text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/24
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2013 — Sto v. OHIM — Fixit Trockenmörtel Holding (CRETEO)
 (Věc T-640/13)
 2014/C 39/43
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sto AG (Stühlingen, Německo) (zástupci: K. Kern a J. Sklepek, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fixit Trockenmörtel Holding AG (Baar, Švýcarsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 změnil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 25. září 2013 ve věci R 905/2012-4 v tom smyslu, že vyhoví námitkám v rozsahu uplatněném v odvolání a zamítne přihlášku ochranné známky Společenství č. 9 207 085;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Fixit Trockenmörtel Holding AG
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „CRETEO“ pro výrobky zařazené do tříd 1, 2, 17 a 19 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 207 085
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Německé slovní ochranné známky „StoCretec“ a „STOCRETE“ pro výrobky zařazené do tříd 1, 2, 17 a 19
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. června 2017 – Groupe Léa Nature v. EUIPO – Debonair Trading Internacional (SO’BiO ētic)
 (Věc T-341/13 RENV) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie SO’BiO ētic - Starší slovní ochranná známka Evropské unie a starší slovní národní ochranná známka SO...? - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Poškození dobrého jména - Článek 8 odstavec 5 nařízení č. 207/2009“)
 (2017/C 239/54)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Groupe Léa Nature SA (Périgny, Francie) (zástupce: S. Arnaud, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: D. Gája, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Debonair Trading Internacional Lda, (Funchal, Portugalsko) (zástupce: T. Alkin, barrister)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. března 2013 (věc R 203/2011-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Debonair Trading Internacional Lda a Groupe Léa Nature.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Groupe Léa Nature SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a vedlejší účastnicí před Tribunálem a Soudním dvorem.
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2011 — Vuitton Malletier v. OHIM — Friis Group International (vyobrazení zavíracího mechanismu)
 (Věc T-237/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 32/45
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Louis Vuitton Malletier (Paříž, Francie) (zástupci: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto a E. Gavuzzi, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Friis Group International ApS (Kodaň, Dánsko) (zástupci: C. Type Jardorf, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. února 2010 (věc R 1590/2008-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Friis Group International Aps a Louis Vuitton Malletier.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. února 2010 (věc R 1590/2008-1) se zrušuje v rozsahu, v němž prohlásilo za neplatnou ochrannou známku Společenství č. 3 693 116 pro „šperky, včetně prstenů, klíčenky, přezky a náušnice, manžetové knoflíky, náramky, přívěsky, brože, náhrdelníky, jehlice do kravat, ozdoby, medailóny; hodinářské potřeby a nástroje a přístroje na měření času, včetně hodinek, pouzdra na hodinky, budíky; louskáčky na ořechy z drahých kovů, jejich slitin nebo jimi potažené, svícny z drahých kovů, jejich slitin nebo jimi potažené“ třídy 14 a výrobky „kůže a její imitace“ a „deštníky“ třídy 18.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnosti Louis Vuitton Malletier a Friis Group International ApS a OHIM ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v průběhu řízení před Tribunálem.
 (1) Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná House of Lords (Spojené království) dne 6. února 2009 – Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. Loyalty Management UK Limited
 (Věc C-53/09)
 2009/C 90/20
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 House of Lords
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Žalovaná: Loyalty Management UK Limited
 Předběžné otázky
 „V případě, kdy osoba povinná k dani (dále jen ‚provozovatel‘) provozuje obchodní činnost spočívající ve vedení zákaznického věrnostního programu pro více účastníků (dále jen ‚program‘), v jehož rámci provozovatel uzavírá různé následující smlouvy:
 i)
 Smlouvy s různými společnostmi, které jsou označovány jako ‚sponzoři‘, na jejichž základě tito sponzoři vydávají ‚body‘ zákazníkům sponzorů (dále jen ‚sběratelé‘), kteří dále od sponzorů kupují zboží nebo služby, a sponzoři hradí platby provozovateli;
 ii)
 Smlouvy se sběrateli, jejichž součástí jsou ustanovení v tom smyslu, že při koupi zboží nebo služeb od sponzorů sběratelé obdrží body, které mohou použít k pořízení zboží nebo služeb; a
 iii)
 Smlouvy s různými společnostmi (označovanými jako ‚poskytovatelé odměn‘), v nichž se poskytovatelé odměn zavazují, mimo jiné, poskytovat zboží nebo služby sběratelům za cenu nižší než obvyklou nebo bezplatně, pokud sběratel vymění své body [za takové zboží nebo služby], a jako protihodnotu provozovatel hradí ‚servisní poplatek‘, který je vypočten podle počtu bodů vyměněných u daného poskytovatele odměn v průběhu rozhodného období.
 1)
 Jak mají být vykládány články 14, 24 a 73 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 (1) (dříve články 5 a 6 a čl. 11 část A odst. 1 písm. a) směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 (2)), pokud provozovatel hradí platby poskytovatelům odměn?
 2)
 Mají být tato ustanovení zejména vykládána v tom smyslu, že takové platby, jaké hradí provozovatel poskytovatelům odměn je třeba považovat za:
 a)
 protiplnění výlučně za poskytnutí služeb poskytovateli odměn provozovateli; nebo
 b)
 protiplnění výlučně za dodání zboží nebo poskytnutí služeb poskytovateli odměn sběratelům; nebo
 c)
 protiplnění částečně za poskytnutí služeb poskytovateli odměn provozovateli a částečně za dodání zboží nebo poskytnutí služeb poskytovateli odměn sběratelům?
 3)
 V případě, že správná odpověď na druhou otázku je uvedena v písmenu c) druhé otázky a servisní poplatek tedy představuje protiplnění za dvě dodání ze strany poskytovatelů odměn, jednak provozovateli a jednak sběratelům, jaká kritéria stanoví právo Společenství pro určení, jak má být takový poplatek, jako je servisní poplatek, rozdělen mezi taková dvě dodání?“
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, Úř. věst. L 374, s. 1
 (2) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, Úř. věst. L 145, s. 1


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/50
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. prosince 2015 – Fútbol Club Barcelona v. OHIM (Vyobrazení obrysů štítu)
 (Věc T-615/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující obrysy štítu - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009“)
 (2016/C 038/65)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fútbol Club Barcelona (Barcelona, Španělsko) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. května 2014 (věc R 2500/2013-1) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího obrysy štítu jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Fútbol Club Barcelona se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/36
 Žaloba podaná dne 24. ledna 2008 – Shetland Islands Council v. Komise
 (Věc T-43/08)
 (2008/C 92/72)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Shetland Islands Council (zástupci: E. Whiteford, Barrister, E. Murray, Solicitor, a R. Thompson QC)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit články 3, 4 a 5 napadeného rozhodnutí; a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně je orgánem veřejné správy, který prováděl platby ve prospěch odvětví rybolovu v rámci dvou obecných opatření podpory s názvem „Aid to the Fish Catching and Processing Industry“ (Podpora pro odvětví lovu a zpracování ryb) a „Aid to the Fish Farming Industry“ (Podpora pro odvětví chovu ryb), která byla tvořena různými druhy režimů podpor. Komise shledala, že podpora, kterou Spojené království poskytlo na základě „Fish Factory Improvement Scheme“ (Režim modernizace továren na zpracování ryb), byla neslučitelná se společným trhem v rozsahu, v němž se týkala částky 92 007 GBP poskytnuté dne 13. srpna 1997, 7. ledna 1999, 25. února 1999, 10. prosince 1999, 19. ledna 2001 a 15. prosince 2004.
