text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/43
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2015 – Maďarsko v. Rada Evropské unie
 (Věc C-647/15)
 (2016/C 038/56)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Maďarsko (zástupce: M. Z. Fehér, zmocněnec)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 Maďarsko navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (EU) 2015/1601 ze dne 22. září 2015, kterým se stanoví dočasná opatření v oblasti mezinárodní ochrany ve prospěch Itálie a Řecka (1) (dále jen „napadené rozhodnutí“);
 —
 podpůrně v případě, že nevyhoví prvnímu návrhovému žádání, zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká Maďarska;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Maďarská vláda má za to, že čl. 78 odst. 3 SFEU neposkytuje Radě vhodný právní základ pro přijetí napadeného rozhodnutí. Článek 78 odst. 3 SFEU neopravňuje Radu k přijetí legislativního aktu, a tudíž ani k přijetí opatření stanovených v napadeném rozhodnutí, konkrétně opatření zahrnujících výjimku ze závaznosti legislativního aktu, v daném případě nařízení (EU) č. 604/2013 (2). Z hlediska obsahu představuje napadené rozhodnutí vzhledem k tomu, že stanoví výjimku z nařízení č. 604/2013, legislativní akt, takže základem pro jeho přijetí nemůže být čl. 78 odst. 3 SFEU, který Radu opravňuje k přijímání aktů toliko nelegislativním postupem, tedy nelegislativních aktů. Pro případ, že by Soudní dvůr navzdory výše uvedenému dospěl k závěru, že čl. 78 odst. 3 SFEU může být základem pro přijetí právního aktu zahrnujícího výjimku z legislativního aktu, maďarská vláda uvádí, že uvedená výjimka nemůže být taková, aby narušila podstatu legislativního aktu a vedla k obsahovému vyprázdnění jeho základních ustanovení, jak tomu je v případě napadeného rozhodnutí.
 2.
 S institutem „dočasných opatření“, uvedeným v čl. 78 odst. 3 SFEU, je neslučitelné opatření přijaté na dobu 24 měsíců – a v určitých případech na dobu 36 měsíců – jehož důsledky navíc přetrvávají i po uplynutí řečené doby. Napadené rozhodnutí jde nad rámec oprávnění přiznaného Radě článkem 78 odst. 3 SFEU, neboť pro účely určení doby jeho platnosti nebyla zohledněna doba nezbytná k přijetí legislativního aktu založeného na čl. 78 odst. 2 SFEU.
 3.
 Rada přijetím napadeného rozhodnutí porušila čl. 293 odst. 1 SFEU, neboť se odchýlila od návrhu Komise, aniž dospěla k jednomyslnosti.
 4.
 Napadené rozhodnutí stanoví výjimku z legislativního aktu a z hlediska obsahu představuje legislativní akt, takže pro účely jeho přijetí – za předpokladu, že vůbec mohl být přijat na základě čl. 78 odst. 3 SFEU – mělo být dodrženo právo vnitrostátních parlamentů vypracovávat stanoviska k legislativním aktům, uznané v protokolech č. 1 a 2 připojených ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie.
 5.
 Po konzultaci s Evropským parlamentem změnila Rada znění návrhu podstatným způsobem, a navzdory tomu nepožádala Evropský parlament o novou konzultaci.
 6.
 V okamžiku přijetí Radou nebyly k dispozici jazykové verze návrhu rozhodnutí v úředních jazycích Unie.
 7.
 Napadené rozhodnutí je dále protiprávní proto, že jeho přijetí je v rozporu s článkem 68 SFEU a se závěry Evropské rady ze zasedání konaného ve dnech 25. a 26. června 2015.
 8.
 Napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou právní jistoty a zásadou jasnosti právní úpravy, neboť v něm z mnoha hledisek není objasněno, jakým způsobem mají být jeho ustanovení uplatňována ani jaký je vztah mezi jeho ustanoveními a ustanoveními nařízení č. 604/2013. Mezi těmito nejasnými hledisky je nejpatrnější problematika uplatňování procesních norem a záruk v souvislosti s přijetím rozhodnutí o relokaci, jakož i skutečnost, že v napadeném rozhodnutí nejsou jasně stanovena kritéria výběru pro účely relokace a že není náležitě upraveno postavení žadatelů v členském státě relokace. Napadené rozhodnutí je v rozporu s Ženevskou úmluvou o právním postavení uprchlíků (3), neboť odnímá žadatelům právo pobývat na území členského státu, v němž podali žádost, a umožňuje jejich relokaci do jiného členského státu, aniž nevyhnutelně existuje prokazatelná faktická vazba žadatele na členský stát relokace.
 9.
 Napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadou nezbytnosti a zásadou proporcionality. Napadené rozhodnutí vzhledem k tomu, že Maďarsko – na rozdíl od původního návrhu Komise – nebylo začleněno do skupiny členských států, které jsou příjemci pomoci, postrádá odůvodnění, proč stanoví relokaci 120 000 žadatelů o mezinárodní ochranu. S ohledem na to, že v napadeném rozhodnutí není stanovena žádná relokace z Maďarska, je původně navržený počet 120 000 žadatelů svévolný a odtržený jak od situace popsané v návrhu Komise, tak od situace, kterou bylo skutečně třeba řešit. Je nepřijatelné – zejména vzhledem k tomu, že jde o dočasné opatření přijaté podle čl. 78 odst. 3 SFEU – aby rozhodnutí o konečné relokaci téměř poloviny žadatelů spadajících do jeho působnosti záviselo na budoucích okolnostech.
 10.
 Podpůrně maďarská vláda tvrdí, že napadené rozhodnutí je v souvislosti s Maďarskem v rozporu se zásadou proporcionality, neboť navzdory všeobecné povědomosti o tom, že jde o členský stát, na jehož území vstoupilo velké množství nelegálních imigrantů a v němž bylo podáno velké množství žádostí o mezinárodní ochranu, mu byly uloženy povinné kvóty coby přijímajícímu členskému státu. Napadené rozhodnutí není v souvislosti s Maďarskem v souladu s čl. 78 odst. 3 SFEU, protože s požadavkem stanoveným v citovaném ustanovení, podle kterého lze opatření přijmout ve prospěch členských států dotčených náhlým přílivem státních příslušníků třetích zemí, je neslučitelné opatření, které jednomu z takových členských států ukládá jen povinnosti.
 (1) Úř. věst. L 248, s. 80.
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (Úř. věst. L 180, s. 31).
 (3) Ženevská úmluva o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967.


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/32
 Žaloba podaná dne 9. června 2008 – Paul Alfons Rehbein v. OHIM – Hervé Dias Martinho a Manuel Dias Martinho (Outburst)
 (Věc T-214/08)
 (2008/C 197/56)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG (Glinde, Německo) (zástupce: T. E. Lampel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Hervé Dias Martinho a Manuel Carlos Dias Martinho (Le Plessis Trévise, Francie)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 13. března 2008 ve věci R 1261/2007-2; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Ostatní účastníci řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Outburst“ pro výrobky zařazené do tříd 16, 18 a 25 – přihláška č. 4 318 333
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobce
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka „Outburst“ pro výrobky zařazené do třídy 25 – registrační číslo německé ochranné známky 399 40 713
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení Rady 40/94, jelikož starší ochranná známka byla skutečně používána v souvislosti se zbožím a službami, pro které je přihlašována; porušení čl. 76 odst. 1 písm. f) uvedeného nařízení, jelikož odvolací senát pochybil v tom, že nevzal v úvahu prohlášení úřadujícího ředitele žalobkyně; porušení čl. 74 odst. 2 uvedeného nařízení a pravidla 22 odst. 1 a 2 nařízení Komise č. 2868/95 (1), jelikož další důkaz předložený ve fázi odvolání je přípustný a musí být vzat v úvahu při posuzování skutečného používání namítané ochranné známky; porušení práva žalobkyně na to být slyšena, jelikož odvolací senát měl vzít v úvahu důkaz o používání, který byl předložen po uplynutí lhůty.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Ítélőtábla (Maďarsko) dne 1. února 2017 – Teréz Ilyés a Emil Kiss v. OTP Bank Nyrt. a OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
 (Věc C-51/17)
 (2017/C 144/26)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Ítélőtábla
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelé: Teréz Ilyés, Emil Kiss
 Odpůrkyně: OTP Bank Nyrt., OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.
 Předběžné otázky
 (1)
 Má být za ujednání, které nebylo sjednáno individuálně ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice (1), a potažmo za ujednání spadající do působnosti této směrnice, považováno smluvní ujednání, které přenáší kurzové riziko na spotřebitele a které se v důsledku zrušení zneužívajícího smluvního ujednání, které stanovilo rozpětí nákup/prodej a povinnost nést příslušné kurzové riziko, stalo součástí smlouvy s účinkem ex tunc, a to v důsledku zásahu zákonodárce provedeného s ohledem na spory ohledně neplatnosti, týkající se značného množství smluv?
