 (2) Úř. věst. 2000, C 364, s. 1.
 (3) Rozhodnutí Komise 2014/686/EU ze dne 3. července 2014 o státní podpoře SA.33927 (12/C) (ex 11/NN), kterou Belgie poskytla systému pojištění na ochranu podílů jednotlivých členů finančních družstev [oznámeno pod číslem C(2014)1021] (Úř. věst. L 284, s. 53).


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshofs (Německo) dne 27. prosince 2012 — Ehrmann AG v. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e. V.
 (Věc C-609/12)
 2013/C 101/16
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshofs
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ehrmann AG
 Žalovaný: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs e. V.
 Předběžná otázka
 Bylo nutné dodržovat informační povinnosti podle čl. 10 odst. 2 nařízení (ES) č. 1924/2006 (1) již v roce 2010?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, Úř. věst. L 404, s. 9, ve znění nařízení Komise (EU) č. 116/2010 ze dne 9. února 2010, Úř. věst. L 37, s. 16, ve znění změn.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 3. února 2017 – INEOS Köln GmbH v. Spolková republika Německo
 (Věc C-58/17)
 (2017/C 144/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Berlin
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: INEOS Köln GmbH
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžná otázka
 Musí být rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (1) vykládáno v tom smyslu, že definice „dílčího zařízení pro emise z procesů (process emissions sub-installation)“ uvedená v čl. 3 písm. h) rozhodnutí 2011/278/EU předpokládá plynné skupenství částečně zoxidovaného uhlíku, nebo se vztahuje i na částečně zoxidovaný uhlík v tekutém stavu?
 (1) Úř. věst. L 130, s. 1.