 Svou žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení podle článku 230 ES rozhodnutí Komise C 38/2006 (ex NN 93/2005) ze dne 13. listopadu 2007 týkajícího se Režimu modernizace továren na zpracování ryb prováděného ve Spojeném království. Žalobkyně se zejména domáhá zrušení článků 3, 4 a 5 napadeného rozhodnutí z důvodu, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když shledala, že navrácení plateb bude slučitelné s:
 1)
 ustanovením čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (1); a
 2)
 obecnými zásadami právní jistoty, ochrany legitimních očekávání a rovného zacházení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/32
 Žaloba podaná dne 28. září 2016 – Janssen-Cases v. Komise
 (Věc T-688/16)
 (2016/C 410/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Mercedes Janssen-Cases (Brusel, Belgie) (zástupci: J. N. Louis a N. De Montigny, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 15. června 2016 o obsazení funkce veřejného ochránce práv Komise jmenováním jiného uchazeče a rozhodnutí o odmítnutí kandidatury žalobkyně na tuto funkci,
 —
 uložil Komisi zaplatit žalobkyni částku sto tisíc eur jako náhradu utrpěné majetkové a nemajetkové újmy,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 6 odst. 3 rozhodnutí Komise C(2002)601 o posílení mediační služby, jelikož napadená rozhodnutí byla přijatá Komisí, ačkoliv k tomu byl příslušný výhradně její předseda na návrh generálního ředitele GŘ pro lidské zdroje a bezpečnost a po konzultaci s výborem zaměstnanců.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 27 Listiny základních práv, která zakotvuje právo na informování pracovníků a na projednání s nimi, v projednávaném případě pak právo na skutečné projednání s výborem zaměstnanců Komise.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci Komise v řízeních vedoucích k obsazení místa veřejného ochránce práv Komise.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, zjevně nesprávného posouzení a porušení zásad legitimního očekávání, proporcionality a řádné správy.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/13
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Bacău — Rumunsko) — Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău v. Lilia Druțu
 (Věc C-438/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Vnitrostátní zdanění - Článek 110 SFEU - Daň ze znečišťování životního prostředí vybíraná při první registraci motorových vozidel)
 2011/C 311/19
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Bacău
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Direcția Generală a Finanțelor Publice Bacău, Administrația Finanțelor Publice Bacău
 Žalovaná: Lilia Druțu
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Bacău Secția Comercială, Contencios Administrativ și Fiscal — Registrace ojetých vozidel již dříve registrovaných v jiných členských státech — Daň ze znečišťování životního prostředí, které jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v členském státě — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s článkem 110 SFEU — Diskriminace v porovnání s ojetými vozidly již registrovanými na území uvedeného členského státu, která nepodléhají zmíněné dani při následném prodeji a nové registraci
 Výrok
 Článek 110 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát zavedl daň ze znečišťování životního prostředí, jíž jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v tomto členském státě, je-li toto daňové opatření nastaveno takovým způsobem, že odrazuje od uvádění ojetých vozidel zakoupených v jiných členských státech do provozu v uvedeném členském státě, aniž odrazuje od koupě ojetých vozidel téhož stáří a téhož opotřebení na tuzemském trhu.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/19
 Žaloba podaná dne 20. května 2009 — UOP v. Komise
 (Věc T-198/09)
 2009/C 167/38
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: UOP Ltd (Brimsdown, Spojené království) (zástupci: B. Hartnett, Barrister, a O. Geiss, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit čl. 2 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o opatření podpory C 51/05 (ex NN 84/05), které provedla Francie ve prospěch skupiny IFP (1);
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o opatření podpory, které provedla Francie ve prospěch skupiny Institute Français du Petrol (IFP) [C 51/05 (ex NN 84/05)] [oznámeno pod číslem K (2008) 1330], v rozsahu, v němž toto rozhodnutí prohlásilo podporu za určitých podmínek slučitelnou se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) ES. Žalobkyně je soutěžitelkou příjemkyně státní podpory a jejích dceřiných společností, Axens a Prosernat.
 Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňuje čtyři žalobní důvody.
 Zaprvé tvrdí, že se Komise dopustila zjevného skutkového a právního omylu v rozporu s čl. 87 odst. 3 ES a s Rámcem Společenství pro státní podpory pro výzkum a vývoj z roku 1996 (dále jen „rámec pro výzkum a vývoj z roku 1996“), když nesprávně popsala povahu výzkumu a vývoje prováděného ze strany IFP podle přílohy I rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, a tudíž nesprávně určila váženou maximální intenzitu podpory. Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu vychází z následujících důvodů: činnost společností Axens a Prosernat související s procesy nemůže být kvalifikována jako výzkum a vývoj, a veškerý předsoutěžní vývoj je prováděn ze strany IFP; IFP provedla přinejmenším část předsoutěžního vývoje u technologie procesů a u katalyzátorů, které zahrnují využití pilotních zařízení, jakož i část předsoutěžního vývoje, která spadá do jejího patentového portfolia.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevného skutkového a právního omylu v rozporu s čl. 87 odst. 3 ES a s rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996, když nezohlednila provozní podporu poskytnutou společnostem Axens a Prosernat, dceřiným společnostem IFP. Žalobkyně v rámci tohoto žalobního důvodu vychází ze tří důvodů a tvrdí, že: nebyly zohledněny přímé výhody ve prospěch společnosti Axens vyplývající z nadálého využívání pilotních zařízení, jakož i nepřímé výhody ve prospěch společnosti Axens vyplývající z dotací na vzdělávání ze strany IFP a z mezinárodní spolupráce ve výzkumu s IFP.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevného právního a skutkového omylu, když dospěla k závěru, že podpora poskytnutá IFP a jejím dceřiným společnostem Axens a Prosernat má účinek pobídky.
 Začtvrté tvrdí, že se Komise dopustila zjevného právního a skutkového omylu, když neposkytla náležité odůvodnění nebo když plně nezohlednila důkazy, které měla k dispozici.
 (1) Úř. věst. 2009 L 53, s. 13.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. března 2017 – ESVČ v. Gross
 (Věc T-472/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povyšování - Povyšování za rok 2013 - Nezařazení na seznam povýšených úředníků - Neexistence nesprávného právního posouzení“)
 (2017/C 121/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: původně S. Marquardt a M. Silva, poté S. Marquardt, zmocněnci, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem, S. Moya Izquierdo a F.-M. Hislairem, advokáty)
 Další účastník řízení: Philipp Oliver Gross (Brusel, Belgie) (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 3. června 2015, Gross v. ESVČ (F-78/14, EU:F:2015:52), znějící na zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Evropská služba pro vnější činnost služba (ESVČ) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady tohoto řízení vynaložené Philippem Oliverem Grossem.
 (1) Úř. věst. C 346, 19.10.2015.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem de Raad van State ze dne 13. července 2005 ve věci Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie proti R.N.G. Eind
 (Věc C-291/05)
 (2005/C 296/20)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem de Raad van State ze dne 13. července 2005 ve věci Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie proti R.N.G. Eind, který došel kanceláři Soudního dvora dne 20. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 De Raad van State žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 Ia.
 Pokud je státní příslušník třetího státu považován v hostitelském členském státě za rodinného příslušníka pracovníka ve smyslu článku 10 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 (1) o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství a platnost povolení k pobytu uděleného tímto členským státem ještě neuplynula, má to za následek, že členský stát, jehož je pracovník státním příslušníkem, nemůže z tohoto důvodu tomuto státnímu příslušníkovi třetího státu při jeho návratu odepřít právo vstupu a pobytu?
 Ib.
 V případě záporné odpovědi na předchozí otázku, znamená to tedy, že členský stát je oprávněn sám rozhodnout, zda při vstupu tohoto státního příslušníka třetího státu na území členského státu jsou splněny podmínky vnitrostátního práva pro vstup a pobyt, nebo musí tento členský stát nejprve posoudit, zda státní příslušník třetího státu jako rodinný příslušník tohoto pracovníka ještě požívá práv vyplývajících z práva Společenství?
 II.
 Lišila by se odpověď na obě tyto otázky, pokud by tento státní příslušník třetího státu neměl před svým pobytem v hostitelském členském státě právo pobytu vyplývající z vnitrostátního práva členského státu, jehož je pracovník státním příslušníkem?
 IIIa.
 Pokud členský stát, jehož je pracovník (otec) příslušníkem, je při jeho návratu oprávněn posoudit, zda jsou splněny podmínky práva Společenství pro vydání povolení k pobytu jako rodinnému příslušníkovi, požívá státní příslušník třetího státu, který je rodinným příslušníkem otce, který se vrací z hostitelského členského státu za prací do členského státu, jehož je státním příslušníkem, práva pobytu v tomto členském státě, a pokud ano, po jakou dobu?
 IIIb.
 Existuje toto právo i tehdy, pokud otec v tomto členském státě nevykonává žádnou skutečnou činnost a nemůže nebo již nemůže být považován za uchazeče o práci, v rámci směrnice Rady 90/364/EHS (2) ze dne 28. června 1990 o právu pobytu, s ohledem na okolnost, že otec pobírá sociální dávky na základě své nizozemské státní příslušnosti?
 IV.
 Jaký význam má pro odpověď na předchozí otázky okolnost, že tento státní příslušník třetího státu je rodinným příslušníkem občana Unie, který využívá práva, jež mu náleží podle článku 18 Smlouvy o založení Evropského společenství, a který se vrací do členského státu, jehož je státním příslušníkem?
 (1) Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15.
 (2) Úř. věst. L 180, s. 26; Zvl. vyd. 20/01, s. 3.