 (2)
 V případě, že smluvní ujednání přenášející kurzové riziko na spotřebitele spadá do působnosti výše uvedené směrnice, musí se pravidlo o výjimce, které je uvedeno v čl. 1 odst. 2 směrnice, vykládat v tom smyslu, že se týká i smluvního ujednání odrážejícího kogentní právní ustanovení ve smyslu bodu 26 rozsudku Soudního dvora vydaného ve věci RWE Vertrieb AG (C-92/11), která byla přijata nebo nabyla účinnosti až po uzavření smlouvy? Má být do působnosti výše uvedeného pravidla o výjimce zahrnuto také smluvní ujednání, které se stalo součástí smlouvy s účinkem ex tunc v době po uzavření této smlouvy, a to na základě kogentního právního ustanovení, jímž se napravuje neplatnost způsobená zneužívající povahou smluvního ujednání, která znemožňuje plnění smlouvy?
 (3)
 Pokud z odpovědí na výše uvedené otázky vyplyne, že může být přezkoumána zneužívající povaha smluvního ujednání přenášejícího kurzové riziko na spotřebitele, musí být podmínka týkající se sepsání jasným a srozumitelným jazykem, která je uvedena v čl. 4 odst. 2 směrnice, vykládána v tom smyslu, že tato podmínka je dodržena i v případě, že je způsobem, který je uveden v přehledu skutkových okolností, splněna povinnost poskytnout informace, která je stanovena v právních předpisech a formulována nutně obecným způsobem, nebo musí být sděleny i údaje týkající se rizik pro spotřebitele, jež jsou finanční instituci známy nebo k nimž by mohla mít tato instituce přístup v okamžiku uzavření smlouvy?
 (4)
 Je třeba mít z hlediska požadavku jasnosti a transparentnosti a z hlediska ustanovení bodu 1 písm. i) přílohy směrnice za to, že pro účely výkladu čl. 4 odst. 1 směrnice je relevantní okolnost, že v okamžiku uzavření smlouvy byly její součástí smluvní ujednání týkající se oprávnění provést jednostrannou změnu, jakož i ujednání týkající se rozpětí nákup/prodej – která byla o několik let později prohlášena za zneužívající – spolu s ujednáním týkajícím se přenesení kurzového rizika, takže spojený účinek všech těchto ujednání vedl k tomu, že spotřebitel nemohl ve skutečnosti naprosto nijak předvídat, jakým dalším vývojem projdou platební závazky a na základě jakého mechanismu se budou měnit? Nebo smluvní ujednání, která byla později prohlášena za zneužívající, nemají být při přezkoumávání zneužívající povahy ujednání o kurzovém riziku brána v úvahu?
 (5)
 V případě, že vnitrostátní soud smluvní ujednání, které přenáší kurzové riziko na spotřebitele, prohlásí za zneužívající, je při určování právních následků v souladu s ustanoveními vnitrostátního práva povinen z moci úřední přezkoumat, a to při dodržení práva účastníků vyjádřit se v kontradiktorním řízení, také zneužívající povahu jiných smluvních ujednání, jichž se žalobci ve svém návrhu nedovolávali? Použije se zásada zjišťování skutkového stavu z moci úřední, která vyplývá z judikatury Soudního dvora, i v případě, že je žalobcem spotřebitel, anebo dispozitivní zásada v takovémto případě provedení přezkumu z moci úřední vylučuje, a to s ohledem na postavení, které v celém řízení zaujímá dispoziční právo, jakož i s ohledem na zvláštnosti daného řízení?
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS [ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/63
 Žaloba podaná dne 17. května 2013 — ZZ v. Rada
 (Věc F-47/13)
 2013/C 207/110
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupkyně: M. Velardo, advokátka)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí nezařadit žalobce na seznam úředníků funkční skupiny AD navržených na povýšení v roce 2012
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí generálního sekretariátu Rady č. 63/12 ze dne 20. července 2012, jež se týká seznamu úředníků navržených na povýšení během období 2012, na kterém nebylo uvedeno jméno žalobce, a zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 11. února 2011;
 —
 uložit žalované náhradu škody a zaplacení úroků z prodlení a kompenzačních úroků ve výši 6,75 % za vzniklou majetkovou i nemajetkovou újmu;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/24
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 31. května 2005
 ve věci T-105/03, Triantafyllia Dionyssopoulou proti Radě Evropské unie (1)
 (Úředníci - Hodnotící zpráva - Žaloba na neplatnost - Zánik právního zájmu na podání žaloby - Usnesení o tom, že rozhodnutí ve věci je bezpředmětné - Žaloba na náhradu škody)
 (2005/C 193/38)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-105/03, Triantafyllia Dionyssopoulou, bývalá úřednice Rady Evropské unie s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupená F. Renardem, advokátem, proti Radě Evropské unie (zmocněnci: M. Sims a F. Anton), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí, které se týká vyhotovení závěrečné hodnotící zprávy žalobkyně pro období 1999/2001 a jednak návrh na náhradu škody směřující k náhradě škody vzniklé žalobkyni, Soud (první senát), ve složení J. D. Cooke, předseda, R. García-Valdecasas a I. Labucka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 31. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Není již namístě rozhodnout o návrzích na zrušení.
 2.
 Návrhy na náhradu škody se zamítají jako neopodstatněné.
 3.
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


text:
 30.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 130/25
 Žaloba podaná dne 14. března 2011 — Mangou v. Rada
 (Věc T-148/11)
 2011/C 130/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Philippe Mangou (Abidjan, Pobřeží slonoviny) (zástupci: G. Collard a L. Aliot, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že v případě žalobce Philippa MANGOUA jsou nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 a rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011, zveřejněná dne 15. ledna 2011 v Úředním věstníku Evropské unie, skutkově nepodložená,
 —
 v důsledku toho,
 —
 zrušil nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 a rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011;
 —
 podpůrně nařídil, aby bylo jméno Philippa MANGOUA vyjmuto ze seznamů tvořících přílohy uvedeného nařízení a rozhodnutí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované žalobcem jsou v podstatě totožné nebo podobné s žalobními důvody a hlavními argumenty uvedenými v rámci věci T-137/11, Guiai Bi Poin v. Rada.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné Verwaltungsgerichtshof — Rakousko) — Susanne Gassmayr v. Bundesminister für Wissenschaft und Forschung
 (Věc C-194/08) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 92/85/EHS - Zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň, zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň - Článek 5 odst. 3 a čl. 11 body 1 až 3 - Přímý účinek - Těhotná zaměstnankyně, které je přiznáno během těhotenství pracovní volno - Zaměstnankyně na mateřské dovolené - Nárok na vyplácení odměny za pracovní pohotovost)
 2010/C 234/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Susanne Gassmayr
 Žalovaný: Bundesminister für Wissenschaft und Forschung
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgerichtshof — Výklad čl. 11 bodů 1, 2 a 3 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110) — Přímý účinek — Nárok zaměstnankyně na vyplácení nepaušální odměny za pohotovostní služby mimo obvyklou pracovní dobu („Journaldienstzulage“) během období, kdy platí zákaz zaměstnávat těhotné zaměstnankyně, nebo během mateřské dovolené
 Výrok
 1)
 Článek 11 body 1 až 3 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) má přímý účinek a zakládá ve prospěch jednotlivců práva, kterých se mohou dovolávat vůči členskému státu, který tuto směrnici neprovedl do vnitrostátního práva nebo ji provedl nesprávně, tedy práva, která musí vnitrostátní soudy chránit.
 2)
 Článek 11 bod 1 směrnice 92/85 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že těhotná zaměstnankyně, které bylo dočasně přiznáno z důvodu těhotenství pracovní volno, má nárok na odměnu za práci ve výši průměrného výdělku, kterého dosahovala v průběhu referenčního období před začátkem svého těhotenství, s výjimkou odměny za pracovní pohotovost.
 3)
 Článek 11 body 2 a 3 směrnice 92/85 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že zaměstnankyně na mateřské dovolené má nárok na odměnu za práci ve výši průměrného výdělku, kterého dosahovala v průběhu referenčního období před začátkem této mateřské dovolené, s výjimkou odměny za pracovní pohotovost.
 (1) Úř. věst. C 197, 2.8.2008.


