text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. prosince 2015 The Tea Board proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 2. října 2015 ve věci T-627/13, The Tea Board v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-676/15 P)
 (2016/C 106/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: The Tea Board (zástupci: M.C.Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek Tribunálu ze dne 2. října 2015, T-627/13, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu týkající se služeb zahrnutých přihlašovanou ochrannou známkou pro třídy 35 a 38:
 Obchodní poradenství zaměřené na vytváření a provozování maloobchodních řetězců a nákupních center, na maloobchodní prodej a reklamu; podpora prodeje (pro druhé), reklama, pomoc při řízení obchodní činnosti, obchodní administrativa, online reklama v počítačové síti, šíření reklamního materiálu (letáků, prospektů, bezplatných novin, vzorků), předplatné na noviny pro druhé; obchodní informace a průzkum; organizování obchodních nebo reklamních akcí, výstav, správa reklamy, pronájem reklamního prostoru, rozhlasová, televizní reklama, reklamní sponzorování. (Třída 35)
 Telekomunikace, přenos zpráv a obrazu prostřednictvím počítače, interaktivní dálkové přenosy s prezentací výrobků, komunikace prostřednictvím počítačových terminálů, komunikace (přenos) prostřednictvím otevřených nebo uzavřených celosvětových počítačových sítí. (Třída 38)
 —
 a případně vrátil věc zpět Tribunálu,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Navrhovatel se domáhá částečného zrušení rozsudku Tribunálu, T-627/13, ze dne 2. října 2015, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu, pokud jde o služby pokryté spornou ochrannou známkou pro třídy 35 a 38.
 2.
 Kasační opravný prostředek má dva důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) a porušení čl. 8 odst. 5 tohoto nařízení.
 3.
 Podle navrhovatele má kolektivní ochranná známka Společenství podle čl. 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 základní funkci spočívající v tom označovat zeměpisný původ zboží a neslouží k označení obchodního původu, ale pouze jako záruka kolektivního původu zboží a služeb nabízených a prodávaných pod touto kolektivní ochrannou známkou, tj. že výrobky pochází od podniku nacházejícího se v zeměpisném regionu, který je akceptován jako kolektivní ochranná známka a je oprávněn tuto známku používat.
 4.
 Podle navrhovatele musí být zeměpisný původ v rámci čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 zohledněn jako relevantní faktor při posuzování podobnosti zboží či služeb nebo při celkovém posuzování pravděpodobnosti záměny.
 5.
 Je-li srovnáváno zboží či služby označených starší kolektivní ochrannou známkou Společenství na základě čl. 66 odst. 2, kterou představuje zeměpisné označení, se zbožím či službami označenými individuální ochrannou známkou Společenství, podle navrhovatele nerozhoduje, zda si je předmětné zboží nebo služby podobné co do povahy, účelu, koncových uživatelů či distribučních kanálů. Spíše je třeba se tázat, zda ono zboží či služby mají stejný zeměpisný původ.
 6.
 Výklad čl. 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 navrhovaný navrhovatelem vyplývá z
 1)
 vnitřní systematiky nařízení č. 207/2009, a konkrétně z toho, že
 i.
 článek 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 představuje výjimku v rámci nařízení No. 207/2009, neboť podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 nebudou zapsány ochranné známky sestávající výlučně z označení či znaků, které mohou v obchodě sloužit k označení zeměpisného původu zboží či služby,
 ii.
 podle čl. 67 odst. 2) nařízení č. 207/2009 musí stanovy regulující používání kolektivní ochranné známky Společenství spočívající v zeměpisném označení povolovat komukoli, jehož zboží a služby pochází z této zeměpisné oblasti, aby se stal členem sdružení, jež je majitelem ochranné známky, a proto kolektivní ochranná známka společenství spočívající v zeměpisném označení nikdy nemůže odlišovat zboží či služby členů sdružení, které je majitelem této ochranné známky, od zboží či služeb jiných podniků.
 2)
 výkladu tohoto ustanovení podle nařízení č. 1151/2012 (2) a Dohody TRIPS, podle něhož požívá zeměpisné označení vysoké úrovně ochrany a je zakázána prezentace zboží, které uvádí nebo naznačuje, že předmětné zboží pochází z jiné zeměpisné oblasti, než je skutečné místo původu, a uvádí tak veřejnost v omyl, co se týče zeměpisného původu tohoto zboží.
 7.
 Podle navrhovatele jsou vlastnosti, které Tribunál uvedl ve vztahu k DARJEELING, převoditelné na takové služby, jako je obchodní poradenství a telekomunikace, a mohou posílit přitažlivost sporné ochranné známky. Navrhovatel dále podotýká, že Tribunál v rozsudku neodůvodnil, proč by nemohly být vlastnosti spojované s ochrannou známkou DARJEELING přeneseny na služby zařazené do tříd 35 a 38, takže se podle navrhovatele již tím dopustil nesprávného právního posouzení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 343, s. 1).


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/62
 Žaloba podaná dne 16. prosince 2008 – Repsol YPF Lubricantes y especialidades a další v. Komise
 (Věc T-562/08)
 (2009/C 44/106)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Repsol YPF Lubricantes y especialidades, SA (Madrid, Španělsko), Repsol Petróleo, SA (Madrid, Španělsko), Repsol YPF, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. Jiménez-Laiglesia Oñate, J. Jiménez-Laiglesia Oñate a S. Rivero Mena, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit články 1 a 2 rozhodnutí a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v tomto řízení je totéž jako ve věci T-540/08 Esso a další v. Komise.
 Žalobkyně na podporu svých návrhů zaprvé tvrdí, že nebylo prokázáno, že Repsol YPF Lubricantes y especialidades S.A. (Rylesa) se podílela na některých vymezených jednáních, na jejichž základě byla uložena pokuta. Rozhodnutí zejména náležitě neprokázalo, že se Rylesa účastnila dohody o rozdělení zákazníků a trhů.
 Rozhodnutí rovněž nezohledňuje skutečnost, že cílem technických schůzek nebylo rozdělení zákazníků a trhů. K takovým praktikám, kdyby existovaly, by došlo, jak některé z podniků, jimž bylo rozhodnutí určeno, uznaly, v rámci bilaterálních a multilaterálních kontaktů na okraj technických schůzek. V napadeném rozhodnutí se však má za to, že není nutné zkoumat takové bilaterální a multilaterální kontakty, z čehož vyplývá, že nelze mít za to, že se žalobkyně podílely na protiprávním jednání identifikovaném rozhodnutím. Rozhodnutí každopádně nevysvětluje, proč je Rylesa považována za odpovědnou za uvedená jednání, když zároveň zbavuje odpovědnosti jiné podniky, které byly přítomny na technických schůzkách, a které uvádí jako svědky tohoto jednání.
 Žalobkyně rovněž zpochybňují kritérium použité Komisí pro vymezení obratu relevantních výrobků, a tedy stanovení použitelné pokuty. Rozhodnutí jednak přesně nedefinuje výrobky dotčené protiprávním jednáním. Jednak v souladu s pokyny pro výpočet pokut z roku 2006, použitelnými na tento případ, musí být pokuty určeny podle hodnoty tržeb podniků během posledního celého hospodářského roku jeho účasti na protiprávním jednání. Komise však v tomto případě neuplatnila obecné pravidlo a vypočetla výši pokuty odkazem na průměrné tržby Rylesa od roku 2001 do roku 2003. Komise v žádném okamžiku neuvedla důvody, proč v případě Rylesa neuplatnila pravidla, které si v pokynech stanovila, a uplatnila kritérium (průměrná hodnota tržeb od roku 2001 do roku 2003), které je podstatně na újmu Rylesa. Hodnota tržeb, která má být zohledněna, je ta z roku 2003, jak samo rozhodnutí uvádí, neboť to je poslední celý rok, ve kterém, jak sama Komise připouští, se Rylesa účastnila na protiprávním jednání.
 Komise má v rozhodnutí za to, že protiprávní jednání Rylesa bylo ukončeno dne 4. srpna 2004. Nebylo však nikterak prokázáno, že jakékoli protiprávní jednání Rylesa pokračovalo až do tohoto dne. Rylesa se zejména neúčastnila dohod nebo praktik přijatých na technických schůzkách, které se konaly v první polovině roku 2004. Je tedy třeba mít za to, že jakékoliv porušení bylo ukončeno v lednu 2004 nebo nejpozději v květnu 2004.
 Konečně napadené rozhodnutí nezohledňuje četné důkazy předložené ve správním řízení, kterými se prokazuje, že Rylesa je entita zcela nezávislá na své mateřské společnosti, Repsol Petróleo, S.A. Judikatura v každém případě Komisi neumožňuje rozšířit odpovědnost za protiprávní jednání, kterého se společnost dopustila, na celou skupinu, jíž je součástí. Odpovědnost Repsol YPF, S.A. tedy nebyla prokázána.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Münster (Německo) dne 26. dubna 2016 – X v. Finanzamt I
 (Věc C-238/16)
 (2016/C 343/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Münster
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: X
 Žalovaný: Finanzamt I
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 132 odst. 1 písm. d) směrnice 2006/112/ES (1) vykládán v tom smyslu, že dodání lidské krve zahrnuje i dodání krevní plazmy získané z lidské krve?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Platí to i pro krevní plazmu, která není přímo určena pro léčebné účely, ale pro výrobu léků?