text:
 8.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 439/30
 Žaloba podaná dne 19. září 2014 – Bayerische Motoren Werke v. Komise
 (Věc T-671/14)
 (2014/C 439/41)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bayerische Motoren Werke AG (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Rosenthal, G. Drauz a M. Schütte, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 9. července 2014 ve věci SA.32009 (2011/C) v souladu s čl. 263 čtvrtým pododstavcem SFEU v rozsahu, v němž prohlašuje částku 2 8 2 57 273 eur, která odpovídá částce požadované podpory ve výši 4 5 2 57 273 eur přesahující 17 milionů eur, za neslučitelnou s vnitřním trhem,
 —
 podpůrně zrušil rozhodnutí ze dne 9. července 2014 ve věci SA.32009 (2011/C) v souladu s čl. 263 čtvrtým pododstavcem SFEU v rozsahu, v němž prohlašuje částku 22,5 milionů eur, která byla na základě čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 800/2008 (1) vyňata z povinnosti oznámení, za neslučitelnou s vnitřním trhem,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení v souladu s článkem 87 jednacího řádu Tribunálu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 108 odst. 3 SFEU
 —
 Žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila čl. 108 odst. 3 SFEU, když nesplnila svou povinnost provést důkladný a nezaujatý přezkum, a v důsledku toho zjevně nesprávně potvrdila plnou použitelnost oznámení o podrobném zkoumání velkých investičních projektů.
 —
 Žalobkyně kromě toho uvádí, že pokud by žalovaná správně posoudila postavení žalobkyně na trhu, nemusel by být proveden podrobný přezkum. Žalovaná se dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že bez předchozího určení postavení žalobkyně na trhu provedla podrobný přezkum a tím, že vůči ní bylo na základě tohoto přezkumu uplatněno nerovné zacházení.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že žalovaná porušila čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tím, že zjevně nesprávným způsobem omezila motivační účinek a přiměřenost podpory na rozdíl v částce nákladů v Mnichově a Lipsku, které ex ante ohodnotila na 17 milionů eur.
 —
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že automatická povaha podrobného přezkumu provedeného žalovanou, která je dána tímto rozdílem v částce nákladů, představuje zjevně nesprávné posouzení, které v konečném důsledku zabránilo správnému provedení její diskreční pravomoci, především v případě přezkumu přiměřenosti a účinků podpory.
 3.
 Podpůrný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 108 odst. 3 SFEU a nařízení č. 800/2008
 —
 Žalobkyně podpůrně tvrdí, že žalovaná porušila čl. 108 odst. 3 SFEU, jakož i nařízení č. 800/2008 tím, že zjevně nesprávné zakázala Spolkové republice Německo, aby žalobkyni poskytla podporu vycházející ze schváleného režimu podpor upraveného v Investitionszulagengesetz (zákon o investičních podporách) ve výši nižší než 22,5 milionu eur, která představuje hranici zakládající oznamovací povinnost.
 —
 Žalobkyně se domnívá, že omezením výše podpory pod hranici zakládající oznamovací povinnost se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení, jímž překročila své pravomoci a dopustila se nezákonné diskriminace vůči žalobkyni ve srovnání s ostatními příjemci podpory, kteří získali podporu ve výši 22,5 milionu eur, která byla vyňata z oznamovací povinnosti.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (Úř. věst. L 214, s. 3).


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/21
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 10. června 2009 — Polsko v. Komise
 (Věc T-258/04) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Přechodná opatření, která je třeba přijmout z důvodu přistoupení nových členských států - Nařízení (ES) č. 60/2004, kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru - Lhůta pro podání žaloby - Počátek plynutí - Opožděnost - Nepřípustnost“)
 2009/C 193/33
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupci: původně J. Pietras a E. Ośniecka-Tamecka, poté T. Nowakowski, a konečně M. Dowgielewicz, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně L. Visaggio a A. Stobiecka-Kuik, poté T. van Rijn, L. Visaggio a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalobkyně: Kyperská republika (zástupce: P. Kliridis, zmocněnec)
 Předmět
 Zrušení článku 5, čl. 6 odst. 1 až 3, čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 2 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 60/2004 ze dne 14. ledna 2004, kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska (Úř. věst. L 9, s. 8; Zvl. vyd. 03/42, s. 125)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Polská republika ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.
 3)
 Kyperská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/12
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 12. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-298/08) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/22/ES - Sbližování právních předpisů - Předpisy v sociální oblasti týkající se činností v silniční dopravě - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 2009/C 113/24
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a I. Chatzigiannis, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: N. Dafniou, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS (Úř. věst. L 102, s. 35) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 2006/22.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/65
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Tchobanov v. Parlament
 (Věc T-651/15)
 (2016/C 048/73)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Atanas Tchobanov (Le Plessis Robinson, Francie) (zástupce: N. Pirc Musar, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8659 C ze dne 16. září 2015, kterým byla zamítnuta potvrzující žádost žalobce o přístup k některým dokumentům týkajícím se informací o cestovních výdajích poslanců Evropského parlamentu, jakož i o jejich denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdajích na personální zabezpečení;
 —
 uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem podle článků 134 a 140 jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů řízení vynaložených kterýmkoliv vedlejším účastníkem řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 (1) ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení č. 45/2001 (2), jelikož požadované osobní údaje nejsou chráněny právními předpisy Společenství.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení č. 45/2001, jelikož přístup k požadovaným informacím byl odepřen, i když byly splněny podmínky pro zveřejnění.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení všeobecné povinnosti posoudit každý jednotlivý dokument, kterou stanoví články 2 a 4 nařízení č. 1049/2001 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení č. 1049/2001.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení č. 1049/2001, jelikož odepření částečného přístupu k požadovaným dokumentům nebylo odůvodněné.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterou ukládá čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení č. 1049/2001, jelikož Parlament se nezabýval všemi argumenty žalobce.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. 2001 L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/10
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Telefónica Móviles España SA v. Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones
 (Věc C-85/10) (1)
 (Telekomunikační služby - Směrnice 97/13/ES - Obecná povolení a individuální licence - Poplatky uplatnitelné na podniky, které jsou držiteli individuálních licencí - Článek 11 odst. 2 - Výklad - Vnitrostátní právní předpisy, které nespojují poplatek se zvláštním účelem - Zvýšení poplatku pro digitální systémy beze změny poplatku pro analogické systémy první generace - Slučitelnost)
 2011/C 139/16
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Telefónica Móviles España SA
 Žalovaná: Administración del Estado, Secretaría de Estado de Telecomunicaciones
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo — Výklad čl. 11 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v odvětví telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 117, s. 15) — Daně a poplatky vztahující se na podniky, které jsou držiteli individuálních licencí — Uložení poplatku nad rámec poplatků povolených směrnicí a s cílem, který směrnice nepředvídá — Penalizace modernějších technologií ve srovnání s obstarožními technologiemi
 Výrok
 Požadavky stanovené v čl. 11 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná oprávnění a individuální licence v oblasti telekomunikačních služeb, podle nichž poplatek uložený provozovatelům telekomunikačních služeb za užívání omezených zdrojů musí sledovat cíl optimálního využití těchto zdrojů a brát ohled na nezbytnost podporovat rozvoj inovačních služeb a hospodářské soutěže, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví uložení poplatku provozovatelům telekomunikačních služeb, kteří jsou držiteli individuálních licencí, za užívání radiových frekvencí, aniž stanoví zvláštní účel pro příjmy získané z tohoto poplatku, a která ve značné míře zvyšuje částku tohoto poplatku pro určenou technologii, aniž ji mění pro jinou technologii.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. ledna 2014 — Evonik Degussa a AlzChem v. Komise
 (Věc T-391/09) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský a plynárenský průmysl v EHP, s výjimkou Irska, Španělska, Portugalska a Spojeného království - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhu - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokuty - Spolupráce během správního řízení - Přitěžující okolnosti - Opakování protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Proporcionalita - Doba trvání protiprávního jednání - Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006)
 (2014/C 71/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evonik Degussa GmbH (Essen, Německo) a AlzChem AG, původně AlzChem Trostberg GmbH, původně AlzChem Hart GmbH (Trostberg, Německo) (zástupci: C. Steinle, O. Andresen a I. Bodenstein, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: N. von Lingen a A. Antoniadis, zmocněnci, ve spolupráci s A. Böhlkem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 5791 final ze dne 22. července 2009 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.396 — Činidla na bázi karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský průmysl a plynárenský průmysl) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, jakož i podpůrně návrh na změnu uvedeného rozhodnutí směřující na jedné straně ke zrušení pokuty uložené žalobkyním nebo snížení její výše, a na straně druhé k tomu, aby společnosti SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG bylo uloženo zaplatit celou výši uvedené pokuty společně a nerozdílně s žalobkyněmi.