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/43
 Žaloba podaná dne 12. února 2007 – Leche Celta v. OHIM – Celia (Celia)
 (Věc T-35/07)
 (2007/C 82/93)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Leche Celta, S. L. (Puentedeume, La Coruña, Španělsko) (zástupci: J. A. Calderón Chavero, T. Villate Consonni a A. Yañez Manglano, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Celia, SA
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. prosince 2006 ve věci č. R-294/2006-4;
 —
 v důsledku toho částečně zrušit rozhodnutí vydané dne 21. prosince 2005 v námitkovém řízení č. B657132 v rozsahu, v němž zamítá námitky podané ve jménu žalobkyně a v němž připouští přihlášku napadené ochranné známky Společenství pro výrobky třídy 29, jako jsou mléko a mléčné výrobky, jakož i oleje a tuky jedlé;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním žalobkyně tím, že bude dotčenému námitkovému oddělení OHIM nařízeno, aby zamítl přihlášku dotčené ochranné známky pro výše uvedené výrobky;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Celia, SA.
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „Celia “pro výrobky a služby tříd 16, 29 a 38 (přihláška č. 2 977 221).
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní slovní ochranné známky „CELTA “pro výrobky třídy 29.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1) z důvodu existence nebezpečí záměny a asociace mezi ochrannými známkami.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1).


text:
 27.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. ledna 2017 – Komise v. Frieberger a Vallin
 (Věc T-232/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Reforma služebního řádu - Zvýšení věku odchodu do důchodu - Rozhodnutí, kterým se zamítá opětné zhodnocení započitatelných nároků na důchod - Zásada ne ultra petita - Nesprávné právní posouzení - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2017/C 063/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a G. Gattinara, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Jürgen Frieberger (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie), Benjamin Vallin (Saint-Gilles, Belgie) (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 2. března 2016, Frieberger a Vallin v. Komise (F-3/15, EU:F:2016:26), znějící na zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 2. března 2016, Frieberger a Vallin v. Komise (F-3/15), se zrušuje.
 2)
 Žaloba, kterou Jürgen Frieberger a Benjamin Vallin podali k Soudu pro veřejnou službu ve věci F-3/15, se zamítá.
 3)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku.
 4)
 Jürgenu Friebergerovi a Benjaminu Vallinovi se ukládá náhrada nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu, včetně nákladů vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 243, 4.7.2016.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. prosince 2009 Thomson Sales Europe proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 29. září 2009 ve spojených věcech T-225/07 a T-364/07, Thomson Sales Europe v. Komise
 (Věc C-498/09 P)
 2010/C 80/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Thomson Sales Europe (zástupci: F. Goguel a F. Foucault, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu ze dne 29. září 2009,
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské komise REM č. 03/05 ze dne 7. května 2007,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Žalobkyně uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku v podstatě tři důvody.
 Prvním důvodem žalobkyně tvrdí, že Soud porušil pravidla týkající se příslušnosti uvedená v článku 225 ES, když vydal rozhodnutí na základě jejího návrhu na zrušení dopisu Komise ze dne 20. července 2007, přičemž nepotvrdil nabytí oprávnění k nevybrání a posteriori dovozního cla z barevných televizních přijímačů vyrobených v Thajsku, ačkoliv předtím rozhodl, že výše uvedený návrh je z důvodu, že dotčený dopis nebyl způsobilý vyvolat právní účinky, nepřípustný.
 Druhým důvodem žalobkyně tvrdí, že Soud porušil právo na obhajobu a dopustil se zjevně nesprávné právní kvalifikace skutkového stavu tím, že jednak odmítl její návrh na poskytnutí všech důkazů účastníkům řízení, a jednak tím, že rozhodl, že Thomson prokázala zjevnou nedbalost, jelikož byla jako zkušený hospodářský subjekt povinná vyžádat si od Komise podrobné informace, pokud jde o možnost pokračovat v deklarování barevných televizorů vyrobených v Thajsku jako televizorů thajského původu poté, co zahájila odběr trubek korejského a malajského původu.
 Třetím důvodem, který se dělí na dvě části, se Thomson dovolává porušení článku 239 celního kodexu (1) ze strany Soudu, pokud jde o možnost celkového nebo částečného vrácení zaplacených dovozních nebo vývozních cel nebo prominutí částky celního dluhu. Žalobkyně jednak tvrdí, že Soud se dopustil právního pochybení v rozsahu, v němž zamítl její žalobu, přičemž zkoumal pouze podmínku týkající se nedostatku zásahu nebo nedbalosti, aniž by předem ověřil podmínku týkající se existence zvláštní situace.
 Krom toho se Soud dopustil nesprávné právní kvalifikace skutkového stavu, a tudíž právního pochybení, když měl za to, že podmínky použití článku 239 celního kodexu nebyly splněny. Podle žalobkyně totiž požadavky tohoto ustanovení splňovala, protože okolnosti projednávaného případu vytvářely zvláštní situaci, neboť Komise změnila praxi při výkladu relevantních ustanovení, aniž by hospodářské subjekty o této skutečnosti dostatečně uvědomila.
 Thomson krom toho tvrdí, že neměla žádné pochybnosti, pokud jde o bezvadnost svých operací, neboť byla přesvědčena, že se na celou její výrobu uplatní pouze antidumpingové clo, prakticky stanovené na základě společné dohody s Komisí. Nelze mít tudíž za to, že jednala nedbale.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).


text:
 9.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/14
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 17. února 2011 — Comunidad Autónoma de Galicia v. Komise
 (Věc T-520/10 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Státní podpory - Vyrovnání dodatečných výrobních nákladů některých elektráren vyplývajících z povinnosti veřejné služby vyrábět určitý objem elektřiny z vnitrostátního uhlí a zavedení ‚mechanismu přednostního zásobování‘ v jejich prospěch - Fumus boni juris - Neexistence naléhavosti - Vážení zájmů“)
 2011/C 113/28
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Comunidad Autónoma de Galicia (Santiago de Compostela, Španělsko) (zástupci: S. Martínez Lage, H. Brokelmann a A. Rincón García Loygorri, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na předběžné opatření směřující v podstatě k nařízení odkladu výkonu rozhodnutí Komise ze dne 29. září 2010 K(2010) 4499 o státní podpoře N 178/2010, oznámené Španělským královstvím a poskytnuté ve formě vyrovnání veřejné služby spojeného s mechanismem přednostního zásobování ve prospěch elektráren, které využívají vnitrostátní uhlí
 Výrok
 1)
 Hidroeléctrica del Cantábrico, SA a Federación Nacionál de Empresarios de Minas de Carbón se povoluje vstoupit do řízení jako vedlejší účastníci na podru návrhových žádání Evropské komise.
 2)
 Vedoucí soudní kanceláře doručí účastníkům řízení uvedeným v bodě 1 tohoto výroku opis všech procesních písemnosti.
 3)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 4)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/19
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2010 — Aktieselskabet af 21. november 2001 v. OHIM — Parfums Givenchy (only givenchy)
 (Věc T-586/10)
 2011/C 80/36
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Dánsko) (zástupce: C. Christiansen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Parfums Givenchy SA (Levallois Perret, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. října 2010 ve věci R 1556/2009-2; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastník řízení před odvolacím senátem.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Barevná obrazová ochranná známka „only givenchy“ pro zboží zařazené do třídy 3 — přihláška ochranné známky Společenství č. 3980241.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Dánská slovní ochranná známka č. VR 2001 03359 „ONLY“ zejména pro zboží zařazené do tříd 3 a 9; dánská slovní ochranná známka č. VR 2000 02138 „ONLY“ pro zboží zařazené do třídy 25, slovní ochranná známka Společenství č. 638833 „ONLY“ pro zboží zařazené do tříd 14, 18 a 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a 5 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát nepřesně připustil existenci nebezpečí záměny mezi staršími ochrannými známkami a spornou ochrannou známkou a konstatoval, že relevantní veřejnost mezi těmito ochrannými známkami spatřuje vazbu nebo vztah.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským soudem v Ostravě dne 24. března 2006 – Skoma-Lux sro v. Celní ředitelství Olomouc
 (Věc C-161/06)
 (2006/C 121/15)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Krajský soud v Ostravě
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Skoma-Lux sro
 Žalovaný: Celní ředitelství Olomouc
 Předběžné otázky
 1)
 Lze čl. 58 Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, na jejímž základě se Česká republika stala od 1.5.2004 členským státem Evropské unie, vykládat tak, že členský stát může vůči jednotlivci uplatňovat nařízení, které nebylo v okamžiku své aplikace řádně publikováno v Úředním věstníku v úředním jazyce daného členského státu?
 2)
 V případě záporné odpovědi na otázku číslo 1, je nevymahatelnost předmětného nařízení vůči jednotlivci otázkou výkladu nebo otázkou platnosti komunitárního práva ve smyslu článku 234 Smlouvy o založení Evropského společenství?