 3)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku: Je z hlediska klasifikace jako krve rozhodující výlučně stanovený účel, nebo též teoreticky existující možnost využití krevní plazmy?
 4)
 V případě kladné odpovědi na první a druhou otázku: Vede transakce, která je podle čl. 132 odst. 1 písm. d) směrnice 2006/112/ES v členském státě osvobozena od daně z přidané hodnoty, a to bez ohledu na úpravu DPH použitelnou ve třetí zemi, k vyloučení odpočtu daně na vstupu na základě článku 168 této směrnice i v případě, že se jedná o dodání pro účely vývozu zboží, při kterém je možné uplatnit odpočet daně na vstupu na základě čl. 169 písm. b) směrnice 2006/112/ES ve spojení s čl. 146 odst. 1 uvedené směrnice?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/23
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 13. prosince 2004
 ve věci T-8/03, El Corte Inglés, SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Obrazová ochranná známka EMILIO PUCCI - Námitky majitele národních obrazových ochranných známek EMIDIO TUCCI - Částečné zamítnutí zápisu)
 (2005/C 45/52)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci T-8/03, El Corte Inglés, SA, se sídlem v Madridu (Španělsko), zastoupená J. Rivasem Zurdem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: P. Bullock a O. Montalto), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník před Soudem, byla Emilio Pucci Srl, se sídlem ve Florencii (Itálie), zastoupená P. L. Roncagliou, G. Lazzerettim a M. Bolettem, advokáty, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. října 2002 (spojené věci R 700/2000-4 a R 746/2000-4), které se týká námitek majitele národních obrazových ochranných známek EMIDIO TUCCI proti zápisu obrazové ochranné známky EMILIO PUCCI jako ochranné známky Společenství, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 13. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 70, 22.3.2003.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/10
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – Nicole Hassett v. South Eastern Health Board a Cheryl Roberty v. North Western Health Board
 (Věc C-372/07) (1)
 (Soudní příslušnost - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 22 odst. 2 - Spory týkající se platnosti usnesení orgánů společností - Výlučná příslušnost soudů státu, ve kterém se nachází sídlo - Odborový svaz lékařů)
 (2008/C 301/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Nicole Hassett, Cheryl Roberty
 Žalovaní: South Eastern Health Board, North Western Health Board
 Za přítomnosti: Raymonda Howarda, Medical Defence Union Ltd, MDU Services Ltd, Briana Davidsona
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Supreme Court – Výklad čl. 22 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s.1) – Odborový svaz lékařů, založený jako společnost podle práva některého členského státu, který poskytuje pomoc nebo záruky svým členům vykonávajícím svoji praxi v tomto nebo jiném členském státě – Poskytování pomoci nebo záruky závislé na rozhodnutí přijatém představenstvem této společnosti na základě neomezené diskreční pravomoci – Zpochybnění rozhodnutí zamítajícího poskytnutí pomoci nebo náhrady škody lékaři vykonávajícímu svoji praxi v jiném členském státě – Výlučná pravomoc soudů státu, ve kterém má společnost sídlo, na základě čl. 22 odst. 2 nařízení
 Výrok
 Článek 22 bod 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že se platnosti usnesení orgánů společnosti, ve smyslu tohoto ustanovení, netýká taková žaloba, o jakou se jedná v původním řízení, v rámci které jeden z účastníků řízení tvrdí, že usnesením přijatým orgánem společnosti byla porušena práva, která tomuto účastníkovi řízení údajně přiznávají stanovy této společnosti.
 (1) Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2014 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. října 2014 ve spojených věcech T-208/11 a T-508/11 Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) v. Rada Evropské unie
 (Věc C-599/14 P)
 (2015/C 089/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, E. Finnegan a G. Etienne, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Nizozemské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 vydat konečné rozhodnutí o otázkách, jež jsou předmětem projednávaného kasačního opravného prostředku, a zamítnout žaloby; a
 —
 uložit žalobkyni ve spojených věcech T-208/11 a T-508/11 náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvoinstančním řízení a v tomto řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 V napadeném rozsudku Tribunál zrušil zápis LTTE na seznam týkající se zmrazení finančních prostředků výlučně z důvodů týkajících se postupu použitého pro přijetí dotyčných opatření. Rada tvrdí, že Tribunál se dopustil pochybení v následujících bodech:
 První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uvedl, že Rada byla povinná v odůvodnění prokázat, že ověřila, že činnost orgánu odpovědného za zařazení na seznam ve třetí zemi je vykonávána s dostatečnými zárukami. I když Rada uznává, že činnost příslušného orgánu v třetí zemi musí být vykonávána v rámci právních předpisů a praxe respektující základní práva osob, kterých se týká, tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když vyžaduje, aby byly tyto informace uvedeny v odůvodnění.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při posouzení použití veřejně dostupných informací ze strany Rady. Mimoto Tribunál nesprávně odmítl použití materiálů z veřejně přístupného zdroje ze strany Rady. Tribunál se dále dopustil nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že Rada měla požádat příslušný orgán o prošetření novinových článků uvedených v odůvodnění. Nakonec se Tribunál dopustil nesprávného posouzení, když dospěl k závěru, že jeho odmítnutí přijmout odkaz Rady na informace pocházející z veřejně přístupných zdrojů by mělo mít za následek zrušení napadeného rozhodnutí.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když neučinil závěr, že 2001 UK Proscription Order mohl představovat dostatečný základ pro zápis LTTE na seznam týkající se zmrazení finančních prostředků. Výklad Tribunálu, který nejen, že nemá žádný právní základ, má za následek, že subjekt může bránit svému zápisu na seznam týkající se zmrazení finančních prostředků podle společného postoje 931 tím, že odmítne napadnout svůj zápis na uvedený seznam nebo zákaz v členském státě, z něhož pochází rozhodnutí uvedené v čl. 1 odstavci 4 společného postoje 931. Kromě toho odůvodnění Tribunálu není slučitelné s rozsudkem ve věci Kadi II.


text:
 15.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 467/26
 Žaloba podaná dne 26. září 2016 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-13/16)
 (2016/C 467/13)
 Dne 26. září 2016 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard/Belliardstraat 35, 1040 Bruxelles/Brussel, Belgie) Carstenem Zatschlerem, Audur Ýr Steinarsdóttirovou a Øyvindem Bøem, žalobu k Soudu ESVO proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 Prohlásil, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z aktu uvedeného v bodě 17h kapitoly II přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/30/ES ze dne 6. června 2000 o silničních technických kontrolách užitkových vozidel provozovaných ve Společenství) tím, že nezavedl silniční technické kontroly podle čl. 3 odst. 1 uvedeného aktu.
 2.
 Uložil Islandu uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Podle této žaloby Island nejpozději do 16. září 2014 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 16. července 2014, které se zabývá skutečností, že země nesplnila své povinnosti vyplývající z aktu uvedeného v bodě 17h kapitoly II přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/30/ES ze dne 6. června 2000 o silničních technických kontrolách užitkových vozidel provozovaných ve Společenství) tím, že nezavedla silniční technické kontroly podle čl. 3 odst. 1 uvedeného aktu.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – Socitrel v. Komise
 (Věci T-413/10 a T-414/10) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh s předpínací ocelí - Určování cen, rozdělení trhu a výměna citlivých obchodních informací - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 101 SFEU - Spolupráce během správního řízení - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Přiměřená lhůta“)
 (2015/C 302/46)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Socitrel – Sociedade Industrial de Trefilaria, SA (Trofa, Portugalsko) (zástupci: F. Proença de Carvalho a T. Faria, advokáti) (věc T-413/10) a Companhia Previdente – Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: D. Proença de Carvalho a J. Caimoto Duarte, advokáti) (věc T-414/10)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, P. Costa de Oliveira a V. Bottka, zmocněnci, ve spolupráci s M. Marques Mendesem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení a změnu rozhodnutí Komise C (2010) 4387 final ze dne 30. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38344 – Předpínací ocel), ve znění rozhodnutí Komise C (2010) 6676 final ze dne 30. září 2010 a rozhodnutí Komise C (2011) 2269 final ze dne 4. dubna 2011.
 Výrok rozsudku
 1)
 Věci T-413/10 a T-414/10 se spojují pro účely rozsudku.
 2)
 Žaloby se zamítají.