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 2 písm. g) a h) rozhodnutí Komise K(2009) 5791 final ze dne 22. července 2009 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.396 — Činidla na bázi karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský průmysl a plynárenský průmysl) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společností Evonik Degussa GmbH a AlzChem AG; toto zrušení však nemá vliv na osvobozující účinek, ve prospěch společnosti SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG, týkající se jakéhokoli placení, ze strany jedné nebo druhé z těchto dvou společností, z důvodu pokuty, která jim byla uložena společně a nerozdílně za protiprávní jednání konstatované v čl. 1 písm. f) uvedeného rozhodnutí, a z důvodu pokuty, která byla společnosti SKW Stahl-Technik GmbH & Co. KG uložena v čl. 2 písm. g) téhož rozhodnutí.
 2)
 Za protiprávní jednání konstatované vůči společnostem Evonik Degussa a AlzChem v čl. 1 písm. f) rozhodnutí K(2009) 5791 final se ukládají tyto pokuty:
 —
 2,49 milionu eur společně a nerozdílně společnostem Evonik Degussa a AlzChem, přičemž se má za to, že pokuty jsou považovány za zaplacené ze strany společností Evonik Degussa a AlzChem v rozsahu, v němž SKW Stahl-Technik zaplatí pokutu, která jí byla uložena v čl. 2 písm. f) a g) téhož rozhodnutí,
 —
 1,24 milionu eur společnosti Evonik Degussa jako jediné zodpovědné za zaplacení této pokuty.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Společnosti Evonik Degussa a AlzChem ponesou dvě třetiny vlastních nákladů řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí. Komise ponese jednu třetinu vlastních nákladů řízení a nahradí jednu třetinu nákladů řízení, které vznikly společnostem Evonik Degussa a AlzChem.
 (1) Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. listopadu 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – Jacqueline Förster v. Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep
 (Věc C-158/07) (1)
 („Volný pohyb osob - Student, který je státním příslušníkem členského státu a který se odebral do jiného členského státu, aby zde získal vzdělání - Stipendia na životní náklady pro studenty - Občanství Evropské unie - Článek 12 ES - Právní jistota“)
 (2009/C 6/06)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Centrale Raad van Beroep
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Jacqueline Förster
 Žalované: Hoofddirectie van de Informatie Beheer Groep
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Centrale Raad van Beroep – Výklad článku 12 ES a článku 7 nařízení Komise (EHS) č. 1251/70 ze dne 29. června 1970 o právu pracovníků zůstat na území členského státu po skončení zaměstnání v tomto státě (Úř. věst. L 142, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 32) a článku 3 směrnice Rady 93/96/EHS ze dne 29. října 1993 o právu pobytu pro studenty (Úř. věst. L 317, s. 59; Zvl. vyd. 06/02, s. 250) – Student, který je státním příslušníkem členského státu a který se odebral do jiného členského státu, aby zde získal vzdělání, a který v tomto členském státě současně vykonával výdělečnou činnost jako zaměstnanec, kterou však mezitím ukončil.
 Výrok
 1)
 Student, který se nachází v situaci žalobkyně v původním řízení, se nemůže dovolávat článku 7 nařízení Komise (EHS) č. 1251/70 ze dne 29. června 1970 o právu pracovníků zůstat na území členského státu po skončení zaměstnání v tomto státě za účelem získání stipendia na životní náklady.
 2)
 Student, který je státním příslušníkem členského státu a který se odebral do jiného členského státu, aby v tomto státě absolvoval své studium, se může dovolávat čl. 12 prvního pododstavce ES za účelem získání stipendia na životní náklady, pokud v hostitelském členském státě po určitou dobu pobýval. Článek 12 první pododstavec ES nebrání uplatnění požadavku předchozího pobytu po dobu pěti let vůči státním příslušníkům jiných členských států.
 3)
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, právo Společenství, a konkrétně zásada právní jistoty, nebrání uplatnění požadavku pobytu, který podmiňuje nárok studentů pocházejících z jiných členských států na stipendium na životní náklady splněním dob pobytu před zavedením tohoto požadavku.
 (1) Úř. věst. C 117, 26.5.2007.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Masafi v. OHIM – Hd1 (JUICE masafi)
 (Věc T-248/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství JUICE masafi - Starší národní slovní ochranná známka masafi - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 016/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Masafi Co. LLC (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupce: G. Hinarejos Mulliez, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Hd1 Ltd (Huddersfield, Spojené království)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2014 (věc R 119/2013-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Hd1 Ltd a Masafi Co. LLC.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnost Masafi C. LLC ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 235, 21.7.2014.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2014 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2014 ve věci T-461/12, Hansestadt Lübeck v. Evropská komise
 (Věc C-524/14 P)
 (2015/C 026/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, R. Sauer, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Hansestadt Lübeck, dříve Flughafen Lübeck GmbH
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek;
 —
 prohlásil žalobu v prvním stupni za nepřípustnou;
 —
 podpůrně: prohlásil žalobu v prvním stupni za bezpředmětnou;
 —
 podpůrně: prohlásil za neopodstatněnou tu část čtvrtého žalobního důvodu, kterou je vytýkáno porušení čl. 107 odst. 1 SFEU v souvislosti s kritériem selektivity, a věc, pokud jde o ostatní části čtvrtého žalobního důvodu, jakož i první až třetí a pátý žalobní důvod, vrátil k projednání Tribunálu;
 —
 uložil žalobci v řízení v prvním stupni náhradu nákladů řízení v prvním stupni a nákladů řízení o kasačním opravném prostředku, resp. podpůrně v případě, že věc bude vrácena k projednání Tribunálu, vyhradil rozhodnutí o nákladech řízení v prvním stupni a o nákladech řízení o kasačním opravném prostředku konečnému rozsudku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 První důvod kasačního opravného prostředku: neexistence osobní dotčenosti.
 Podle názoru Tribunálu je Hansestadt Lübeck (hanzovní město Lübeck), ve svém postavení právního nástupce veřejného podniku, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck, napadeným rozhodnutím osobně dotčeno, protože tento veřejný podnik na základě poskytnutí státních podpor vykonával pravomoci, které byly přeneseny pouze na něj. Tento závěr vychází z následujícího skutkového stavu: veřejný podnik navrhuje (letištní) ceník regulačnímu orgánu (spolkové) země, který je oprávněn ceník schválit nebo zamítnout (body 29 až 34 sporného rozsudku).
 Podle názoru Komise Tribunál sice správně zjistil skutkový stav, přesto ale veřejný podnik, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck, právně nesprávně považoval za schvalovací orgán, který vykonával vlastní, pouze jemu přenesené pravomoci. Podle judikatury Soudního dvora je při přezkumu osobní dotčenosti veřejného nebo soukromého subjektu, který provádí režim podpor (jako veřejný podnik, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck), rozhodující, zda jeho obchodní vedení a politiku může stanovit on sám, nebo stát (1). Skutkový stav zjištěný Tribunálem ukazuje, že stát tyto pravomoci má, a to ze dvou důvodů. Ceník potřebuje předchozí schválení regulačním orgánem (spolkové) země. Sám regulační orgán je vázán předpisy spolkového práva o letištních poplatcích. Pouhá skutečnost, že provozovatel letiště musí ceník navrhnout, proto neznamená, že on sám může stanovit své obchodní vedení a cíle sledované ceníkem.
 Konstatováním, že pravomoc provést přípravný krok k poskytnutí podpor (v projednávaném případě navržení ceníku regulačnímu orgánu) představuje výkon určité vlastní pravomoci poskytovat podpory, se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, protože pojem „osobně dotčen“ vyložil příliš široce.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: neexistence právního zájmu na podání žaloby.
 Tribunál zastává názor, že Hansestadt Lübeck má ve svém postavení právního nástupce veřejného podniku, který až do 1. ledna 2013 provozoval letiště Lübeck, ještě i po prodeji letiště Lübeck soukromému investorovi právní zájem na podání žaloby. Tribunál nepovažoval za nezbytné určit, zda povinnost přerušit režim podpor skončila dne 1. ledna 2013, protože ceník na základě okolnosti, že již nebyly použity žádné státní prostředky, již nepředstavoval státní podporu. I pokud by tomu tak bylo, žalobce v prvním stupni by si podle názoru Tribunálu zachoval právní zájem na podání žaloby, protože formální vyšetřovací řízení ještě nebylo ukončeno a napadené rozhodnutí proto ještě vyvolává právní účinky.
 První argument Tribunálu je chybný, protože i v případě neexistence konečného rozhodnutí o ukončení formálního vyšetřovacího řízení může napadené rozhodnutí ztratit svůj jediný právní účinek, totiž povinnost přerušit opatření podpory po dobu vyšetřování, pokud toto opatření podpory skončí z důvodů, které nemají žádnou souvislost s formálním vyšetřovacím řízením (v projednávaném případě privatizace letiště).