 3)
 Pokud by Soudní dvůr dovodil, že předložená předběžná otázka se týká platnosti komunitárního aktu ve smyslu rozsudku ve věci 314/85, Foto-Frost [1987] ECR 4199, je nařízení č. 2454/93 ve vztahu k žalobkyni a jejímu sporu s celními orgány České republiky neplatné kvůli nedostatku řádného uveřejnění v Úředním věstníku EU podle čl. 58 Aktu o podmínkách přistoupení?


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/28
 Žaloba podaná dne 14. června 2005 Dimitrou Lantzoni proti Soudnímu dvoru Evropských společenství
 (Věc T-226/05)
 (2005/C 205/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. června 2005 žaloba podaná proti Soudnímu dvoru Evropských společenství Dimitrou Lantzoni, s bydlištěm v Lucemburku, zastoupenou Michèle Bouché, advokátkou.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 uložil Soudnímu dvoru náhradu škody ve výši 50 000 EUR za morální újmu, která vznikla žalobkyni následkem závažných porušení předpisů, které měly za následek znemožnění jejího služebního postupu,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dne 3. června 2004 podala žalobkyně, úřednice Soudního dvora, návrh na náhradu škody za majetkovou a morální újmu, která jí vznikla následkem znemožnění jejího služebního postupu zavedením v roce 2000 nového systému povyšování. Jelikož tento návrh, jakož i její stížnost byly zamítnuty, žalobkyně podala projednávanou žalobu. Na podporu svých návrhů uplatňuje, že tvrzené znemožnění jejího služebního postupu, jakož i majetková a morální újma, která jí vznikla, jsou následkem závažných a opakovaných porušení předpisů a neplnění povinností správy Soudního dvora, co se týče jak hodnotících zpráv, tak bodů povýšení přidělovaných na jejich základě.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/30
 Žaloba podaná dne 31. března 2017 – Printeos v. Komise
 (Věc T-201/17)
 (2017/C 168/39)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Printeos, SA (Alcalá de Henares, Španělsko) (zástupci: H. Brokelmann a P. Martínez-Lage Sobredo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 v souladu s čl. 266 prvním pododstavcem SFEU a alternativně s čl. 266 prvním pododstavcem, článkem 268 a čl. 340 druhým pododstavcem SFEU, jakož i čl. 41 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie, uložil Komisi povinnosti uhradit:
 a)
 peněžitou náhradu ve výši odpovídající vyrovnávacím úrokům z částky 4 729 000 eur v sazbě Evropské centrální banky pro její operace refinancování, zvýšené o dva procentní body, za období od 9. března 2015 do 1. února 2017, tedy ve výši 184 592,95 eura, nebo v takové úrokové sazbě, kterou Tribunál uzná za vhodnou, a
 b)
 úroky z prodlení z částky vyrovnávacích úroků, vypočítané podle předchozího písmene, za období od 1. února 2017 do data, kdy Komise skutečně uhradí částku požadovanou v předchozím písmeni v rámci výkonu případného rozsudku, kterým bude vyhověno této žalobě, v sazbě Evropské centrální banky pro její operace refinancování, zvýšené o tři a půl procentního bodu, nebo v takové úrokové sazbě, kterou Tribunál uzná za vhodnou;
 —
 podpůrně, v souladu s článkem 263 SFEU zrušil rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2017 spočívající v tom, že žalobkyni má být vrácena jen jistina pokuty, kterou neoprávněně zaplatila z titulu výkonu „rozhodnutí Obálky“, a to bez jakýchkoli úroků;
 —
 v každém případě uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávaném řízení podává žalobkyně primárně návrh na náhradu škody, jehož předmětem je přiznání peněžité náhrady odpovídající úrokům, které jí měla Komise uhradit spolu s jistinou pokuty, kterou žalobkyně neoprávněně zaplatila z titulu výkonu rozhodnutí Komise ze dne 10. prosince 2014 týkajícího se řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP (Věc AT.39780 – Obálky) (dále jen „rozhodnutí Obálky“), v důsledku zrušení tohoto rozhodnutí rozsudkem Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 ve věci T-95/15, Printeos S.A. a další v. Komise (dále jen „rozsudek Printeos“). Podpůrně se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2017, kterým byla zamítnuta její žádost o uhrazení shora označených úroků.
 1.
 Na podporu žaloby na náhradu škody žalobkyně tvrdí, že základem žádosti o peněžitou náhradu je čl. 266 první pododstavec SFEU, jelikož Komise tím, že žalobkyni neuhradila příslušné úroky, nevykonala shora citovaný rozsudek Printeos v plném rozsahu, nebo alternativně čl. 266 druhý pododstavec a čl. 340 druhý pododstavec SFEU, jakož i čl. 41 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie, a to z důvodu škody způsobené „rozhodnutím Obálky“ a nevykonáním rozsudku Printeos v plném rozsahu.
 V této souvislosti tvrdí, že protiprávní jednání Komise postrádá právní základ, protože nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145), na které Komise odkázala ve svém rozhodnutí ze dne 26. ledna 2017, bylo již zrušené, a protože je třeba mít za to, že nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. 2012, L 362, s. 1), je v rozporu s články 266 a 340 SFEU, jakož i s čl. 41 odst. 3 a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie.
 2.
 Na podporu podpůrné žaloby na neplatnost žalobkyně uvádí, že rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2017 vychází z právního základu, který již byl zrušený, který nebyl použitelný a který v každém případě měl být považován za protiprávní, čímž v této souvislosti zároveň vznáší námitku protiprávnosti.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/44
 Žaloba podaná dne 29. června 2007 – ITT Manufacturing Enterprises v. OHIM – ITT Trademark & Trade (I.T.T.)
 (Věc T-231/07)
 (2007/C 199/83)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ITT Manufacturing Enterprises Inc. (Wilmington, Spojené státy) (zástupce: F. Delord, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: ITT Trademark & Trade GmbH (Mnichov, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí, potvrdit rozhodnutí č. 565/2005 a uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; podpůrně
 —
 změnit napadené rozhodnutí, potvrdit rozhodnutí č. 565/2005 a uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: ITT Trademark & Trade GmbH
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka Společenství „ITT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 7, 9 a 11 – přihláška č. 1 152 339
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: ITT Manufacturing Enterprises Inc.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazové ochranné známky, jakož i obecně známá nezapsaná označení používaná v obchodě v rámci Společenství, obsahující slovní prvek „ITT“, nebo se z něj skládající, pro výrobky a služby zařazené do mnoha tříd
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám vyhověno v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání zamítnuto
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně napadá zjištění odvolacího senátu, podle kterého námitkové oddělení své rozhodnutí založilo na nesprávné známce


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/35
 Žaloba podaná dne 23. září 2005 – Španělské království v. Komise
 (Věc T-369/05)
 (2005/C 296/72)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Španělské království (zástupce: D. Fernando Díez Moreno)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 15. července 2005 (2005/555/2685) v rozsahu, v němž se týká finančních oprav provedených ve Španělsku v souvislosti s přeměnou a restrukturalizací vinic a s opatřeními ke zdokonalení výroby a prodeje medu, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise ze dne 15. července 2005 (2005/555/ES) o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce EZOZF. Mezi vyloučeními obsaženými v uvedeném rozhodnutí jsou uvedeny finanční opravy, které se týkají Španělského království, uplatněné v odvětvích ovoce a zeleniny, mléka, veřejného skladování, vinařských produktů a tabákových výrobků, prémií na zvířata a medu.
 Tato žaloba se týká výlučně opravy provedené u částek vyplacených v rámci náhrady škody za ztrátu příjmů v odvětví vína (4 790 799,61 eur) a opravy provedené za zahrnutí DPH v odvětví medu (58 315,34 eur) do financování z EZOZF. Žalující stát má za to, že Komise se opírá o restriktivní výklad nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem (1). Uvedený stát rovněž nesouhlasí s režimem DPH při zdokonalení výroby a prodeje medu.
 Španělské orgány se domnívají:
 —
 že ztráta příjmů není spojena s vyklučením, ale se samotným faktem výsadby, a
 —
 že tvrzení Komise, podle nějž DPH nelze považovat za zásah určený ke stabilizaci trhu, a proto nemůže být financována záruční sekcí EZOZF, nemá žádný právní základ.
 (1) Úř. věst. L 179, 14.7.1999, s. 1.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 27. ledna 2005
 ve věci C-125/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commission de Litiges Voyages): Guy Denuit, Betty Cordenier proti Transorient - Mosaïque Voyages et Culture SA (1)
 (Předběžné otázky - Předložení sporu Soudnímu dvoru - Vnitrostátní soud ve smyslu článku 234 ES - Rozhodčí soud)
 (2005/C 82/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-125/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím collège d'arbitrage de la Commission de Litiges Voyages (Belgie) ze dne 4. prosince 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 8. března 2004, v řízení Guy Denuit, Betty Cordenier proti Transorient - Mosaïque Voyages et Culture SA, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, N. Colneric a J.N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 27. ledna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Soudní dvůr není příslušný rozhodnout o otázkách položených collège d'arbitrage de la Commission de Litiges Voyages.