 3)
 Společnosti Socitrel – Sociedade Industrial de Trefilaria, SA a Companhia Previdente – Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 317, 20. 11. 2010.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 15. července 2004
 ve věci C-463/02: Komise Evropských společenství proti Švédskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 77/388/EHS - DPH - Čl. 11 odst. A pododstavec 1 písm. a) - Základ daně - Dotace přímo vázaná na cenu - Nařízení (ES) č. 603/95 - Podpory poskytnuté v odvětví sušených krmiv)
 (2004/C 228/19)
 Jednací jazyk: švédština
 Ve věci C-463/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: E. Traversa a K. Simonsson) proti Švédskému království (zmocněnkyně: A. Falk), podporovanému Finskou republikou (zmocněnkyně: T. Pynnä), jejímž předmětem je určení, že Švédské království tím, že nevybralo daň z přidané hodnoty z částek podpor poskytnutých na základě nařízení Rady (ES) č. 603/95 ze dne 21. února 1995 o společné organizaci trhu se sušenými krmivy (Úř. věst. L 63, s. 1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 11 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj), J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues a N. Colneric, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, tajemník: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 15. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3.
 Finská republika ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/36
 Žaloba podaná dne 15. prosince 2010 — Bömcke v. EIB
 (Věc F-127/10)
 2011/C 72/58
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eberhard Bömcke (Athus, Belgie) (zástupce: D. Lagasse, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení volby zástupce zaměstnanců EIB, oznámené volební kanceláří EIB dne 8. prosince 2010.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušení volby zástupce všech zaměstnanců EIB, oznámené volební kanceláří EIB dne 8. prosince 2010, a rozhodnutí volební kanceláře EIB ze dne 10. prosince 2010, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce podaná dne 9. prosince 2010 podle článku 17 přílohy IV úmluvy o zastupování zaměstnanců EIB;
 —
 uložit EIB náhradu nákladů řízení.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Mercantil de Barcelona (Španělsko) dne 30. prosince 2011 — Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L. v. Banco Mare Nostrum, S.A.
 (Věc C-664/11)
 2012/C 80/15
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Serveis en Impressio i Retolacio Vargas, S.L.
 Žalovaná: Banco Mare Nostrum, S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba případ, kdy úvěrová instituce nabízí klientovi, s nímž dříve uzavřela finanční obchody, úrokový swap k zajištění rizika změny úrokových sazeb u výše uvedených obchodů, považovat za službu investičního poradenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice MiFID (1)?
 2)
 Vede opomenutí provést posouzení vhodnosti stanovené v čl. 19 odst. 4 uvedené směrnice u neprofesionálního investora k absolutní neplatnosti úrokového swapu uzavřeného mezi investorem a poradenskou úvěrovou institucí?
 3)
 Pro případ, že by služba poskytnutá popsaným způsobem nebyla považována za investiční poradenství, vede pouhá skutečnost, že k nabytí komplexního finančního nástroje, jakým je úrokový swap, došlo bez posouzení přiměřenosti, stanoveného v čl. 19 odst. 5 směrnice MiFID, a to z důvodů přičitatelných investiční instituci, k absolutní neplatnosti smlouvy o nabytí [tohoto nástroje] uzavřené s toutéž úvěrovou institucí?
 4)
 Je podle čl. 19 odst. 9 směrnice MiFID pouhá skutečnost, že úvěrová instituce nabízí komplexní finanční nástroj vázaný na úvěr zajištěný zástavním právem uzavřený s toutéž či s jinou institucí, dostatečným důvodem pro neuplatnění povinností provést posouzení vhodnosti a přiměřenosti, které stanoví uvedený článek 19 a které je investiční instituce povinna provést u neprofesionálního investora?
 5)
 Je možnost neuplatnit povinnosti stanovené v článku 19 směrnice MiFID podmíněna tím, aby finanční produkt, na nějž je vázán nabízený finanční nástroj, podléhal zákonným standardům na ochranu investora obdobným těm, které vyžaduje uvedená směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 263).


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. května 2017 společnostmi Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 28. února 2017 ve věci T-163/14, Canadian Solar Emea a další v. Rada
 (Věc C-237/17 P)
 (2017/C 239/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. (zástupci: J. Bourgeois, avocat, S. De Knop, advocaat, M. Meulenbelt, advocaat, A. Willems, avocat)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-163/14;
 —
 vyhověl žalobě v prvním stupni a zrušil napadené nařízení v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;
 —
 uložil žalované, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení navrhovatelek v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku;
 —
 uložil dalším účastnicím v řízení o kasačním opravném prostředku, že ponesou vlastní náklady řízení;
 Podpůrně
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-163/14;
 —
 vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí;
 —
 rozhodl, že o nákladech řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku rozhodne Tribunál;
 —
 uložil dalším účastnicím v řízení o kasačním opravném prostředku, že ponesou vlastní náklady řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že požadoval, aby navrhovatelky prokázaly zájem na podání prvního a druhého žalobního důvodu; v každém případě se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení skutkového stavu, jelikož navrhovatelky takový zájem mají.


text:
 24.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/24
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. ledna 2012 — MasterCard a další v. Komise
 (Věc T-330/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se studie ohledně nákladů a výhod pro obchodníky spojených s připuštěním různých platebních prostředků - Dokumenty pocházející od třetí osoby - Konkludentní odepření přístupu - Právní zájem na podání žaloby - Výslovné rozhodnutí přijaté po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2012/C 89/40
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: MasterCard, Inc. (Wilmington, Delaware, Spojené státy); MasterCard International, Inc. (Wilmington); MasterCard Europe (Waterloo, Belgie) (zástupci: B. Amory, V. Brophy a S. McInnes, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět
 Zrušení konkludentního rozhodnutí Komise, kterým byl žalobkyním odepřen přístup k určitým dokumentům vypracovaným třetí osobou týkajícím se studie ohledně „nákladů a výhod pro obchodníky spojených s připuštěním různých platebních prostředků“.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není důvodné rozhodnout.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/44
 Žaloba podaná dne 9. května 2008 – infeurope v. Komise
 (Věc T-176/08)
 (2008/C 171/84)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: infeurope SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: O. Mader, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že Evropská komise opomenula zrušit rozhodnutí o udělení rámcových smluv podle zadávacího řízení AO/042/05 OHIM o údržbě softwaru;
 —
 určit, že Evropská komise opomenula vypovědět konkrétní smlouvy uzavřené na základě zmíněných rámcových smluv;
 —
 uložit Evropské komisi, aby žalobkyni zaplatila částku 37 002 eur, zvýšenou o 4 % úrok z částky 31 650 eur ode dne 29. srpna 2006, o 4 % úrok z částky 3 650 eur ode dne 3. prosince 2007, o 4 % úrok z částky 1 702 eur ode dne 3. května 2008, popřípadě 8 % úrok z částky 37 002 eur ode dne vyhlášení rozsudku;
 —
 nařídit Evropské komisi, aby žalobkyni zaplatila částku 1 209 037 eur zvýšenou o 4 % úrok z uvedené částky ode dne 3. května 2008, popřípadě 8 % úrok z uvedené částky ode dne vyhlášení rozsudku;
 —
 nařídit Evropské komisi, aby předložila určité doklady ohledně postupu hodnocení předložených nabídek;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá určení, že Komise opomenula zrušit rozhodnutí přijaté Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM), na jehož základě bylo uzavřeno několik rámcových smluv pro poskytování služeb údržby IT v souladu se zadávacím řízením AO/042/05 „E-Alicante: údržba softwaru ohledně hlavního předmětu činnosti OHIM (správy a zápisu ochranných známek a vzorů)“ (1), a že opomenula vypovědět odpovídající konkrétní smlouvy uzavřené na základě zmíněných rámcových smluv.
 Žalobkyně tvrdí že zadávací řízení, jakož i provádění těchto konkrétních smluv uzavřených na základě uvedeného zadávacího řízení vykazuje řadu závažných nesrovnalostí, jako například: nevhodná kritéria pro udělení, nesprávné složení hodnotící komise, skutečnost, že smlouvy byly uzavřeny po uplynutí lhůty platnosti nabídek a že OHIM souhlasil s různými významnými změnami smluvních podmínek uvedených konkrétních smluv.
 Žalobkyně tvrdí, že OHIM jakožto veřejný zadavatel porušil zásady rovného zacházení, transparentnosti a dobré správy a zneužil nástroj rámcových smluv. Dále porušil řadu ustanovení finančního nařízení (2).
 Žalobkyně tvrdí, že Komise, jakožto dozorčí orgán OHIM (3), opomenula přijmout vhodná opatření proti těmto porušením práva. Žalobkyně tvrdí, že Komise neměla vůbec možnost uplatnit volnou úvahu, zda zakročit, či nezakročit proti porušováním práva a obnovit zákonný stav, a tudíž byla povinna jednat.
 Žalobkyně dále požaduje náhradu škody utrpěné v důsledku nesrovnalostí ve zmíněném zadávacím řízení a jeho následném provádění.
 (1) Úř. věst. 2006 S 135-144019.
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).