 Druhý argument Tribunálu je v rozporu s judikaturou, která vyžaduje vzniklý a trvající zájem. V projednávaném případě se riziko přerušení opatření před 1. lednem 2013 nenaplnilo, protože letiště bylo privatizováno. Hansestadt Lübeck svůj zájem na tom, aby byla žaloba po privatizaci letiště zachována, neprokázalo.
 Z těchto důvodů se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že žalobce v prvním stupni má trvající zájem.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku: nesprávný výklad pojmu selektivita ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
 Aby bylo možné určit, zda je ceník veřejného podniku selektivní, musí být podle názoru Tribunálu přezkoumáno, zda platí nediskriminačně pro všechny uživatele a potenciální uživatele zboží nebo služeb poskytovaných tímto veřejným podnikem (bod 53 rozsudku).
 Tento názor je v příkrém rozporu s judikaturou Soudního dvora, podle níž opatření nepředstavuje všeobecné opatření daňové nebo hospodářské politiky a je tedy selektivní, pokud platí jen pro určité hospodářské odvětví nebo pro určité podniky tohoto hospodářského odvětví (2). Soudní dvůr proto rozhodl, že zvýhodněné tarify pro zboží a služby stanovené veřejným podnikem jsou selektivní, i pokud jich mohou využít všichni uživatelé a potenciální uživatelé (3). Ve svém stanovisku ve věci Deutsche Lufthansa použil generální advokát Mengozzi tuto judikaturu na situaci, která přesně odpovídala projednávanému případu, totiž na letištní ceník se slevami pro určité velké uživatele, a potvrdil selektivitu opatření (4).
 Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku: nedostatečné a rozporuplné odůvodnění.
 Odůvodnění Tribunálu je chybné. Zaprvé chybí podstatná část přezkumu selektivity, a to stanovení cíle, který ceník sleduje. Neboť v souvislosti s tímto systémem musí být zjištěno, který podnik se nachází ve srovnatelné právní a skutečné situaci. Zadruhé je odůvodnění Tribunálu rozporuplné, protože nejprve používá judikaturu týkající se selektivity daňových opatření (bod 51 a 53 sporného rozsudku) a poté konstatuje, že není relevantní (bod 57 sporného rozsudku).
 Pátý důvod kasačního opravného prostředku: chybné použití přísného měřítka soudního přezkumu na rozhodnutí o zahájení řízení.
 Tribunál sice uvádí správné právní kritérium, ve svém odůvodnění ale zcela pomíjí, že se v projednávaném případě jedná o rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, které podléhá jen zjednodušenému soudnímu přezkumu, zejména pokud jde o odůvodnění (5). Ve sporném rozsudku chybí jakékoli vysvětlení k tomu, proč ceník nebyl natolik zjevně selektivní, že Komise nemohla zahájit formální vyšetřovací řízení.
 (1) Rozsudek DEFI v. Komise, 282/85, Recueil 1986, s. 2649, bod 18.
 (2) Rozsudky Itálie v. Komise, C-66/02, Sb. rozh. 2005, s. I-10901, bod 99, a Unicredito, C-148/04, Sb. rozh. 2005, s. I-11137, bod 45.
 (3) Viz zejména rozsudek GEMO, C-126/01, Recueil 2003, s. I-13769, bod 35 až 39.
 (4) Stanovisko ve věci Deutsche Lufthansa, C-284/12, Sb. rozh. 2013, s. I-00000,bod 47 až 55.
 (5) Viz naposled usnesení Stahlwerk Bous v. Komise, T-172/14 R, Sb. rozh. s. II-0000, body 39 až 78 a uvedená judikatura.


text:
 21.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 428/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. září 2016 společností Telefónica S.A. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 28. června 2016 ve věci T-216/13, Telefónica v. Komise
 (Věc C-487/16 P)
 (2016/C 428/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Telefónica S.A. (zástupci: J. Folguera Crespo a P. Vidal Martínez, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje:
 —
 zrušit rozsudek a s ním i rozhodnutí (1), z důvodů uvedených ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku a určit, že jednání společnosti Telefónica nepředstavovalo omezení na základě účelu;
 —
 podpůrně zrušit rozsudek z důvodů uvedených v prvním důvodu kasačního opravného prostředku a vrátit věc zpět Tribunálu, aby provedl odmítnutý důkaz výslechem svědků a rozhodl meritorně o základu žaloby na neplatnost podané společností Telefónica k Tribunálu s ohledem na výsledek provedeného důkazu;
 —
 ještě podpůrněji a z důvodů uvedených ve třetím důvodu kasačního opravného prostředku,
 —
 zrušit bod 1 výroku rozsudku;
 —
 konstatovat nižší závažnost jednání společnosti Telefónica a existenci polehčujících okolností uvedených ve třetím důvodu tohoto kasačního opravného prostředku; a
 —
 stanovit procentní podíl snížení částky pokuty na základě této nižší závažnosti a uvedených polehčujících okolností, v souladu s uvedeným důvodem kasačního opravného prostředku;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených společností Telefónica jak v řízení v prvním stupni, tak v tomto řízení před Soudním dvorem,
 —
 připustit rozsah tohoto podání, který je mírně větší, než je délka doporučovaná v praktických pokynech Soudního dvora, vzhledem k hospodářskému dopadu věci pro navrhovatelku, jakož i ke složitosti uvedených argumentů.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Porušení článku 47 a čl. 48 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a článku 68 jednacího řádu Tribunálu odmítnutím požadovaného výslechu svědků. – Odmítnutí navrhovaného důkazu výslechem svědků ze strany Tribunálu dostalo společnost Telefónica do situace, kdy se nemohla bránit, jelikož jí byl odepřen důkazní prostředek, který je zásadní a rozhodující pro správné rozhodnutí ve věci. K postupu Tribunálu je třeba uvést čtyři zásadní námitky: i) námitku teleologického rozporu; (ii) námitku nepřiměřenosti důkazního břemene; (iii) námitku týkající se předjímání výsledku výslechu svědků; a (iv) námitku nevyváženého posouzení.
 2.
 Porušení článku 101 SFEU vyplývající z nesprávného uplatnění judikatury týkající se omezení na základě účelu a povinnosti uvést odůvodnění a presumpce neviny.
 Podpůrně:
 3.
 Pochybení při posouzení nižší závažnosti protiprávního jednání a v souvislosti s existencí polehčujících okolností v jednání společnosti Telefónica. – Telefónica tvrdí, že Tribunál při svém posouzení nezohlednil dodatečné faktory, které ukazují na nižší závažnost jednání společnosti Telefónica, které by vedly k dalšímu snížení pokuty, než již uplatnila Komise.
 (1) Rozhodnutí Komise C(2013)306 final ze dne 23. ledna 2013 v řízení podle článku 101 SFEU (věc COMP/39.839 – Telefónica/Portugal Telecom).


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/22
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 7. října 2004
 ve věci C-341/03: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Neprovedení směrnice 98/49/ES)
 (2004/C 300/45)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-341/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: H. Michard a D. Martin) proti Řecké republice (zmocněnkyně: N. Dafniou), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 1. srpna 2003, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas (zpravodaj), předseda senátu, A. Borg Barthet, F. Macken, S. von Bahr a J. Malenovský, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 98/49/ES ze dne 29. června 1998 o ochraně nároků zaměstnanců a samostatně výdělečných osob, kteří se pohybují ve Společenství, na penzijní připojištění, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze zmíněné směrnice.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 226, 20.9.2003.


text:
 28.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. července 2013 Luigim Marcucciem proti usnesení vydanému dne 14. května 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-4/12, Marcuccio v. Komise
 (Věc T-385/13 P)
 2013/C 284/04
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v plném rozsahu a bez výjimky napadené usnesení;
 —
 vrátil dotčenou věc Soudu pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty jsou stejné jako důvody a argumenty, které již byly uvedeny ve věci T-203/13 P, Marcuccio v. Komise.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/36
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. srpna 2009 společností ArchiMEDES proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 10. června 2009 ve spojených věcech T-396/05 a T-397/05, ArchiMEDES v. Komise
 (Věc C-317/09 P)
 2009/C 267/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Architecture, Microclimat, Énergies Douces Europe et Sud, sarl (ArchiMEDES) (zástupce: P.-P. Van Gehuchten, avocat)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Společnost ArchiMEDES navrhuje Soudnímu dvoru Evropských společenství, aby zrušil rozsudek vydaný dne 10. června 2009 Soudem prvního stupně Evropských společenství ve spojených věcech T-396/05 a T-397/05 a vyhověl žalobám podaným účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek, jimiž se domáhala:
 —
 zrušení rozhodnutí Komise, obsaženého v jejím dopise ze dne 5. října 2005, oznámeném účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek dne 10. srpna 2005, o započtení jejich vzájemných pohledávek, jakož i
 —
 zrušení rozhodnutí o vymáhání dluhu obsaženého v dopisech ze dne 30. srpna 2005 a oznámení dluhu č. 3240705638 ze dne 23. srpna 2005, oznámených účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek dne 2. září 2005,
 —
 zrušení rozhodnutí Komise o vypovězení smlouvy k datu 30. srpna 2005,
 —
 aby bylo Komisi uloženo uhradit částku 125 906 EUR, navýšenou o zákonné úroky z prodlení počítané ode dne 12. února 2002,
 —
 podpůrně, aby bylo Komisi uloženo uhradit částku 103 551,90 EUR, navýšenou o zákonné úroky z prodlení počítané ode dne 12. února 2002,
 a aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení ve všech stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Společnost ArchiMEDES se na podporu svého kasačního opravného prostředku dovolává čtyř důvodů.