 (1) Úř. věst. C 156, 12.6.2004.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/24
 Žaloba podaná dne 19. dubna 2017 – Adapta Color v. EUIPO – Coatings Foreign IP (Rustproof System ADAPTA)
 (Věc T-226/17)
 (2017/C 202/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Adapta Color, SL (Peñiscola, Španělsko) (zástupci: G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal a E. Armero Lavie, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Coating Foreign IP Co. LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Rustproof System ADAPTA“ – Ochranná známka Evropské unie č. 9 905 548
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. února 2017, ve věci R 2408/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl žalobě v plném rozsahu;
 —
 napadené usnesení zrušil;
 —
 uložil žalovanému a případně také další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů vynaložených v řízení o prohlášení neplatnosti a v odvolacím řízení před EUIPO.
 Dovolávané žalobní důvody
 Dovolávané žalobní důvody jsou totožné s důvody dovolávanými ve věci T-223/17.


text:
 26.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/36
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 26. března 2015 – DO v. ESMA
 (Věc F-32/14) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci ESMA - Dočasný zaměstnanec - Neprodloužení smlouvy - Hodnotící posudek - Opožděné vypracování hodnotícího posudku - Nesoudržnost obecných a specifických posouzení“)
 (2015/C 171/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: DO (zástupce: S. A. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (zástupci: R. Vasileva, zmocněnkyně a D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí neprodloužit žalobkyni smlouvu dočasného zaměstnance v návaznosti na nepříznivý hodnotící posudek, návrh na zrušení tohoto hodnotícího posudku, jakož i na náhradu způsobené škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 DO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy.
 (1) Úř. věst. C 184, 16.6.2014, s. 45.


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/13
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 15. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Torino – Itálie) – trestní řízení proti Stefanovi Burziovi
 (Věc C-497/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Článek 50 - Zásada ne bis in idem - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví správní a trestní sankci za nezaplacení srážkové daně - Neprovedení unijního práva - Zjevný nedostatek pravomoci“)
 (2015/C 213/20)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale ordinario di Torino
 Účastník původního trestního řízení
 Stefano Burzio
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc odpovědět na otázku položenou rozhodnutím Tribunale ordinario di Torino (Itálie) ze dne 27. října 2014.
 (1) Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/19
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2012 — bachmeier v. OHIM (oto-soft)
 (Věc T-550/12)
 2013/C 55/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: bachmeier GmbH & Co. KG (Ramsau b. Berchtesgaden, Německo) (zástupkyně: D. Donath, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. října 2012 ve věci R 1784/2011-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „oto-soft“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 7, 8, 10, 41 a 44 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 836 081
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/33
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2011 — Wagon Automotive Nagold v. Komise
 (Věc T-610/11)
 2012/C 32/68
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Wagon Automotive Nagold GmbH (Nagold, Německo) (zástupci: T. Hackemann a H. Horstkotte, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. ledna 2011, K(2011) 275, v řízení o státní podpoře poskytnuté Německem C 7/2010 (ex CP 250/2009 a NN 5/2010) „KStG, Sanierungsklausel“ („zákon o dani z příjmů právnických osob, ustanovení umožňující převod daňových ztrát za účelem restrukturalizace podniku v obtížích“; dále jen „restrukturalizační ustanovení“);
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně v zásadě následující žalobní důvody:
 1)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: Odpočet ztráty není podporou poskytnutou ze státních prostředků
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že ustanovení § 8c odst. 1 německého zákona o dani z příjmů právnických osob (dále jen „KStG“) je v rozporu s objektivní zásadou čistého zisku a zásadou platební schopnosti a že cílem tohoto restrukturalizačního ustanovení je pouze zabránit protiústavnímu zásahu do majetku osoby povinné k dani v případech, které spadají do oblasti působnosti tohoto ustanovení. Z tohoto důvodu není podle názoru žalobkyně naplněna skutková podstata státní podpory Společenství.
 2)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: Chybějící selektivnost, protože nejde o výjimku z příslušného referenčního systému
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že příslušný referenční systém představuje obecnou právní úpravu týkající se odpočtu ztrát, která se použije na právnické osoby (§ 10d německého zákona o dani z příjmů ve spojení s § 8 odst. 1 KstG a § 10a německého zákona o dani z podnikání) a že ustanovení § 8c KstG je pouze výjimkou z tohoto příslušného referenčního systému, která je zase omezena mimo jiné restrukturalizačním ustanovením.
 3)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: Chybějící selektivnost, protože nelze rozlišovat mezi hospodářskými subjekty, které se vzhledem ke sledovanému cíli nacházejí ve srovnatelném faktickém nebo právním postavení
 Žalobkyně v této souvislosti mimo jiné uvádí, že restrukturalizační ustanovení je ku prospěchu každého podniku povinného k dani a že nezvýhodňuje ani určitá odvětví resp. oblasti činnosti, ani podniky určité velikosti.
 4)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: Chybějící selektivnost v důsledku odůvodnění na základě povahy resp. vnitřní struktury daňového systému
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že restrukturalizační ustanovení se zakládá na důvodech týkajících se daňového systému, které jsou v souladu s ústavně právními zásadami, jako je zdanění podle platební schopnosti, zamezení nadměrnému zdanění a dodržování zásady proporcionality.
 5)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: Zjevně nesprávné posouzení v důsledku nedostatečného posouzení stavu německého daňového práva
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise nezohledňuje německé daňové právní předpisy týkající se odpočtu ztrát.
 6)
 Uplatnění zásady ochrany legitimního očekávání práva Společenství
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise se zaměřila na daňové výhody směřující k restrukturalizaci podniku v případě nabytí podílů v souvislosti s odpočty ztrát poprvé v rámci formálního přezkumného řízení a že se v tomto ohledu jedná o neobvyklý postup, jelikož možná povaha státní podpory může být dána pouze na základě právního zjednodušení právní úpravy, která je nesporně v souladu s ustanoveními o státní podpoře (§ 8 odst. 4 KStG). Relevantnost tohoto zjednodušení zákona z hlediska právní úpravy státních podpor nebyla zřejmá ani německému zákonodárci, ani podnikům, které využily odborného poradenství.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. prosince 2013 Total Marketing Services, jež je právní nástupkyní společnosti Total Raffinage Marketing, proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-566/08, Total Raffinage Marketing v. Komise
 (Věc C-634/13 P)
 2014/C 45/38
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Total Marketing Services, jež je právní nástupkyní společnosti Total Raffinage Marketing (zástupci: A. Vandencasteele, C. Lemaire, S. Naudin, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 zrušit vydaný rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál neprávem vyloučil, že Total Marketing Services (dále jen „TMS“) ukončila svou účast na protiprávním jednání po 12. květnu 2004,
 —
 zrušit vydaný rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál neprávem vyloučil jakékoli neodůvodněné rozdílné zacházení mezi TMS a Respol týkající se doby trvání jejich účasti na protiprávním jednání,
 —
 zrušit vydaný rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál neprávem vyloučil přerušení účasti TMS na protiprávním jednání od 26. května 2000 do 27. června 2001,
 —
 zrušit vydaný rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál neodpověděl na žalobní důvod vycházející z nepřezkoumání důkazů o protisoutěžním chování TMS na trhu,
 —
 vydat ve věci konečné rozhodnutí v souladu s článkem 61 statutu Soudního dvora a na tomto základě zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká TMS a v rámci soudního přezkumu v plné jurisdikci snížit pokutu uloženou TMS,
 —
 v případě, že Soudní dvůr v této věci nevydá konečný rozsudek, rozhodnout, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později a vrátit věc Tribunálu k novému přezkumu v souladu s rozsudkem Soudního dvora,
 —
 konečně v souladu s článkem [184] jednacího řádu uložit Komisi náhradu nákladů řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka předkládá čtyři důvody.
 Ve svém prvním důvodu navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil článek 101 SFEU, pravidla provádění důkazů, zásady presumpce neviny a právní jistoty, jakož i povinnost uvést odůvodnění, když rozhodl, že se navrhovatelka podílela na porušení od 12. května 2004 do 28. dubna 2005, protože neprokázala, že se během tohoto období od této kartelové dohody veřejně distancovala.
 Ve svém druhém důvodu rozděleném na dvě části se navrhovatelka domnívá, že Tribunál porušil zaprvé zásadu rovného zacházení a svou povinnost uvést odůvodnění a zadruhé zkreslil listinné důkazy týkající se pozvánek doručených ze strany TMS a Repsol, jelikož Tribunál vyloučil jakékoli odstoupení TMS od kartelové dohody po schůzce ze dne 11. a 12. května 2014, ale uznal odstoupení Repsol po schůzce ze dne 3. a 4. srpna 2004.