 (3) Článek VI.4.2) vyhlášení zakázky, který se týká podávání odvolání, odkazuje na článek 118 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, 1994, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), které stanoví, že „(k)aždé výslovné nebo mlčky předpokládané rozhodnutí (...) může členský stát nebo každá třetí osoba, které se přímo a osobně týká, předložit Komisi (...) ve lhůtě jednoho měsíce ode dne, kdy se o něm dozvěděly“.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/54
 Žaloba podaná dne 19. prosince 2013 — ZZ v. Parlament
 (Věc F-124/13)
 2014/C 52/107
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: C. Bernard-Glanz, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o pomoc
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit napadené rozhodnutí a, je-li třeba, i rozhodnutí, kterým byla zamítnuta stížnost;
 —
 nařídit žalovanému zaplatit žalobkyni částku 50 000 eur jako náhradu vzniklé nemajetkové újmy, spolu s úroky v zákonné výši až do úplného zaplacení;
 —
 nařídit žalovanému zaplatit žalobkyni čtvrtinu léčebných výdajů vynaložených v souvislosti se zhoršením jejího zdravotního stavu jako náhradu vzniklé majetkové újmy, spolu s úroky v zákonné výši až do úplného zaplacení
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/20
 Opravný prostředek podaný dne 11. února 2005 Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. in liquidazione proti rozsudku vydanému dne 14. prosince 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-332/02 mezi Nordspedizionieri a dalšími a Komisí Evropských společenství
 (Věc C-62/05 P)
 (2005/C 82/41)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 11. února 2005 opravný prostředek podaný Nordspedizionieri a dalšími, zastoupenými G. Leonem, proti rozsudku vydanému dne 14. prosince 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-332/02 mezi Nordspedizionieri a dalšími a Komisí Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil napadené rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 28. června 2002 (spis REM 1401) oznámené dne 2. září 2002, kterým shledala prominutí dovozního cla neoprávněným, a naopak určil, že v projednávaném případě je prominutí oprávněné podle čl. 13 odst. 1 nařízení EHS č.1430/79 (1) na základě zvláštních okolností, za kterých žádná nedbalost nebo podvod nemohou být přisuzovány účastníkům řízení podávajícím opravný prostředek;
 2.
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení jak před Soudem prvního stupně, tak i před Soudním dvorem.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastníci podávající opravný prostředek, kteří jsou celními deklaranty, vydali dvě T1 tranzitní prohlášení Společenství, že náklady pocházející z Jugoslávie a určené pro Španělsko obsahují kartónové krabice. Italské celní úřady požadovaly po účastnících podávajících opravný prostředek, aby uhradili clo účtované z dotčených dvou nákladů, s tím že prohlásily, že náklady neobsahují krabice, ale cigarety.
 Účastníci podávající opravný prostředek podali návrh na zahájení řízení, ve kterém byli neúspěšní, a poté požádali Komisi o prominutí cla, která jejich žádost zamítla s tím, že tvrdila, že účastníci podávající opravný prostředek nesplnili náležitosti.
 Účastníci podávající opravný prostředek tedy podali žalobu k Soudu prvního stupně Evropských společenství na základě článku 13 nařízení EHS 1430/79, v níž tvrdili, že nemohou být podrobeni clu, protože pro tento případ existují „zvláštní okolnosti“ osvobozující Nordspedizionieri od povinnosti hradit toto clo. Tvrdí, že byli oprávněni vycházet z dokumentů (obchodních a přepravních) předložených jim řidičem nákladního vozidla v době celního prohlášení, ze kterých vyplývá, že náklady tvořily kartónové krabice.
 Zvláštní situace umožňující prominutí vyplývá ze skutečnosti, že celní deklarant není schopný kontrolovat obsah nákladních vozidel, které „oprávněně“ překračují hranici mezi Itálií a Jugoslávií, a kromě toho, že v projednávaném případě se dokumentace zdála být v pořádku, takže náklady byly celně odbaveny na základě „rychlého“ celního řízení.
 Účastníci podávající opravný prostředek dále poukazují na existenci dalších náležitostí článku 13 v projednávaném případě, že zde nedošlo ani k „nedbalosti“ ani k „podvodu“, v tom, že T1 prohlášení bylo sepsáno na základě informací obsažených v dopravní a obchodní dokumentaci.
 Na závěr se v žalobě k Soudu prvního stupně účastníci podávající opravný prostředek podpůrně dovolávají použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení EHS 2144/87 (2), který osvobozuje od platby cla takové zboží, které bylo zabaveno a poté zkonfiskováno.
 Rozsudkem ze dne 14. prosince 2004 Soud prvního stupně (pátý senát) zamítl žalobu v plném rozsahu s tím, že tvrdil, že zde nebyly žádné „zvláštní okolnosti“, a tedy ponechal stranou otázku, zda v projednávaném případě došlo či nikoliv k „nedbalosti“ nebo „podvodu“.
 Opravný prostředek znovu uvádí stejná tvrzení, která byla předložena v řízení v prvním stupni, včetně skutečnosti, že v projednávaném případě došlo k porušení Bělehradské dohody o vzájemné správní pomoci mezi Itálií a Jugoslávií, která ukládá jugoslávským celním úřadům povinnost oznámit italským celním úřadům tranzit daňově citlivého zboží (jako cigarety) ve vztahu k těmto dvěma dotčeným nákladním vozidlům; třetí nákladní vozidlo bylo zastaveno a zboží zabaveno díky varování (i když pozdě) italských celních úřadů od jejich jugoslávské protistrany.
 (1) Úř. věst. L 175, 12.7.1979, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 201, 22.7.1987, s. 15.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/19
 Žaloba podaná dne 16. října 2015 – Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-545/15)
 (2016/C 016/24)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Heller, K. Herrmann a E. Sanfrutos Cano)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2012/19/EU ze dne 4. července 2012 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (1) nebo že o nich v každém případě neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 24 odst. 1 této směrnice;
 —
 uložil Polské republice na základě čl. 260 odst. 3 SFEU povinnost zaplatit penále ve výši 71 610 eur za každý den prodlení od data vyhlášení rozsudku v projednávané věci, neboť nesplnila povinnost oznámit opatření provádějící směrnici 2012/19/EU;
 —
 uložil Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2012/19/EU uplynula dne 14. února 2014.
 (1) Úř. věst. L 197, s. 38.


text:
 6.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vergabekammer Südbayern (Německo) dne 10. března 2017 – Vossloh Laeis GmbH v. Stadtwerke München GmbH
 (Věc C-124/17)
 (2017/C 178/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Vergabekammer Südbayern
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Vossloh Laeis GmbH
 Žalovaná: Stadtwerke München GmbH
 Předběžné otázky
 1.
 Je vnitrostátní právní úprava, která úspěšné sebeočištění hospodářského subjektu podmiňuje tím, že tento subjekt vysvětlí skutečnosti a okolnosti související se spácháním trestného činu nebo pochybením a jimi způsobenými škodami detailně v aktivní spolupráce nejen s vyšetřujícími orgány, ale i ve spolupráci s veřejným zadavatelem, slučitelná s požadavky článku 80 směrnice 2014/25/EU (1) ve spojení s čl. 57 odst. 6 druhým pododstavcem směrnice 2014/24/EU (2)?
 2.
 Bude-li otázka 1 zodpovězena záporně: Musí být ustanovení čl. 57 odst. 6 druhého pododstavce směrnice 2014/24/EU v dané souvislosti vykládáno v tom smyslu, že má-li dotyčný hospodářský subjekt dosáhnout úspěšného sebeočištění, je v každém případě povinen podat veřejnému zadavateli takové vysvětlení skutkového stavu, aby tento mohl posoudit, zda opatření přijatá za účelem sebeočištění (technická, organizační a personální opatření a náhrada škody) jsou vhodná a dostatečná?
 3.
 Na fakultativní důvody podle čl. 57 odst. 4 směrnice 2014/24/EU se podle čl. 57 odst. 7 směrnice 2014/24/EU vztahuje maximální doba či lhůta pro vyloučení tři roky od příslušné události. Má být za příslušnou událost považováno již to, že důvody pro vyloučení, které jsou uvedeny v čl. 57 odst. 4 směrnice 2014/24/EU, skutečně nastaly, nebo je rozhodující okamžik, kdy zadavatel získá spolehlivé a průkazné informace o existenci důvodu pro vyloučení?
 4.
 Je tedy v případě, že nastane situace zakládající důvod pro vyloučení, který je uveden v čl. 57 odst. 4 písm. d) směrnice 2014/24/EU a který spočívá v účasti hospodářského subjektu na kartelové dohodě, příslušnou událostí ve smyslu čl. 57 odst. 7 směrnice 2014/24/EU ukončení účasti na kartelové dohodě, nebo to, že zadavatel získá spolehlivé a průkazné informace o účasti na kartelové dohodě?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/25/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb a o zrušení směrnice 2004/17/ES, Úř. věst. L 94, s. 243.
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES, Úř. věst. L 94, s. 65.


text:
20150731057617082015/C 270/362102015TC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150424283032Věc T-210/15: Žaloba podaná dne 24. dubna 2015 – Deutsche Telekom v. Komise
 ---documentbreak--- C2702015CS2820120150424CS0036282303Žaloba podaná dne 24. dubna 2015 – Deutsche Telekom v. Komise
 (Věc T-210/15)2015/C 270/36Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deutsche Telekom AG (Bonn, Německo) (zástupci: A. Rosenfeld a O. Corzilius, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. února 2015 týkající se žádosti žalobkyně o přístup k dokumentům podle nařízení (ES) č. 1049/2001 – GESTDEM 2014/4555;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Požadovaný přístup k dokumentům se týká řízení o zneužití dominantního postavení podle článku 102 SFEU.
 Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1049/2001 (
 1
 ), jakož i z porušení povinnosti odůvodnění
 —
 Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že Komise pochybila, když nezkoumala zvláštní výjimky týkající se ochrany rozhodovacích procesů a jejich omezující podmínky přesto, že toto ustanovení výslovně upravuje projednávaný případ požadovaného zveřejnění dokumentů po skončení řízení. Tento svůj postup kromě toho neodůvodnila.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 první a třetí odrážky nařízení č. 1049/2001 z důvodu nepoužitelnost výjimek
 —
 Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně potvrdila použitelnost výjimek týkajících se ochrany obchodních zájmů třetích osob a účelu vyšetřovacích činností na dokumenty ukončeného řízení, když vycházela z obecné domněnky. V důsledku toho porušila povinnost konkrétního a individuálního přezkumu žádosti o přístup k dotčeným dokumentům. Dále neprokázala žádné konkrétní ohrožení chráněných zájmů.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 posledního pododstavce nařízení č. 1049/2001 z důvodu existence převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění informací
 —
 Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu tvrdí, že existuje převažující veřejný zájem na zpřístupnění požadovaných dokumentů. Tento převažující veřejný zájem se týká podpory řádné správní praxe, uplatňování opatření compliance, přezkumu případných nároků na náhradu škody, jakož i soudní přezkoumatelnosti správních postupů. Žalobkyně se domnívá, že bez přístupu k dokumentům nemá žádnou možnost přezkoumat správní postupy Komise, které se jí týkají.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 4 nařízení č. 1049/2001 z důvodu nevyslechnutí třetích osob
 —
 V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když nevyslechla třetí osoby v souvislosti se zpřístupněním předmětných dokumentů.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení č. 1049/2001 z důvodu neposkytnutí částečného přístupu k dokumentům
 —
 V rámci tohoto žalobního důvodu je Komisi vytýkáno, že neprávem odepřela částečný přístup k dokumentům.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení primárního práva z důvodu porušení základního práva na přístup k dokumentům podle článku 42 Listiny základních práv Evropské unie a povinnosti transparentnosti podle čl. 15 odst. 3 SFEU
 —
 Žalobkyně tvrdí, že nárok na přístup k požadovaným dokumentům je (podpůrně) třeba dovodit a poskytnout přímo na základě primárního práva. Úplné odepření přístupu k dokumentům podle ní představuje nepřiměřený zásah do základního práva na přístup k dokumentům podle článku 42 Listiny základních práv Evropské unie. Výklad nařízení č. 1049/2001 je třeba provést ve světle významu tohoto základního práva a povinnosti transparentnosti zakotvené v čl. 15 odst. 3 SFEU.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení článku 8 nařízení č. 1049/2001 z důvodu nedodržení právní úpravy lhůt
 —
 Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu tvrdí, že Komise porušila kogentní právní úpravu lhůt, když nezpracovala druhou žádost ve stanovených lhůtách a tyto lhůty vícekrát neodůvodněně prodloužila.
 (
 1
 ) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Dâmbovița (Rumunsko) dne 25. května 2010 — Nicușor Grigore v. Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
 (Věc C-258/10)
 ()
 2010/C 221/33
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunal Dâmbovița
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Nicușor Grigore
 Žalovaný: Regia Națională a Pădurilor Romsilva — Direcția Silvică București
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje doba, v níž má lesní stráž s denní osmihodinovou pracovní dobou na základě individuální pracovní smlouvy povinnost zajistit ostrahu konkrétního lesního revíru, ve vztahu k němuž nese odpovědnost podle okolností z hlediska disciplinárního, majetkového, přestupkového nebo trestního za škody zjištěné v oblasti, která se nachází pod její správou, a to bez ohledu na okamžik, kdy ke škodám dojde, „pracovní dobu“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES (1) o některých aspektech úpravy pracovní doby?
 2)
 Bylo by řešení otázky uvedené v bodě 1 odlišné, pokud by měla lesní stráž bydliště ve služebním objektu umístěném v lesním revíru, jehož správou je pověřena?
 3)
 Jsou porušena ustanovení článku 6 směrnice 2003/88/ES nazvaného „Maximální délka týdenní pracovní doby“ v případě, že ačkoliv individuální pracovní smlouva stanoví nejvýše osmihodinovou pracovní dobu v délce 40 hodin týdně, ve skutečnosti musí lesní stráž na základě povinností vyplývajících ze zákona zaručovat stálou ostrahu lesního revíru, jehož správou je pověřena?
 4)
 Je v případě kladné odpovědi na otázku uvedenou v bodě 1 zaměstnavatel povinen poskytnout náhradu nebo odpovídající odměnu za dobu, kdy je lesní stráž povinna zajistit ostrahu lesa?
 5)
 V případě záporné odpovědi na otázku uvedenou v bodě 1, jakou právní úpravou se bude řídit pracovní doba, po kterou je lesní stráž odpovědná za ostrahu lesního revíru, jehož správou je pověřena?
 (1) Úř. věst. 2003 L 299, s. 9.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/39
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Stavytskyi v. Rada
 (Věc T-486/14) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Zařazení jména žalobce na seznam - Důkaz opodstatněnosti zařazení na seznam“)
 (2016/C 098/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Edward Stavytskyi (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta a M. Gambardella, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a J.-P. Hix, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 111, s. 91), jakož i prováděcího nařízení Rady (EU) č. 381/2014 ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 111, s. 33) v rozsahu, v němž je jméno žalobce uvedeno na seznamu osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahují tato omezující opatření.
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, jakož i prováděcí nařízení Rady (EU) č. 381/2014 ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině se zrušují v rozsahu, v němž se vztahují na Edwarda Stavytskyiho.
 2)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Edwardem Stavytskyim.
 (1) Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/36
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 28. října 2010 — Cerafogli v. Evropská centrální banka
 (Věc F-84/08) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Žaloba na náhradu škody směřující k náhradě újmy přímo vyplývající z údajné protiprávností pracovního řádu a z pracovních pravidel pro zaměstnance - Nepříslušnost Soudu - Nepřípustnost - Zproštění služební povinnosti z důvodu zastupování zaměstnanců - Nepřizpůsobení pracovní zátěže - Nesprávný postup)
 2011/C 13/69
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: F. Malfrère a N. Urban, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Uložení ECB, aby zaplatila náhradu újmy, kterou údajně způsobila žalobkyni z důvodu diskriminace související s její odborářskou činností
 Výrok rozsudku
 1)
 Evropské centrální bance se ukládá zaplatit M. C. Cerafogli částku 5 000 eur.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská centrální banka ponese kromě vlastních nákladů řízení také třetinu nákladů vynaložených M. C. Cerafogli.
 4)
 Maria C. Cerafogli ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 327, 20.12.2008, s. 43.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/18
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Paris – Francie) – Granarolo SpA v. Ambrosi Emmi France SA
 (Věc C-196/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Justiční spolupráce v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 5 body 1 a 3 - Příslušný soud - Pojmy ‚smlouva nebo nároky ze smlouvy‘ a ‚věci týkající se deliktní odpovědnosti‘ - Náhlé přerušení zavedených dlouhodobých obchodních vztahů - Žaloba na náhradu škody - Pojmy ‚prodej zboží‘ a ‚poskytování služeb‘“)
 (2016/C 335/24)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Paris
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Granarolo SpA
 Žalovaná: Ambrosi Emmi France SA
 Výrok
 1)
 Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že žaloba na náhradu škody založená na náhlém přerušení takových zavedených dlouhodobých obchodních vztahů, jako jsou vztahy dotčené ve věci v původním řízení, nespadá do oblasti deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti ve smyslu tohoto nařízení, pokud mezi stranami existoval tacitní smluvní vztah, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu. Důkaz existence takového tacitního smluvního vztahu se musí zakládat na souboru shodujících se okolností, mezi které mohou patřit existence zavedených dlouhodobých obchodních vztahů, dobrá víra smluvních stran, pravidelnost operací a jejich vývoj v čase vyjádřený v množství a v hodnotě, případné dohody o vyfakturovaných cenách nebo o poskytnutých slevách, jakož i vzájemná korespondence.
 2)
 Článek 5 bod 1 písm. b) nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že takové zavedené dlouhodobé obchodní vztahy, jako jsou vztahy dotčené ve věci v původním řízení, musejí být kvalifikovány jako „smlouva o prodeji zboží“, jestliže je závazkem typickým pro dotčenou smlouvu dodání zboží, nebo jako „smlouva o poskytování služeb“, pokud je tímto závazkem poskytování služeb, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 213, 29.6.2015.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/19
 Žaloba podaná dne 11. října 2006 – TORRES v. OHIM – Bodegas Cándido (TORRE DE FRIAS)
 (Věc T-285/06)
 (2006/C 310/38)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Miguel Torres, S.A. (Barcelona, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri, M. A. Baz de San Ceferino a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bodegas Cándido, S.A.