 V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku, týkajícího se jejího návrhu na zrušení rozhodnutí o započtení vzájemných pohledávek obsaženého v dopisu Komise ze dne 5. října 2005, účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Soud porušil čl. 230 ES, článek 1291 francouzského občanského zákoníku a že odůvodnění napadeného rozsudku je vadné či zcela chybí. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek je totiž toho názoru, že rozhodnutí o započtení je napadnutelným aktem ve smyslu článku 230 ES a že rozhodnutím přijatým Komisí v projednávaném případě byly porušeny podmínky stanovené článkem 1291 francouzského občanského zákoníku, kterým se řídí smlouva uzavřená mezi společností ArchiMEDES a Komisí, podle níž se v případě popření pohledávky získá tato pohledávka charakter pohledávky nesporné až tehdy, když je dlužníkovi uloženo soudem uvedenou pohledávku věřiteli uhradit. Soud tedy porušil výše uvedená ustanovení tím, že rozhodl, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek již nemá právní zájem na návrhu na zrušení rozhodnutí ze dne 5. října 2005, ačkoliv toto rozhodnutí představuje jednostranný akt stižený vadou.
 V rámci svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dovolává porušení článku 6 Evropské úmluvy o lidských právech a základních svobodách, článku 64 jednacího řádu Soudu prvního stupně, obecné zásady litis denuntiatio, práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces z důvodu, že Soud, aniž uvedl odůvodnění, odmítl vyhovět jejímu návrhu na předvolání ostatních stran smlouvy a aby byl rozsudek společný pro všechny smluvní strany. Toto odmítnutí podle ní de facto porušilo „rovnost zbraní“ mezi stranami smlouvy zavazující Komisi vůči více partnerům, protože Komise případně mohla směřovat svou žalobu vůči všem svým smluvním partnerům, zatímco tento postup není možný, je-li žalobcem jeden z jejích smluvních partnerů.
 Prostřednictvím svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku, který má dvě části, se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dovolává toho, že Soud porušil články 1134 a 1165 občanského zákoníku, zásadu presumpce správnosti aktů, články 1.1 a 10 smlouvy BU/209/95, články 2.1, 2.2, 21.1 a 21.4 přílohy II téže smlouvy a dále že neuvedl žádné nebo uvedl vadné odůvodnění napadeného rozsudku. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Soud se dopustil porušení výše uvedených ustanovení na jedné straně tím, že neposuzoval společně práva a povinnosti jednotlivých smluvních partnerů, ačkoliv jsou k plnění smlouvy BU/209/95 zavázáni společně a nerozdílně, a na druhé straně tím, že považoval účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek ve vztahu ke smlouvě za třetí osobu z důvodu jejího postavení subdodavatele, ačkoliv účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek smluvní stranou bezpochyby je.
 V rámci svého čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dovolává toho, že Soud porušil články 1134 a 1184 občanského zákoníku, zásadu presumpce správnosti aktů, článek 5 přílohy II smlouvy BU/209/95, jakož i nedostatku odůvodnění a nesrovnalosti v napadeném rozsudku spočívající v tom, že tento soud přiznal Komisi právo jednostranně vypovědět uvedený kontakt ke dni 30. srpna 2005, ačkoliv uvedl, že závěrečná zpráva byla z její strany mlčky schválena o více než tři roky dříve.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/13
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu – Česká republika) – Eko-Tabak s.r.o. v. Generální ředitelství cel
 (Věc C-638/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2011/64/EU - Článek 2 odst. 1 písm. c) - Článek 5 odst. 1 písm. a) - Pojmy ‚tabák ke kouření‘, ‚řezaný nebo jinak dělený tabák‘ a ‚průmyslové zpracování‘“)
 (2017/C 168/15)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatelka (žalobkyně v řízení v prvním stupni): Eko-Tabak s.r.o.
 Další účastník řízení (žalovaný v řízení v prvním stupni): Generální ředitelství cel
 Výrok
 Článek 2 odst. 1 písm. c) a čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků musí být vykládány v tom smyslu, že sušené, plošné, nepravidelné, částečně odřapíkované tabákové listy, které prošly procesem primárního sušení a následného řízeného vlhčení, se zjištěnou přítomností glycerinu, které lze po jednoduchých úpravách nadrcením nebo ručním nařezáním kouřit, spadají pod pojem „tabák ke kouření“ ve smyslu těchto ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 98, 14.3.2016.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2013 — Gamesa Eólica v. OHIM — Enercon (odstíny zelené barvy)
 (Věc T-245/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Absolutní důvod pro zamítnutí - Přihláška ochranné známky Společenství představující odstíny zelené barvy - Rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek dobré víry - Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 - Článek 62 nařízení č. 207/2009)
 2013/C 377/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gamesa Eólica, SL (Sarriguren, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Sanz Cerralbo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Enercon GmbH (Aurich, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 1. března 2012 (věc R 260/2011-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Gamesa Eólica SL a Enercon GmbH.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 1. března 2012 (věc R 260/2011-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Gamesa Eólica, SL.
 (1) Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/21
 Žaloba podaná dne 27. září 2013 — Izsák a Dabis v. Komise
 (Věc T-529/13)
 2014/C 24/38
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Balázs-Árpád Izsák (Târgu Mureș, Rumunsko) a Attila Dabis (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: J. Tordáné Petneházy, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2013) 4975 final ze dne 25. července 2013, jímž byla odmítnuta žádost o registraci evropské občanské iniciativy s názvem „Politika soudržnosti pro rovnost regionů a udržení regionálních kultur“;
 —
 uložil Komisi povinnost zaregistrovat výše uvedenou iniciativu a přijmout veškerá právem vyžadovaná opatření;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci následující žalobní důvody:
 1)
 První žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 211/2011 (1)
 V rámci prvního žalobního důvodu tvrdí žalobci, že jejich občanská iniciativa splňuje veškeré podmínky vyžadované pro její registraci. Žalobci také považují tvrzení Komise, že předložená občanská iniciativa zjevně spadá mimo rámec pravomocí Komise na předložení návrhu právního aktu Unie pro účely provedení Smluv, za neopodstatněné. Podle žalobců spadá návrh uvedený v iniciativě do pravomocí v oblasti uvedené v čl. 4 odst. 2 písm. c) SFEU (hospodářská, sociální a územní soudržnost).
 2)
 Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 174 třetího pododstavce SFEU
 V rámci tohoto žalobního důvodu uvádějí žalobci, že výčet znevýhodnění podle čl. 174 třetího pododstavce SFEU, na jejichž základě musí být některému regionu věnována zvláštní pozornost, není taxativní (úplný), jak tvrdí Komise, nýbrž demonstrativní (neúplný, příkladmý).
 3)
 Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení článku 174 SFEU a nařízení (ES) č. 1059/2003 (2)
 Žalobci se rovněž domnívají, že regiony s charakteristickými národnostními, etnickými, kulturními, náboženskými či jazykovými rysy v každém případě spadají do kategorie „dotyčných regionů“, na něž se podle článku 174 SFEU vztahuje unijní politika soudržnosti, neboť podle sekundárního unijního práva představuje kultura důležitý aspekt územní, sociální a hospodářské soudržnosti. Potvrzuje to podle nich jak čl. 3 odst. 5 nařízení č. 1059/2003, tak i bod 10 odůvodnění téhož nařízení.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 nařízení č. 211/2011 a článku 167 SFEU
 Žalobci namítají, že organizátoři nemusí uvádět právní základ pro návrh právního aktu, jak tvrdí Komise, ale v souladu s čl. 4 odst. 1 nařízení č. 211/2011 musí uvést ustanovení Smluv, která podle nich mají souvislost s navrhovanou činností. Podle článku 167 SFEU navíc Unie přispívá k rozkvětu kultur členských států a přitom respektuje jejich národní a regionální různorodost.