 Svým třetím důvodem rozděleným na dvě části navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil článek 101 SFEU, pravidla provádění důkazů, zásady presumpce neviny a právní jistoty, jakož i požadavek uvést odůvodnění, když rozhodl, že TMS nepřerušila svou účast na protiprávním jednání od 26. května 2000 do 26. června 2001 s odůvodněním, že neprokázala, že se během tohoto období od této kartelové dohody veřejně distancovala.
 Konečně svým čtvrtým důvodem navrhovatelka Tribunálu vytýká, že porušil zásadu účinné soudní ochrany, zásadu personality trestu a sankcí, jakož i povinnost uvést odůvodnění, jelikož Tribunál bez přezkoumání odmítl žalobní důvod vycházející z nezohlednění důkazů o konkurenčním chování TMS.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Nienburg (Německo) dne 27. června 2012 — Heinz Kassner v. Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
 (Věc C-311/12)
 2012/C 287/36
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Arbeitsgericht Nienburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Heinz Kassner
 Žalovaná: Mittelweser-Tiefbau GmbH & Co. KG
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES (1) vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v určitých odvětvích zkrácena minimální dovolená za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů na základě kolektivní smlouvy?
 2)
 Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v kolektivních smlouvách určeno, že krácení odměny za práci, ke kterým dochází v referenčním období v důsledku zkrácené pracovní doby, přerušení práce nebo nezaviněné absence, mají vliv na výpočet proplacení nevyčerpané dovolené, což vede k tomu, že zaměstnanec neobdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů žádnou náhradu mzdy — respektive po ukončení pracovního poměru mu nebude proplacena nevyčerpaná dovolená?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v kolektivních smlouvách určeno, že krácení odměny za práci, ke kterým dochází v referenčním období v důsledku zkrácené pracovní doby, přerušení práce nebo nezaviněné absence, mají vliv na výpočet proplacení nevyčerpané dovolené, což vede k tomu, že zaměstnanec obdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů nižší náhradu mzdy — respektive po ukončení pracovního poměru mu bude proplacena nevyčerpaná dovolená v menším rozsahu, než by tomu bylo v případě, kdyby se za základ výpočtu náhrady mzdy brala průměrná mzda, kterou by zaměstnanec obdržel v referenčním období, aniž by došlo k takovým krácením odměn za práci? Pokud ano: Kolik procent, počítáno dle nesnížené průměrné mzdy zaměstnance, by v referenčním období mohlo nejvýše činit snížení náhrady mzdy, které připouštějí vnitrostátní právní úpravy a stanoví je kolektivní smlouvy, v důsledku zkrácené pracovní doby, přerušení práce nebo nezaviněné absence, aby bylo možno vycházet z výkladu této vnitrostátní právní úpravy v souladu s unijním právem?
 4)
 Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě obsažené v kolektivní smlouvě, podle které nevzniká nárok na dovolenou za ta období roku, ve kterých práce neschopný nemocný zaměstnanec nedostával ani mzdu, ani dávky nemocenského pojištění nebo úrazového pojištění, pokud to má za následek, že zaměstnanec má nárok na méně než čtyři týdny dovolené za kalendářní rok?
 5)
 Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě obsažené v kolektivní smlouvě, podle které nárok na náhradu mzdy — respektive po skončení pracovního poměru nárok na proplacení nevyčerpané dovolené — nevzniká v takových letech, ve kterých zaměstnanec ve skutečnosti nedosáhne hrubé mzdy v důsledku přerušení práce nebo nezaviněné absence, zejména z důvodu nemoci?
 6)
 Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě obsažené v kolektivní smlouvě, podle které nároky na dovolenou a na proplacení nevyčerpané dovolené zanikají uplynutím kalendářního roku, který následuje po roce, kdy vznikají nároky na dovolenou, takže je tím omezena možnost zaměstnance, který je po dobu několika po sobě následujících referenčních období práce neschopný, kumulovat nároky na placenou dovolenou za kalendářní rok? Pokud ano: Uplatní se unijní právo ve vnitrostátních právních předpisech lépe a účinněji, pokud se taková norma kolektivní smlouvy vůbec nepoužije, anebo pokud se norma dále v souladu s unijním právem vyvíjí v tom smyslu, že místo roční lhůty platí určitá delší lhůta?
 7)
 V případě kladné odpovědi na jednu nebo více otázek uvedených v bodech 1 až 5: Vyžadují obecná zásada právní jistoty stanovená unijním právem a zákaz retroaktivity, aby byla s účinky pro všechny dotčené subjekty časově omezena možnost dovolávat se výkladu, který Soudní dvůr poskytuje k ustanovením v článku 31 Listiny základních práv EU a v čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES prostřednictvím rozhodnutí o předběžných otázkách, které je třeba vydat v projednávané věci, protože vnitrostátní judikatura nejvyšších soudů předtím rozhodla, že relevantní vnitrostátní zákonné normy a normy kolektivní smlouvy nelze vykládat v souladu s unijním právem? V případě záporné odpovědi Soudního dvora: Je slučitelné s unijním právem, pokud vnitrostátní soudy na základě vnitrostátních právních předpisů poskytují ochranu legitimního očekávání zaměstnavatelům, kteří spoléhali na kontinuitu vnitrostátní judikatury nejvyšších soudů, nebo je poskytování ochrany legitimního očekávání vyhrazeno Soudnímu dvoru Evropské unie?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/11
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. března 2006 – Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret v. Rada a Komise
 (Věc T-367/03) (1)
 („Žaloba na náhradu škody - Mezinárodní dohody - Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Celní unie mezi Evropským společenstvím a Tureckem - Vyrovnávací finanční podpory“)
 (2006/C 121/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AŞ (Ümraniye, Istanbul, Turecko) (zástupce: R. Sinner, advokát)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a D. Canga Fano, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: G. Boudot a X. Lewis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody, která údajně vznikla použitím řízení celní unie zřízené Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem a jejími dodatkovými protokoly, jakož i rozhodnutím Rady přidružení ES-Turecko č. 1/95 ze dne 22. prosince 1995 o zavedení konečné etapy celní unie (Úř. věst. L 35, s. 1)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/40
 Žaloba podaná dne 12. února 2015 – Tronios Group International v. OHIM – British Sky Broadcasting Group (SkyTec)
 (Věc T-77/15)
 (2015/C 118/51)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tronios Group International BV (Breda, Nizozemsko) (zástupci: R. van Leeuwen a H. Klingenberg, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: British Sky Broadcasting Group plc (Isleworth, Spojené králvoství)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Tronios Group International BV.
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Sky Tec“.
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. listopadu 2014, ve věci R 1681/2013-4.
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a zamítl návrh společnosti British Sky Broadcasting Group na prohlášení neplatnosti,
 —
 uložil společnosti British Sky Broadcasting Group náhradu nákladů řízení vynaložených v rámci tohoto řízení, jakož i náhradu nákladů řízení vynaložených v rámci řízení před OHIM.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 54 odst. 2 nařízení č. 207/2009,
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 6.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/29
 Žaloba podaná dne 16. července 2004 Enviro Tech Europe, Ltd. a Enviro Tech International, Inc. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-291/04)
 (2004/C 273/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 16. července 2004 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná Enviro Tech Europe, Ltd., se sídlem v Kingston upon Thames, Spojené království a Enviro Tech International, Inc., se sídlem v Illinois, USA, zastoupenými C. Mereuem a K. Van Maldegem, advokáty.
 Žalobkyně navrhují, aby Soud:
 I.
 Částečně zrušil směrnici Komise 2004/73/ES ze dne 29. dubna 2004 (Úř. věst. L 152, s. 1) ve vztahu k zařazení nPB jako vysoce hořlavé látky (R11) a látky Kategorie 2 pro reprodukční toxicitu (R60);
 II.
 určil, že Komise je odpovědná za škodu, kterou žalobkyně v průběhu tohoto řízení a do současné doby utrpěly v důsledku nelegálního postupu Komise, včetně mimo jiné jejího zamítnutí žádosti žalobkyň a souvisejícího přijetí napadeného rozhodnutí, a rozhodl o odškodnění žalobkyně za tuto škodu v předběžné výši 350 000 eur;
 III.
 určil, že Komise je odpovědná za bezprostřední ztráty a škody předvídatelné s dostatečnou jistotou, i když takové ztráty a škody nemohou být přesně ohodnoceny;
 IV.
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně navrhují částečné zrušení směrnice Komise 2004/73/ES ze dne 29. dubna 2004 provádějící dvacáté deváté přizpůsobení technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (1) v míře, v jaké se týká klasifikace n-propyl bromidu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty vznesené v této věci jsou totožné s argumenty vznesenými ve věci T-422/03, Enviro Tech Europe a Enviro Tech International proti Komisi (Úř. věst. 2004 C 47, s. 35).