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 27. července 2006 ve věci R. 1069/200-2 a uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Bodegas Cándido, S.A.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka TORRE DE FRIAS pro výrobky zařazené do třídy 33 – přihláška č. 305.151
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranné známky TORRES, mezinárodní slovní ochranná známka TORRES a mezinárodní slovní ochranná známka LAS TORRES pro výrobky zařazené do třídy 33
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1) z toho důvodu, že slovo TORRE je dominantním prvkem celkového dojmu vyvolaného dotčenou ochrannou známkou, že existuje fonetická a obrazová podobnost mezi kolidujícími ochrannými známkami a že existuje nebezpečí záměny mezi těmito známkami, které způsobuje jejich neslučitelnost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/51
 Žaloba podaná dne 18. srpna 2010 — Borax Europe v. ECHA
 (Věc T-346/10)
 ()
 (2010/C 288/95)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Borax Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: K. Nordlander, advokát a H. Pearson, Solicitor)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že žaloba na neplatnost je přípustná;
 —
 zrušit rozhodnutí ECHA, kterým byly určité sloučeniny boru identifikovány jako „látky vzbuzující velmi velké obavy“ splňující kritéria uvedená v čl. 57 písm. c) nařízení (ES) č. 1907/2006 (dále jen „REACH“) (1) a dne 18. června 2010 zařazeny na seznam látek vzbuzujících velmi velké obavy pro případné zahrnutí do povolovacího postupu (dále jen „seznam“) (dále jen „napadený akt“);
 —
 uložit ECHA náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně požaduje zrušení rozhodnutí ECHA, kterým byly určité sloučeniny boru identifikovány jako „látky vzbuzující velmi velké obavy“ splňující kritéria uvedená v čl. 57 písm. c) REACH a dne 18. června 2010 zařazeny na seznam. O napadeném aktu se žalobkyně dozvěděla prostřednictvím tiskové zprávy ECHA ze dne 18. června 2010.
 Sloučeniny boru, jejichž zařazení na seznam prostřednictvím napadeného aktu žalobkyně napadá, jsou tyto: kyselina boritá, CAS č. 10043-35-3, ES č. 233-139-2; bezvodý tetraboritan disodný; tetraboritan disodný dekahydrát; tetraboritan disodný pentahydrát (CAS č. 1330-43-4, 1303-96-4, 12179-04-3, ES č. 215-540-4) (dále jen „boritany“).
 Na podporu žaloby žalobkyně uvádí tři žalobní důvody.
 První žalobní důvod: napadený akt by měl být zrušen, neboť vychází z dokumentace podle přílohy XV, která obsahuje zjevné chyby, což vedlo k porušení podstatných procesních náležitostí stanovených v článku 59 REACH. Tato dokumentace uvádí, jako odůvodnění kroku ECHA, že boritany jsou v současnosti zařazeny do části 3 přílohy VI nařízení (ES) č. 1272/2008, což je fakticky nesprávné.
 Druhý žalobní důvod:: ECHA přijala napadený akt, aniž splnila svou úlohu spočívající v „meritorním“ posouzení toho, zda boritany splňují kritéria uvedená v čl. 57 písm. c) REACH. ECHA se tak přijetím napadeného aktu dopustila zjevně nesprávného posouzení, překročila své pravomoci a porušila zásadu řádné správy.
 Třetí žalobní důvod:: konečně, boritany nesplňují kritéria uvedená v čl. 57 písm. c) pro klasifikaci jako toxické pro reprodukci kategorie 1 nebo 2 podle směrnice 67/548. Nejsou tedy „látkami vzbuzujícími velmi velké obavy“ a jejich zařazení na seznam prostřednictvím napadeného aktu je v rozporu s čl. 59 odst. 8 REACH.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1)


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. ledna 2006 proti rozsudku vydanému dne 25. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-38/02, Groupe Danone v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-3/06 P)
 (2006/C 48/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 4. ledna 2006 kasační opravný prostředek podaný společností Groupe Danone, zastoupenou A. Wincklerem a S. Sorinasem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 25. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým senátem) ve věci T-38/02, Groupe Danone v. Komise Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil částečně na základě čl. 225 odst. 1 ES a článku 61 statutu rozsudek vydaný Soudem dne 25. října 2005 ve věci T-38/02, Groupe Danone v. Komise Evropských společenství, v rozsahu, v němž i) zamítá žalobní důvod vycházející z neopodstatněného přihlédnutí k přitěžující okolnosti opětovného protiprávního jednání vůči žalobkyni a ii) mění způsob výpočtu pokuty použité Komisí;
 —
 vyhověl návrhovým žádáním podaným společností Groupe Danone v prvním stupni, co se týče žalobního důvodu vycházejícího z neopodstatněného přihlédnutí k přitěžující okolnosti opětovného protiprávního jednání, a v důsledku toho snížil na základě článku 229 ES a článku 17 nařízení č. 17 pokutu uloženou Komisí;
 —
 snížil na základě článku 229 ES a článku 17 nařízení č. 17 částku pokuty poměrně k poklesu snížení pro polehčující okolnosti, o kterých rozhodl Soud;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu tohoto kasačního opravného prostředku vznáší žalobkyně pět žalobních důvodů směřujících k částečnému zrušení napadeného rozsudku. Tyto žalobní důvody vychází jednak z chybného posouzení pojmu „opětovné protiprávní jednání“ Soudem a jednak ze zjevné protiprávnosti změny způsobu výpočtu pokuty, která vedla k poklesu snížení pokuty poskytnutému na základě polehčujících okolností, a tedy vedla k vyšší částce pokuty ve srovnání s částkou, která by byla stanovena, pokud by Soud omezil zvýšení pokuty pro přitěžující okolnosti z 50 na 40 %, aniž by změnil metodu výpočtu pokuty použitou Komisí.
 Na podporu své argumentace stran chybného posouzení pojmu opakované protiprávní jednání se žalobkyně dovolává tří odlišných žalobních důvodů.
 —
 Prvním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Soud porušil zásadu „nullum crimen, nulla poena sine lege“ a její důsledek, zásadu zákazu retroaktivity přísnějších trestněprávních ustanovení, tím, že potvrdil zvýšení pokuty žalobkyně na základě přitěžujících okolností opakovaného protiprávního jednání, za neexistence jasného a dostatečně předvídatelného právního základu.
 —
 Ve svém druhém žalobním důvodu má žalobkyně za to, že Soud chybně použil zásadu právní jistoty tím, že v rozporu s judikaturou Soudního dvora zamítl omezit použití opakovaného protiprávního jednání v čase.
 —
 Konečně svým třetím žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že odůvodnění rozsudku je rozporné, což zakládá neuvedení odůvodnění ohledně posouzení vztahu mezi opakovaným protiprávním jednáním a nezbytností zajistit, aby měly pokuty dostatečně odstrašující účinek.
 Žalobkyně dále vznáší dva žalobní důvody na podporu její argumentace stran zjevně protiprávního charakteru zvýšení částky pokuty, o kterém rozhodl Soud v důsledku změny zohlednění opravného koeficientu pro polehčující okolnosti. Hlavní žalobní důvod se týká překročení pravomoci, nedostatku pravomoci a porušení článků 229 ES a 230 ES, kterého se dopustil Soud. Tento žalobní důvod je rozdělen na dvě části.
 —
 První část vychází ze skutečnosti, že Soud nedodržel meze své pravomoci na základě článku 229 ES a 230 ES tím, že změnil rozhodnutí Komise stran způsobu výpočtu pokuty.
 —
 V druhé části žalobkyně vytýká Soudu, že rozhodl ultra petita, když změnil započtení procenta snížení pro polehčující okolnosti, a v důsledku toho zvýšil částku pokuty uložené žalobkyni.