 5)
 Pátý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 19 odst. 1 SFEU
 Opodstatnění nemá podle žalobců tvrzení Komise, uvedené v napadeném rozhodnutí, že unijní orgány mají sice povinnost chránit bohatství kulturní a jazykové rozmanitosti Unie a nediskriminovat menšiny, avšak žádné z těchto ustanovení nepředstavuje právní základ pro jakoukoli akci ze strany těchto orgánů. Žalobci konkrétně uvádějí, že toto tvrzení je v rozporu s čl. 19 odst. 1 SFEU.
 6)
 Šestý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 174 druhého pododstavce SFEU
 Podle žalobců chápe Komise iniciativu nesprávně, když tvrdí, že se nelze domnívat, že by zlepšení postavení menšin přispělo ke snižování rozdílů mezi úrovní rozvoje různých regionů a ke snížení zaostalosti některých regionů ve smyslu čl. 174 druhého pododstavce SFEU. Žalobci tvrdí, že organizátoři nenavrhovali zlepšení postavení národnostních menšin, nýbrž zabránit tomu, aby unijní politika soudržnosti sloužila k odstraňování či k oslabování národnostních, jazykových a kulturních charakteristik těchto regionů a aby se unijní hospodářské nástroje a cíle staly, byť i nepřímo, nástroji protimenšinových politik.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 211/2011 ze dne 16. února 2011 o občanské iniciativě (Úř. věst. L 65, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1059/2003 ze dne 26. května 2003 o zavedení společné klasifikace územních statistických jednotek (NUTS) (Úř. věst. L 154, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 196).


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. září 2006 – R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R. J. Reynolds Tobacco Company, R. J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc. v. Philip Morris International Inc., Komise Evropských společenství, Evropský parlement, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Portugalská republika, Finská republika, Spolková republika Německo, Řecká republika, Nizozemské království
 (Věc C-131/03 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Rozhodnutí Komise podat žalobu před soudem třetího státu - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost)
 (2006/C 294/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R. J. Reynolds Tobacco Company, R. J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc. (zástupci: P. Lomas, solicitor, a O. W. Brouwer, advokát)
 Další účastníci řízení: Philip Morris International Inc., Komise Evropských společenství (zástupci: C. Docksey, X. Lewis a C. Ladenburger, zmocněnci), Evropský parlement (zástupci: H. Duintjer Tebbens a A. Baas), Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnkyně), Francouzská republika (zástupce: G. de Bergues, zmocněnec), Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, a M. Fiorilli, advokát), Portugalská republika (zástupci: L. Fernandes a Â. Seiça Neves, zmocněnci), Finská republika (zástupci: T. Pynnä a A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnkyně), Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a W.-D. Plessing, zmocněnci), Řecká republika, Nizozemské království (zástupce: J. G. M. van Bakel, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice řízení podporující Komisi: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a T. Blanchet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého rozšířeného senátu) ze dne 15. ledna 2003, Philip Morris International a další v. Komise (spojené věci T-377/00, T-379/00, T-380/00, T-260/01 a T-272/01), kterým Soud prvního stupně prohlásil za nepřípustné žaloby na neplatnost rozhodnutí Komise o podání občanskoprávní žaloby proti účastnicím řízení podávajícím kasační opravný prostředek (navrhovatelkám) před soudem Spojených států, v důsledku údajného zapojení těchto navrhovatelek do pašování cigaret do Evropské unie, za účelem získání náhrady finančních ztrát vzniklých Unii, jakož i soudního příkazu k ukončení pašování – Výklad článku 230 ES, jakož i judikatury Soudního dvora – Právní účinky rozhodnutí Komise podat občanskoprávní žalobu před soudem třetí země
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 R. J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R. J. Reynolds Tobacco Company, R. J. Reynolds Tobacco International, Inc., a Japan Tobacco, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Spolková republika Německo, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Nizozemské království, Portugalská republika, Finská republika, Evropský parlament a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin — Německo) — Hava Genc v. Land Berlin
 (Věc C-14/09) (1)
 („Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 - Článek 6 odst. 1 - Pojem „pracovník“ - Výkon závislé činnosti nepatrného rozsahu - Podmínka ztráty nabytých práv“)
 2010/C 80/07
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Berlin
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Hava Genc
 Žalovaný: Land Berlin
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Berlin — Výklad čl. 6 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 mezi EHS a Tureckem — Právo pobytu v hostitelském členském státě tureckého státního příslušníka, jehož vstup na území tohoto členského státu se zakládal na důvodu, který přestal existovat a jehož výdělečná činnost, jež činí 5,5 pracovních hodin týdně, má pouze nepatrný rozsah — Minimální požadavky na pracovní poměr, aby mohl být považován za „řádné zaměstnání“ ve smyslu rozhodnutí č. 1/80
 Výrok
 1)
 Osoba, která se nachází v situaci, jako je situace žalobkyně v původním řízení, je pracovníkem ve smyslu čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení přijatého Radou přidružení, jež byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, pokud má předmětná závislá činnost skutečnou a efektivní povahu. Je na předkládajícím soudu, aby provedl ověření skutkového základu, které je nezbytné pro posouzení toho, zda tomu tak ve věci, která mu byla předložena, skutečně je.
 2)
 Turecký pracovník ve smyslu čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 se může dovolávat práva volného pohybu, které mu vyplývá z Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, i když účel, za jakým vstoupil do hostitelského členského státu, přestal existovat. Vzhledem k tomu, že tento pracovník splňuje podmínky stanovené v uvedeném čl. 6 odst. 1, jeho právo pobytu v hostitelském členském státě nemůže být podřízeno dodatečným podmínkám týkajícím se existence zájmů, které mohou odůvodnit jeho pobyt, nebo povahy zaměstnání.
 (1) Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/16
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 30. června 2004
 ve věci T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství M+M EUROdATA - Starší slovní ochranná známka EURODATA TV - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
 (2004/C 239/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-317/01, M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, se sídlem ve Frankfurtu nad Mohanem (Německo), zastoupená M. Treisem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: S. Laitinen a U. Pfleghar), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM je Mediametrie SA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená původně D. Dupuis-Latourem, poté S. Szilvasim, advokáty, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2001 ve věci R 698/2000-1, týkajícímu se námitkového řízení mezi Mediametrie SA a M+M Gesellschaft für Unternehmensberatung und Informationssysteme mbH, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A.W.H. Meij a N.J. Forwood, soudci; tajemník: D. Christensen, rada, vydal dne 30. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. října 2001 ve věci R 698/2000-1 se zrušuje s výjimkou té části, v níž vrací věc zpět námitkovému oddělení, aby rozhodlo o přihlášce ochranné známky pro výrobky a služby uvedené v této přihlášce a náležející do tříd 9, 16 a 42.
 2)
 Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 3)
 Vedlejší účastník ponese své vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 56, 2.3.2002.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/44
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 26. června 2013 — BU v. EMA
 (Spojené věci F-135/11, F-51/12, F-110/12) (1)
 (Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Neprodloužení smlouvy uzavřené na dobu určitou - Akt zasahující do právního postavení - Žádost ve smyslu čl. 90 odst. 1 služebního řádu - Žádost o změnu kvalifikace smlouvy - Přiměřená lhůta - Stížnost proti zamítnutí stížnosti - Článek 8 pracovního řádu ostatních zaměstnanců - Povinnost péče)
 2013/C 252/75
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: BU (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis a D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: ve věci F-135/11, původně S. Vincenzo, poté T. Jablonski a Mme G. Gavrilidou, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty, ve věci F-51/12, T. Jablonski a G. Gavrilidou, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty, a ve věci F-110/12, T. Jablonski a Rampal Olmedo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky neprodloužit žalobci pracovní smlouvu dočasného zaměstnance.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky neprodloužit BU pracovní smlouvu oznámené dopisem ze dne 30. května 2011 se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba F-135/11 zamítá.
 3)
 Žaloby F-51/12 a F-110/12 se zamítají.
 4)
 Evropská agentura pro léčivé přípravky ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených BU ve věci F-135/11 a F-51/12.
 5)
 BU ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou agenturou pro léčivé přípravky ve věci F-110/12.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012, s. 24.
 Úř. věst. C 209, 14.7.2012, s. 14.
 Úř. věst. C 379, 8.12.2012, s. 34.


text:
 1.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Itálie) dne 28. dubna 2016 – Nerea SpA v. Regione Marche
 (Věc C-245/16)
 (2016/C 279/18)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Nerea SpA
 Žalovaný: Regione Marche
 Předběžné otázky
 1)
 Týká se čl. 1 odst. 7 písm. c) nařízení č. 800/2008 (1) pouze postupů, které mohou zahájit z úřední povinnosti správní a soudní orgány členských států (v Itálii například úpadek) nebo i těch postupů, které lze zahájit pouze na návrh dotčeného podnikatele (jako je ve vnitrostátním právu předběžné vyrovnání)? Uvedená otázka vyvstává vzhledem k tomu, že dotčené ustanovení uvádí „zahájení“ kolektivního úpadkového řízení.