 (1) Úř. věst. L 152, s. 1.


text:
 9.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 338/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 6. července 2017 – Enel Energia SpA v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato a další
 (Věc C-408/17)
 (2017/C 338/07)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Enel Energia SpA
 Odpůrce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico, Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 Předběžné otázky
 1)
 Brání cíl „obecné“ směrnice 2005/29/ES (1) považované za „bezpečnostní síť“ pro spotřebitele, jakož i zvláště bod 10 odůvodnění, čl. 3 odst. 4 a čl. 5 odst. 3 téže směrnice vnitrostátní právní úpravě, podle níž spadá posuzování dodržování zvláštních povinností na ochranu spotřebitelů stanovených odvětvovými směrnicemi č. 2009/72/CE (2) a č. 2009/73/CE (3) do působnosti obecné směrnice č. 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách, čímž je vyloučen zásah odvětvového orgánu – v projednávaném případě AEEGSI – za účelem odstranění porušování odvětvové směrnice, a to ve všech případech, které mohou zahrnovat i prvky nekalé obchodní praktiky?
 2)
 Musí být zásada přednosti lex specialis podle čl. 3 odst. 4 směrnice č. 2005/29/ES vykládána jako zásada upravující vztahy mezi systémy právní úpravy (obecnou a odvětvovou právní úpravou) nebo vztahy mezi právními předpisy (obecnými a zvláštními předpisy) či vztahy mezi orgány odpovědnými za regulaci a dohled v příslušných odvětvích?
 3)
 Lze mít za to, že je jedná o „rozpor“ uvedený v čl. 3 odst. 4 směrnice č. 2005/29/ES jen tehdy, když existuje podstatný rozpor mezi ustanoveními právních předpisů týkajících se nekalých obchodních praktik a jinými unijními předpisy upravujícími zvláštní odvětvové aspekty obchodních praktik, nebo stačí, že dotčené právní předpisy a právní předpisy o nekalých obchodních praktikách obsahují v souvislosti se zvláštnostmi příslušného odvětví natolik odlišnou právní úpravu, že to vede ke kolizi předpisů, pokud jde o stejnou konkrétní situaci?
 4)
 Vztahuje se pojem „pravidla Společenství“ uvedený v čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES jen na ustanovení obsažená v unijních nařízeních a směrnicích nebo také na předpisy, kterými se uvedená ustanovení přímo provádějí, anebo zahrnuje daný pojem také právní a správní předpisy, kterými se provádějí zásady unijního práva?
 5)
 Brání zásada přednosti lex specialis podle bodu 10 odůvodnění a čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29, jakož i článek 37 směrnice 2009/72 a článek 41 směrnice 2009/73 výkladu odpovídajících vnitrostátních provádějících předpisů, podle něhož vždy, když v některém regulovaném odvětví, na které se vztahuje odvětvová „spotřebitelská“ právní úprava přiznávající regulační a sankční pravomoci příslušnému odvětvovému orgánu, dojde k postupu, který lze spojit s pojmem „agresivní praktika“ ve smyslu článků 8 a 9 směrnice 2005/29 nebo „za všech okolností“ agresivní podle přílohy I směrnice 2005/29, je třeba uplatnit obecný právní předpis o nekalých praktikách, a to i tehdy, když existuje odvětvový právní předpis přijatý na ochranu spotřebitelů a založený na ustanoveních unijního práva, který úplně upravuje stejné „agresivní praktiky“ nebo v každém případě uvedené „nekalé praktiky“?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. L 211, s. 55).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (Úř. věst. L 211, s. 94).


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. června 2012 — GDF Suez v. Komise
 (Věc T-370/09) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Německý a francouzský trh se zemním plynem - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení trhu - Doba trvání protiprávního jednání - Pokuty)
 2012/C 243/29
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GDF Suez (Paříž, Francie) (zástupci: J.-P. Gunther a C. Breuvart, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, A. Bouquet a R. Sauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 5355 final ze dne 8. července 2009, v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/39.401 — E.ON/GDF) a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyni
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 rozhodnutí Komise C(2009) 5355 final ze dne 8. července 2009, v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/39.401 — E.ON/GDF) se zrušuje jednak v rozsahu, v němž konstatuje, že protiprávní jednání trvalo od 1. ledna 1980 nejméně do 24. dubna 1998, pokud jde o protiprávní jednání v Německu, a jednak v rozsahu, v němž konstatuje existenci protiprávního jednání ve Francii od 13. srpna 2004 do 30. září 2005.
 2)
 Výše pokuty uložená GDF Suez SA v čl. 2 písm. b) rozhodnutí C(2009) 5355 final je stanovena na 320 milionů eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 14.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/10
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 2. srpna 2006 – Aughinish Alumina v. Komise
 (Věc T-69/06 R)
 („Předběžné opatření - Žádost o odklad provádění - Podpory udělené státy - Naléhavost“)
 (2006/C 249/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aughinish Alumina Ltd (Askeaton, Irsko) (zástupci: J. Handoll a C. Waterson, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Khan a K. Walkerová, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o odklad provádění rozhodnutí Komise 2006/323/ES ze dne 7. prosince 2005 o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (Úř. věst. L 119, s. 12), v rozsahu, ve kterém se týká žalobkyně.
 Výrok usnesení
 1)
 Žádost o předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
20150731059617102015/C 270/402812015TC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150526323322Věc T-281/15: Žaloba podaná dne 26. května 2015 – Pirellli Tyre v. OHIM (Pneumatiky pro kola vozidel)
 ---documentbreak--- C2702015CS3220120150526CS0040322332Žaloba podaná dne 26. května 2015 – Pirellli Tyre v. OHIM (Pneumatiky pro kola vozidel)
 (Věc T-281/15)2015/C 270/40Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pirellli Tyre SpA (Milán, Itálie) (zástupci: D. Caneva a G. Fucci, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství (Pneumatiky pro kola vozidel) – (Průmyslový) vzor Společenství č. 4 692-0001
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 11. února 2015, ve věci R 1287/2014-3
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 vyhověl návrhu na restitutio in intergrum předloženému společností Pirelli Tyre SpA na základě článku 67 nařízení ES č. 6/2002 2002 o (průmyslových) vzorech Společenství, a konstatoval, že platba poplatku za obnovu na druhé pětileté období převodem z běžného platebního účtu č. 000069 znějícího na jméno společnosti Bugnion SpA byla řádně provedena, a proto jsou dotyčná práva k průmyslovému vzoru i nadále platná;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 67 nařízení č. 6/2002/nařízení č. 2245/2002


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. března 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
 (Věc C-34/05) (1)
 (Režim podpor Společenství - Nařízení (EHS) č. 3887/92 - Odvětví hovězího masa - Nařízení (ES) č. 1254/1999 - Krmná plocha, kterou lze využívat - Pojem - Zvláštní prémie - Podmínky poskytnutí - Pozemek dočasně zaplavený během dotčeného období)
 (2007/C 95/09)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten
 Žalované: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – College van Beroep voor het bedrijfsleven – Výklad čl. 12 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (Úř. věst. L 160, s. 21) a čl. 2 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992 o způsobech použití integrovaného správního a kontrolního systému pro určité režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 391, s. 36). – Krmná plocha, kterou „lze využívat “– Pozemek dočasně zaplavený během dotčeného období.
 Výrok
 Článek 12 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem a čl. 2 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství, mají být vykládány v tom smyslu, že pozemek vykázaný jako krmná plocha může být kvalifikován jako pozemek, který „lze využívat “jednak, když je určen výlučně ke krmení zvířat, která jsou na něm chovaná po celý kalendářní rok, a jednak, když mohl být skutečně využíván k jejich krmení během období nejméně sedmi měsíců v témže kalendářním roce, které začíná dnem stanoveným vnitrostátní právní úpravou, jenž spadá mezi 1. leden a 31. březen, a to i když se na zmíněném pozemku tato zvířata nenacházejí nepřetržitě, zejména z důvodu jeho dočasného zaplavení.