 Podpůrně žalobkyně vznáší druhý žalobní důvod vycházející z porušení práv na obhajobu a zásady zákazu retroaktivity trestů. Soud totiž tím, že opomenul podrobit svůj záměr změnit způsob výpočtu pokuty a zvýšit částku pokuty kontradiktorní diskuzi, porušil základní zásadu práva Společenství s konkrétním dopadem na schopnost žalobkyně obhájit se. Soud rovněž použil na rozhodnutí „Biere belge“ z roku 2001 zpětně judikaturu z roku 2003, která objasňuje zohlednění koeficientu pro polehčující okolnosti při způsobu výpočtu pokuty.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/30
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 27. října 2008 – Buzzi Unicem v. Komise
 (Věc T-241/07) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Národní alokační plán pro povolenky na emise skleníkových plynů na období 2008 až 2012 - Rozhodnutí Komise nevznášet za určitých podmínek námitky - Neexistence přímého dotčení - Nepřípustnost“)
 (2009/C 6/61)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Buzzi Unicem SpA (Casale Monferrato, Itálie) (zástupci: C. Vivani a M. Vellano a G. Osch, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a D. Recchia, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 15. května 2007 týkající se národního alokačního plánu pro povolenky na emise skleníkových plynů na období 2008 až 2012 oznámeného Itálií v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631) v rozsahu, v němž jím Komise podmiňuje své rozhodnutí nevznášet za určitých podmínek námitky ohledně zmíněného národního alokačního plánu zrušením povolení pro provozovatele provozních zařízení ponechat si část přidělených kvót v případě „uzavření z důvodu procesů racionalizace výroby“
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Buzzi Unicem SpA ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. září 2008 – Yassin Abdullah Kadi, Al Barakaat International Foundation v. Rada Evropské unie, Komise Evropských společenství, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-402/05 P a C-415/05 P) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Omezující opatření namířená proti osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem - Spojené národy - Rada bezpečnosti - Rezoluce přijaté na základě kapitoly VII Charty Spojených národů - Provedení ve Společenství - Společný postoj 2002/402/SZBP - Nařízení (ES) č. 881/2002 - Opatření zaměřená na osoby a subjekty zapsané na seznam vyhotovený orgánem Spojených národů - Zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů - Výbor Rady bezpečnosti zřízený na základě odstavce 6 rezoluce 1267 (1999) Rady bezpečnosti (Výbor pro sankce) - Zahrnutí těchto osob a subjektů do přílohy I nařízení (ES) č. 881/2002 - Žaloba na neplatnost - Pravomoc Společenství - Právní základ tvořený souborem článků 60 ES, 301 ES a 308 ES - Základní práva - Právo na ochranu vlastnictví, právo být vyslechnut a právo na účinný soudní přezkum)
 (2008/C 285/03)
 Jednací jazyk: angličtina a švédština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Yassin Abdullah Kadi (zástupci: I. Brownlie, D. Anderson QC, P. Saini, Barrister, G. Martin, Solicito), Al Barakaat International Foundation (zástupci: L. Silbersky a T. Olsson, advokater)
 Další účastníci řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop, E. Finnegan a E. Karlsson, zmocněnci) Komise Evropských společenství (zástupci: C. Brown, J. Enegren a P. J. Kuijper, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: R. Caudwell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, zmocněnci a C. Greenwood QC, A. Dashwood, Barrister)
 Vedlejší účastníci řízení podporující Radu Evropské unie: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cárcamo, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, E. Belliard a S. Gasri, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: H. G. Sevenster a M. de Moc, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující Komisi Evropských společenství: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, E. Belliard a S. Gasri, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhý rozšířený senát) vydanému dne 21. září 2005 ve věci T-315/01, Yassin Abdullah Kadi v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství, jímž Soud prvního stupně rozhodl, že a) není na místě prohlásit na návrh žalobce za neplatné nařízení Komise (ES) č. 2062/2001 ze dne 19. října 2001, kterým se potřetí mění nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu, a o zrušení nařízení (ES) č. 337/2000 (Úř. věst. L 277, s. 25) v rozsahu, v jakém zařazuje žalobce na seznam osob a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků uložené výše uvedeným nařízením, a b) zamítnout jako neopodstatněný návrh žalobce na zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002, o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení (ES) č. 467/2001 (Úř. věst. L 139, s. 9) v rozsahu, v jakém se jej tyto akty týkají.
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhý rozšířený senát) vydanému dne 21. září 2005, Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise (T-306/01), kterým Soud zamítl žalobu na zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001
 Výrok
 1)
 Rozsudky Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 21. září 2005, Kadi v. Rada a Komise (T-315/01), jakož i Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada a Komise (T-306/01) se zrušují.
 2)
 Nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu, se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na Y. A. Kadiho a Al Barakaat International Foundation.
 3)
 Účinky nařízení č. 881/2002 v rozsahu, v němž se vztahuje na Y. A. Kadiho a Al Barakaat International Foundation, zůstávají zachovány po dobu, která nesmí přesáhnout tři měsíce ode dne vyhlášení tohoto rozsudku.
 4)
 Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství se ukládá nést kromě vlastních nákladů řízení i polovinu nákladů řízení, které Y. A. Kadi a Al Barakaat International Foundation vynaložili jak v řízení v prvním stupni, tak v souvislosti s řízením o kasačních opravných prostředcích.
 5)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení, které vynaložilo jak v řízení v prvním stupni, tak v souvislosti s řízením o kasačních opravných prostředcích.
 6)
 Španělské království, Francouzská republika a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 36, 11.2.2006.
 Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein (Německo) dne 11. dubna 2011 — Georges Erny v. Daimler AG — Werk Wörth
 (Věc C-172/11)
 2011/C 226/16
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Arbeitsgericht Ludwigshafen am Rhein
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Georges Erny
 Žalovaná: Daimler AG — Werk Wörth
 Předběžné otázky
 1)
 Je individuálně smluvně sjednané ustanovení upravující částečný pracovní úvazek zaměstnance v předdůchodovém věku, podle kterého — stejně jako v § 5 bodě 1 smlouvy uzavřené mezi účastníky řízení o částečném pracovním úvazku zaměstnance v předdůchodovém věku — sjednaná dorovnávací částka musí být i v případě příhraničních pracovníků z Francie vypočtena podle německého Mindestnettoentgeltverordnung (nařízení o minimální čisté mzdě), v rozporu s článkem 45 SFEU, tak jak je konkretizován čl. 7 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 (1) ze dne 15. října 1968?
 2)
 V případě kladné odpovědi Soudního dvora na první otázku:
 Mají být příslušná ustanovení kolektivních smluv — jako například bod 8.3 celopodnikové kolektivní smlouvy ze dne 24. července 2000 a § 7 kolektivní smlouvy ze dne 23. listopadu 2004 — s ohledem na požadavky vyplývající z článku 45 SFEU, tak jak je konkretizován čl. 7 odst. 4 nařízení (EHS) č. 1612/68, vykládána v tom smyslu, že v případě příhraničních pracovníků nemá být výpočet dorovnávací částky proveden podle tabulky, která je uvedena v Mindestnettoentgeltverordnung (nařízení o minimální čisté mzdě)?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2).


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgerichts Wien (Rakousko) dne 22. října 2012 — Krejci Lager & Umschlagbetriebs GmbH v. Olbrich Transport und Logistik GmbH
 (Věc C-469/12)
 2013/C 26/35
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgerichts Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Krejci Lager & Umschlagbetriebs GmbH
 Žalovaná: Olbrich Transport und Logistik GmbH
 Předběžné otázky
 Je smlouva o skladování zboží smlouvou o „poskytování služeb“ ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (nařízení č. 44/2001)?
 (1) Úř.věst. 2001, L 12, s. 1.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. prosince 2009 společností Ferrero SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 14. října 2009 ve věci T-140/08, Ferrero SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Tirol Milch reg. Gen. mbH Innsbruck
 (Věc C-552/09 P)
 2010/C 80/19
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ferrero SpA (zástupci: F. Jacobacci, avvocato, C. Gielen a H. M. H. Speyart, advocaten)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), Tirol Milch reg. Gen. mbH Innsbruck
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)
 Navrhovatelka žádá, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek;
 —
 vyhověl žalobě společnosti Ferrero, kterou žádá zrušení napadeného rozhodnutí, nebo, podpůrně, vrátil věc zpět obecnému soudu k novému posouzení a
 —
 uložil OHIM, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Ferrero, a to jak v řízení v prvním stupni, tak v řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek by měl být zrušen z následujících důvodů:
 —
 Soud prvního stupně Evropských společenství (dále jen „SPS“) porušil systém článku 8 nařízení č. 40/94 (1) tím, že provedl pouze jedno skutkové posouzení podobnosti podle čl. 8 odst. 1 písm. b) i čl. 8 odst. 5, i když tato ustanovení obsahují zcela odlišný soubor kritérií;
 —
 SPS se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že došel k závěru, že nemusí vzít v úvahu dobré jméno starších ochranných známek, jelikož podmínky použitelnosti čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nebyly splněny;
 —
 SPS se dopustil nesprávného právního posouzení nebo zkreslil skutečnosti, které mu byly předloženy, tím, že použil nesprávná, neopodstatněná a neodůvodněná důkazní pravidla při posuzování podobnosti;
 —
 SPS se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nezohlednil skutečnost, že starší ochranné známky zahrnují slovní ochranné známky a že namítaná ochranná známka je obrazová a
 —
 SPS se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nezohlednil existenci skupiny ochranných známek.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/9
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 29. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-474/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Nepřijetí všech ustanovení nezbytných k dosažení souladu s čl. 23 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou - Pravomoci regulačního orgánu v odvětví elektroenergetiky“)
 2009/C 312/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a B. Schima, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království (zástupci: C. Pochet, zmocněnec, J. Scalais a O. Vanhulst, advokáti)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí všech ustanovení nezbytných k dosažení souladu s čl. 23 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (Úř. věst. L 176, s. 37; Zvl. vyd. 12/02, s. 211) — Pravomoci regulačního orgánu v odvětví elektroenergetiky
 Výrok
 1)
 Belgické království
 —
 tím, že neurčilo, že v případě odepření přístupu do přenosové nebo distribuční soustavy se lze obrátit na regulační orgán, který v souladu s čl. 23 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES ve lhůtě dvou měsíců závazně rozhodne, a
 —
 tím, že v rozporu s čl. 23 odst. 2 písm. a) směrnice 2003/54 přiznalo pravomoc stanovit určující prvky pro výpočet tarifů pro některá přenosová zařízení jinému než regulačnímu orgánu,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Firenze – Itálie) – trestní řízení proti Skerdjanu Celajovi
 (Věc C-290/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2008/115/ES - Navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí - Rozhodnutí o navrácení spojené se zákazem vstupu na dobu tří let - Porušení zákazu vstupu - Dříve vyhoštěný státní příslušník třetí země - Trest odnětí svobody v případě opětovného protiprávního vstupu na území členského státu - Slučitelnost“)
 (2015/C 381/08)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Firenze
 Účastník původního trestního řízení
 Skerdjan Celaj
 Výrok
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí musí být vykládána v tom smyslu, že v zásadě nebrání právní úpravě členského státu, jež stanoví uložení trestu odnětí svobody neoprávněně pobývajícímu státnímu příslušníkovi třetí země, který poté, co byl navrácen do své země původu v rámci dřívějšího řízení o navrácení, opětovně neoprávněně vstoupí na území uvedeného státu v rozporu se zákazem vstupu.
 (1) Úř. věst. C 292, 1. 9. 2014.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/28
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 16. března 2011 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-21/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Protiprávnost - Zaslání dopisu týkajícího se nákladů řízení advokátovi, který žalobce v této věci zastupoval - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ - Článek 94 jednacího řádu)
 2012/C 138/59
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá návrh žalobce na náhradu škody vzniklé tím, že žalovaná údajně zaslala dopis týkající se žalobce advokátovi, který jej již nezastupoval
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 2)
 L. Marcuccio ponese veškeré náklady řízení.
 3)
 L. Marcucciovi se ukládá povinnost zaplatit Soudu částku 2000 eur.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010, s. 57.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/52
 Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci T-159/09
 (
 Úřední věstník Evropské unie C 153 ze dne 4. července 2009, s. 44
 )
 2009/C 205/95
 Sdělení v Úředním věstníku ve věci T-159/09, Biofrescos/Komise, je třeba chápat takto:
 „Žaloba podaná dne 21. dubna 2009 — Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda v. Komise Evropských společenství
 (Věc T-159/09)
 2009/C 193/67
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Portugalsko) (zástupce: A. Magalhães e Menezes, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 16. ledna 2009, kterým se zamítá žádost žalobkyně o osvobození od dovozního cla ve výši 41 271,09 eur a nařizuje žalobkyni, aby dodatečně toto clo zaplatila.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně dovezla v období od září 2003 do února 2005 různé částí zmražených krevet z Indonésie, pro které požadovala osvobození od dovozního cla podle čl. 220 odst. 2 písm. b), článku 236 a čl. 239 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1).
 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila přinejmenším uvedená ustanovení, jelikož: zaprvé se nevyjádřila ke všem argumentům dovolávaným žalobkyní ve své žádosti o osvobození od dovozního cla; zadruhé uvedla nedostatečné, nepravdivé a nesrozumitelné odůvodnění; zatřetí nesprávně si vyložila chybu indonéských orgánů; a konečně začtvrté považovala za prokázané skutečnosti, které nebyly ve skutečnosti důvěryhodné a ohledně kterých důkazní břemeno náleželo příslušným orgánům, které vedly řízení a nikdy žalobkyni.
 (1) Úř. věst. L 97, s. 38; Zvl. vyd. 02/04 s. 307.“


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. června 2017 – Industrie Aeronautiche Reggiane v. EUIPO – Audi (NSU)
 (Věc T-541/15) (1)
 („Ochranná známka EU - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie NSU - Starší národní slovní ochranná známka NSU - Relativní důvod pro zamítnutí - Riziko záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009“)
 (2017/C 256/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Industrie Aeronautiche Reggiane Srl (Reggio Emilia, Itálie) (zástupkyně: M. Gurrado, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. Kunz, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Audi AG (Ingolstadt, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. července 2015 (věc R 2132/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Audi a Industrie Aeronautiche Reggiane.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Aeronautiche Reggiane Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 381, 16.11.2015.


text:
 24.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 128/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce House of Lords – Spojené království) – Marks & Spencer plc v. Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise
 (Věc C-309/06) (1)
 (Daně - Šestá směrnice o DPH - Osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni - Nesprávné zdanění základní sazbou - Nulová sazba daně - Nárok na vrácení daně - Přímý účinek - Obecné zásady práva Společenství - Bezdůvodné obohacení)
 (2008/C 128/11)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 House of Lords
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Marks & Spencer plc
 Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Customs and Excise
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – House of Lords – Výklad čl. 28 odst. 2 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Existence právního předpisu Společenství, kterého se může dovolávat dodavatel výrobku (čajové pečivo – „teacakes“), pro který vnitrostátní právní úprava zachovává osvobození od daně s vrácením odvedené daně – DPH neprávem odvedená z důvodu nesprávného výkladu vnitrostátní právní úpravy příslušnými orgány – Uplatnění obecných zásad práva Společenství, včetně zásady daňové neutrality – Možnost jednotlivce dovolávat se uvedených obecných zásad za účelem vrácení nesprávně vybraných částek
 Výrok
 1)
 Pokud členský stát zachoval ve svých právních předpisech podle čl. 28 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, jak před, tak po zavedení změn tohoto ustanovení směrnicí Rady 92/77/EHS ze dne 19. října 1992, osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni pro určitá konkrétní plnění, nemůže hospodářský subjekt uskutečňující taková plnění uplatňovat nárok na zdanění těchto plnění nulovou sazbou daně z přidané hodnoty na základě přímo použitelného právního předpisu Společenství.
 2)
 Pokud členský stát zachoval ve svých právních předpisech podle čl. 28 odst. 2 šesté směrnice 77/388, jak před, tak po zavedení změn tohoto ustanovení směrnicí 92/77, osvobození od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni pro určitá konkrétní plnění, avšak své vnitrostátní právní předpisy vykládal nesprávně s tím důsledkem, že některá plnění, která měla být podle vnitrostátního zákona osvobozena od daně s vrácením daně odvedené na předchozím stupni, byla zdaněna základní sazbou, použijí se obecné zásady práva Společenství včetně zásady daňové neutrality takovým způsobem, že hospodářskému subjektu, který tato plnění uskutečnil, přiznávají právo na vrácení částek, které byly za tato plnění nesprávně požadovány.
 3)
 I když se na věc v původním řízení v zásadě použijí zásady rovného zacházení a daňové neutrality, k jejich porušení nedojde pouze proto, že odmítnutí vrácení daně se zakládalo na bezdůvodném obohacení dotyčné osoby povinné k dani. Naproti tomu zásada daňové neutrality brání tomu, aby zákaz bezdůvodného obohacení byl namítán pouze vůči takovým osobám povinným k dani, jako jsou „payment traders“ (osoby povinné k dani, u nichž daň vybraná na výstupu v daném účetním období je vyšší než daň zaplacená na vstupu), a nikoli vůči takovým osobám povinným k dani, jako jsou „repayment traders“ (osoby povinné k dani, jejichž situace je opačná než situace prvně uvedených osob), pokud tyto osoby povinné k dani uvádějí na trh srovnatelné výrobky. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda tomu tak v projednávané věci je. Krom toho obecná zásada rovného zacházení, jejíž porušení se může v daňové oblasti vyznačovat diskriminací postihující hospodářské subjekty, které nejsou nutně soutěžiteli, ale které se nacházejí ve srovnatelné situaci v jiných vztazích, brání diskriminaci mezi „payment traders“ a „repayment traders“, která není objektivně odůvodněná.
 4)
 Důkaz, že hospodářskému subjektu, jemuž bylo odepřeno vrácení neprávem vybrané daně z přidané hodnoty, nevznikla finanční ztráta nebo že tento subjekt nebyl finančně znevýhodněn, nemá vliv na odpověď na třetí otázku.
 5)
 Je věcí předkládajícího soudu, aby pro již nastalý stav sám vyvodil případné důsledky z porušení zásady rovného zacházení konstatovaného v bodě 3 výroku tohoto rozsudku podle pravidel týkajících se časových účinků vnitrostátního práva použitelného v původním řízení, a to v souladu s právem Společenství, a zejména se zásadou rovného zacházení, jakož i se zásadou, na jejímž základě musí dbát na to, aby nápravná opatření, která nařizuje, nebyla v rozporu s právem Společenství.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/8
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. ledna 2016 – Heli-Flight GmbH & Co. KG v. Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA)
 (Věc C-61/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Civilní letectví - Žádosti o schválení předložených letových podmínek - Rozhodnutí Evropské agentury pro bezpečnost letectví - Zamítnutí žádosti - Povinné předchozí správní řízení - Možnost podat žalobu k soudu Evropské unie - Úloha soudu - Přijetí organizačních procesních opatření - Povinnost - Komplexní technická posouzení“)
 (2016/C 106/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Heli-Flight GmbH & Co. KG (zástupce: T. Kittner, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) (zástupce: T. Masing, advokát)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnost Heli-Flight GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 11. 5. 2015.