 (1) Úř. věst. C 93, 16.4.2005.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/51
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. května 2013 — Alsteens v. Komise
 (Věc F-87/12) (1)
 (Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Prodloužení smlouvy - Dílčí zrušení - Změna)
 2013/C 252/94
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis, É. Marchal, A. Coolen a D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise omezit dobu, na kterou lze prodloužit pracovní smlouva žalobce
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Geoffroy Alsteens ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 319, 20.10.2012, s. 19.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. října 2011 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA v. QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Karen Murphy v. Media Protection Services Ltd (C-429/08)
 (Spojené věci C-403/08 a C-429/08) (1)
 (Družicové vysílání - Vysílání fotbalových utkání - Příjem televizního vysílání za pomoci satelitních dekódovacích karet - Satelitní dekódovací karty legálně uváděné na trh v jednom členském státě a používané v jiném členském státě - Zákaz uvádění na trh a používání v určitém členském státě - Promítání pořadů v rozporu s poskytnutými výhradními právy - Autorské právo - Vysílací práva - Výhradní licence pro televizní vysílání na území jediného členského státu - Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU - Hospodářská soutěž - Článek 101 SFEU - Cílené omezení hospodářské soutěže - Ochrana služeb s podmíněným přístupem - Nedovolené zařízení - Směrnice 98/84/ES - Směrnice 2001/29/ES - Rozmnožování děl v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce - Výjimka z práva na rozmnožování - Sdělování děl veřejnosti v restauračních zařízeních - Směrnice 93/83/EHS)
 2011/C 347/02
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království)
 Účastníci původních řízení
 Žalobci: Football Association Premier League Ltd, NetMed Hellas SA, Multichoice Hellas SA (C-403/08), Karen Murphy (C-429/08)
 Žalovaní: QC Leisure, David Richardson, AV Station plc, Malcolm Chamberlain, Michael Madden, SR Leisure Ltd, Philip George Charles Houghton, Derek Owen (C-403/08), Media Protection Services Ltd (C-429/08)
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (Chancery Division), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království — Výklad článků 28 ES, 30 ES, 49 ES a 81 ES a čl. 2 písm. a) a e), čl. 4 písm. a) a článku 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem (Úř. věst. L 320, s. 54; Zvl. vyd. 06/03, s. 147), článků 2, 3 a čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), čl. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224) a výklad směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. L 248, s. 15; Zvl. vyd. 17/01, s. 134) — Poskytování výlučných práv souvisejících se satelitním vysíláním fotbalových zápasů za úplatu — Uvádění dekodérů, které byly legálně uvedeny na trh v jiném členském státě a které umožňují promítání takovýchto zápasů v rozporu s poskytnutými výlučnými právy, na trh ve Spojeném království.
 Výrok
 1)
 Pojem „nedovolené zařízení“ ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/84/ES ze dne 20. listopadu 1998 o právní ochraně služeb s podmíněným přístupem a služeb tvořených podmíněným přístupem musí být vykládán v tom smyslu, že nezahrnuje zahraniční dekódovací zařízení (tedy zařízení umožňující přístup ke službám družicového vysílání vysílající organizace, vyráběná a uváděná na trh se souhlasem této organizace, ale používaná proti vůli této organizace za hranicemi zeměpisné oblasti, pro kterou byla dodána), zařízení získaná či aktivovaná na základě uvedení falešného jména a adresy ani zařízení použitá v rozporu se smluvním omezením umožňujícím jejich použití výhradně k soukromým účelům.
 2)
 Článek 3 odst. 2 směrnice 98/84 nebrání vnitrostátní právní úpravě, která zakazuje používání zahraničních dekódovacích zařízení, včetně zařízení získaných či aktivovaných na základě uvedení falešného jména a adresy, a zařízení používaných v rozporu se smluvním omezením umožňujícím jejich použití výhradně k soukromým účelům, jelikož taková právní úprava nespadá do oblasti koordinované touto směrnicí.
 3)
 Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že
 —
 tento článek brání právní úpravě členského státu, podle které je nezákonné dovážet do tohoto státu, prodávat a používat v něm zahraniční dekódovací zařízení umožňující přístup ke kódované službě družicového vysílání pocházejícího z jiného členského státu a obsahujícího předměty chráněné právní úpravou prvně uvedeného státu,
 —
 přitom okolnost, že zahraniční dekódovací zařízení bylo získáno nebo aktivováno na základě uvedení falešné totožnosti a falešné adresy s úmyslem obejít dotčené územní omezení, ani okolnost, že toto zařízení bylo použito k obchodním účelům, přestože bylo určeno jen k soukromému použití, uvedený závěr nevyvrací.
 4)
 Ustanovení smlouvy o výhradní licenci uzavřené majitelem práv duševního vlastnictví s vysílající organizací představují omezení hospodářské soutěže, které je zakázáno článkem 101 SFEU, pokud vysílající organizaci ukládají povinnost zdržet se dodávání dekódovacích zařízení umožňujících přístup k předmětům ochrany tohoto majitele za účelem jejich užívání mimo území, na které se tato licenční smlouva vztahuje.
 5)
 Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že právo na rozmnožování se vztahuje i na vytváření přechodných fragmentů děl v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce za podmínky, že tyto fragmenty obsahují prvky, které jsou vyjádřením vlastního duševního výtvoru dotyčných autorů, přičemž při ověřování, zda část díla obsahuje takové prvky, je třeba posuzovat celek složený z fragmentů rozmnožených zároveň.
 6)
 Takové úkony rozmnožování, jako jsou úkony dotčené ve věci C-403/08, k nimž dochází v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce, splňují podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 směrnice 2001/29, a lze je tedy provádět bez povolení majitelů dotyčných autorských práv.
 7)
 Pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje zprostředkování děl vysílaných rozhlasem či televizí, a to prostřednictvím televizní obrazovky a reproduktorů, zákazníkům přítomným v restauračním zařízení.
 8)
 Směrnice Rady 93/83/EHS Rady ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu musí být vykládána v tom smyslu, že nemá dopad na legalitu úkonů rozmnožování, k nimž dochází v paměti satelitního dekodéru a na televizní obrazovce.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/41
 Žaloba podaná dne 25. září 2006 – Italská republika v. Komise
 (Věc T-267/06)
 (2006/C 281/73)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: G. Aiello, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K (2006) 3331 ze dne 27. července 2006, oznámené dne 28. července 2006, v části, ve které vylučuje z financování Společenství některé výdaje vynaložené Italskou republikou v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF);
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba je podána proti rozhodnutí Komise K(2006) 3331 ze dne 27. července 2006 v části, ve které vylučuje z financování Společenství některé výdaje vynaložené Italskou republikou v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
 Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uplatňuje porušení nebo nesprávné použití:
 —
 odstavce 4 bodu iv) přílohy nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF;
 —
 článku 4 odst. 3, čl. 17 odst. 2, článků 23 a 24, čl. 30 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 287, 21. 11. 1996, s. 1);
 —
 článku 17 odst. 2 a 3 nařízení Komise (ES) č. 659/97 ze dne 16. dubna 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96 (Úř. věst. L 100, 17. 4. 1997, s. 22);
 —
 článku 4 odst. 3 a 8, čl. 24 odst. 3, jakož i odst. 2 písm. a) přílohy III nařízení Komise (ES) č. 562/2000 ze dne 15. března 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (Úř. věst. L 68, 16. 3. 2000, s. 22).


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/8
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 3. září 2015 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – Petru Chiş (C-585/14), Aurel Moldovan (C-587/14) v. Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj a Sergiu Octav Constantinescu (C-588/14) v. Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sălaj
 (Spojené věci C-585/14, C-587/14 a C-588/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Vnitrostátní zdanění - Článek 110 SFEU - Daň vybíraná členským státem při první registraci motorových vozidel nebo při prvním zápisu změny vlastníka těchto vozidel - Rovné daňové zacházení s ojetými motorovými vozidly z jiných členských států a s podobným motorovými vozidly dostupnými na domácím trhu“)
 (2015/C 398/10)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Cluj
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Petru Chiş (C-585/14), Aurel Moldovan (C-587/14), Sergiu Octav Constantinescu (C-588/14)
 Žalovaní: Administrația Județeană a Finanțelor Publice Cluj (C-585/14, C-587/14), Administrația Județeană a Finanțelor Publice Sălaj (C-588/14)
 Výrok
 1)
 Článek 110 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát zavedl takovou daň z motorových vozidel, jako je daň stanovená v zákoně č. 9/2012 ze dne 6. ledna 2012 o dani z emisí škodlivých látek z motorových vozidel (Legea nr. 9/2012 privind taxa pentru emisiile poluante provenite de la autovehicule), které podléhají dovezená ojetá vozidla při jejich první registraci v tomto členském státě a vozidla již registrovaná v uvedeném členském státě při prvním zápisu změny vlastníka těchto vozidel v tomto státě.
 2)
 Článek 110 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát osvobodil od takové daně, jaká je stanovena v zákoně č. 9/2012, již registrovaná vozidla, za která byla uhrazena dříve platná daň, pokud hodnota této zůstatkové daně zahrnutá do hodnoty těchto vozidel je nižší než nová daň. Tak tomu musí být v případě, kdy dřívější daň musela být spolu s úroky vrácena z důvodu její neslučitelnosti s unijním právem.
 (1) Úř. věst. C 107, 30. 3. 2015.