 2)
 V případě, že by byl učiněn závěr, že se nařízení č. 800/2008 týká všech kolektivních úpadkových řízení, je třeba se zvláštním odkazem na institut předběžného vyrovnání s cílem pokračovat v podnikatelské činnosti podle článku 186-a královské vyhlášky č. 267/1942 čl. 1 odst. 7 písm. c) nařízení č. 800/2008 vykládat v tom smyslu, že samotná existence předpokladů pro zahájení kolektivního úpadkového řízení vůči podnikateli, který se uchází o získání příspěvku ze strukturálních fondů, brání poskytnutí financování nebo ukládá vnitrostátnímu spravujícímu orgánu zrušit již poskytnutá financování anebo má být obtížná situace naopak ověřena konkrétně, s ohledem například na lhůty pro zahájení řízení, na dodržování závazků podnikatele a všechny ostatní relevantní skutečnosti?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 800/2008 ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (obecné nařízení o blokových výjimkách) (Úř. věst. L 214, s. 3).


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/2
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. dubna 2012 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-141/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Články 39 ES až 42 ES - Volný pohyb osob - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Odmítnutí placení určitých dávek - Pracovníci zaměstnaní na ropných těžebních zařízeních v Nizozemsku - Přípustnost žaloby)
 2012/C 165/03
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: V. Kreuschitz a M. van Beek, zmocněnci)
 Žalovaný: Belgické království (zástupkyně: C. M. Wissels, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a E. Silveira, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 3 odst. 1, čl. 13 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) a článků 45 až 48 SFEU — Odmítnutí placení určitých dávek pracovníkům z členských států Evropské unie zaměstnaným na ropných těžebních zařízeních v Nizozemsku
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Portugalská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/12
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle – Belgie) – Mohamed M’Bodj v. État belge
 (Věc C-542/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Článek 19 odst. 2 - Směrnice 2004/83/ES - Minimální normy týkající se podmínek přiznávání postavení uprchlíka nebo statusu podpůrné ochrany - Osoba, která má nárok na podpůrnou ochranu - Článek 15 písm. b) - Mučení a nelidské či ponižující zacházení nebo trest vůči žadateli v zemi původu - Článek 3 - Příznivější normy - Žadatel trpící vážným onemocněním - Neexistence odpovídající léčby v zemi původu - Článek 28 - Sociální péče - Článek 29 - Zdravotní péče“)
 (2015/C 065/16)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mohamed M'Bodj
 Žalovaný: État belge
 Výrok
 Články 28 a 29 směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby [aby mohli být uznáni za uprchlíka nebo osobu], která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany, ve spojení s čl. 2 písm. e), jakož i s články 3, 15 a 18 této směrnice, musí být vykládány v tom smyslu, že členský stát nemusí nárok na sociální a zdravotní péči stanovenou těmito články přiznat státnímu příslušníkovi třetí země, kterému byl povolen pobyt na území tohoto členského státu na základě takových vnitrostátních právních předpisů, jako jsou předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které v uvedeném členském státě povolují pobyt cizinci s onemocněním představujícím reálnou hrozbu pro jeho život nebo fyzickou integritu nebo reálnou hrozbu nelidského či ponižujícího zacházení v případě, že v zemi původu tohoto cizince nebo ve třetí zemi, kde pobýval předtím, neexistuje odpovídající léčba, aniž jde zároveň o úmyslné odepírání péče tomuto cizinci v uvedené zemi.
 (1) Úř. věst. C 367, 14. 12. 2013.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/9
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Innsbruck — Rakousko) — Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols v. Land Tirol
 (Věc C-486/08) (1)
 („Sociální politika - Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku a o pracovních poměrech na dobu určitou - Znevýhodňující ustanovení stanovená vnitrostátní právní úpravou týkající se smluvních zaměstnanců zaměstnaných na částečný pracovní úvazek, příležitostných zaměstnanců a zaměstnanců zaměstnaných na základě smlouvy na dobu určitou - Zásada rovného zacházení“)
 (2010/C 161/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Innsbruck
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols
 Žalovaná: Land Tirol
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landesgericht Insbruck — Výklad ustanovení 4 bodu 1 a 2 přílohy směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9), ustanovení 4 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43) a čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 204, s. 23) — Vnitrostátní právní úprava týkající se smluvních zaměstnanců vylučující ze svého rozsahu působnosti určité kategorie zaměstnanců na částečný pracovní úvazek, příležitostné zaměstnance a zaměstnance zaměstnané na základě smlouvy na dobu určitou — Znevýhodňující ustanovení v souvislosti s nárokem na dovolenou, která platí pro zaměstnance, kteří snížili svůj úvazek z plného pracovního úvazku na částečný pracovní úvazek a pro zaměstnance, kteří využijí nároku na rodičovskou dovolenou v délce dvou roků — Zásada rovnosti zacházení se zaměstnanci mužského a ženského pohlaví, se zaměstnanci na plný a na částečný pracovní úvazek, jakož i se zaměstnanci s pracovní smlouvou na dobu určitou a se zaměstnanci s pracovní smlouvou na dobu neurčitou.
 Výrok
 1)
 Relevantní právo Unie, a zejména ustanovení 4 bod 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené dne 6. června 1997, která je obsažena v příloze směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice Rady 98/23/ES ze dne 7. dubna 1998, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je § 55 odst. 5 zákona spolkové země Tyrolsko o smluvních zaměstnancích (Tiroler Landes-Vertragsbedienstetengesetz) ze dne 8. listopadu 2000 v jeho znění, které platilo až do 1. února 2009, podle nějž se při změně pracovního úvazku zaměstnance upraví ještě nevyčerpaná dovolená tím způsobem, že zaměstnanci, který přechází z plného pracovního úvazku na částečný pracovní úvazek, se zkrátí nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok, který získal — aniž by měl možnost ho využít — během doby svého zaměstnání na plný pracovní úvazek, nebo si tuto dovolenou může vybrat pouze s nižší náhradou mzdy za dovolenou.
 2)
 Ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je § 1 odst. 2 písm. m) zákona spolkové země Tyrolsko o smluvních zaměstnancích ze dne 8. listopadu 2000 v jeho znění, které platilo až do 1. února 2009, který z rozsahu působnosti tohoto zákona vylučuje zaměstnance, kteří mají pracovní smlouvu na dobu určitou, jež je omezena na maximálně šest měsíců, nebo kteří jsou zaměstnáváni jen příležitostně.
 3)
 Ustanovení 2 bod 6 rámcové dohody o rodičovské dovolené uzavřené dne 14. prosince 1995, obsažené v příloze směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice Rady 97/75/ES ze dne 15. prosince 1997, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je § 60 poslední věta zákona spolkové země Tyrolsko o smluvních zaměstnancích ze dne 8. listopadu 2000 v jeho znění, které platilo až do 1. února 2009, podle kterého pracovníci, kteří využijí svého práva na dvouletou rodičovskou dovolenou, ztrácí po uplynutí této dovolené nároky na placenou dovolenou za kalendářní rok získané během roku, který předcházel narození jejich dítěte.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/28
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2008 – Aluminium Silicon Mill Products v. Komise
 (Věc T-151/06) (1)
 („Dumping - Vrácení antidumpingového cla - Zrušení nařízení o zavedení konečného antidumpingového cla - Nevydání rozhodnutí ve věci - Rozhodnutí o nákladech řízení“)
 (2008/C 92/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aluminium Silicon Mill Products GmbH (Zug, Švýcarsko) (zástupci: L. Ruessmann a A. Willems, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Stancanelli a T. Scharf, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1183 konečné ze dne 3. dubna 2006, kterým byly částečně zamítnuty žádosti o vrácení dumpingového cla odvedeného za dovozy silikonu pocházejícího z Ruska
 Výrok
 1)
 Není důvodné vydat rozhodnutí ve věci.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/36
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgie) dne 27. června 2016 – trestní řízení proti Wamo BVBA, Luc Cecile Jozef Van Mol
 (Věc C-356/16)
 (2016/C 335/49)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Účastníci původního trestního řízení
 Wamo BVBA
 Luc Cecile Jozef Van Mol
 Předběžné otázky
 Je třeba směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu (1) vykládat v tom smyslu, že brání přijetí vnitrostátního zákona, který by všem fyzickým a právnickým osobám zakazoval šířit reklamu na zákroky estetické chirurgie a nechirurgické zákroky estetické medicíny, jak ho stanoví článek 20/1 Wet tot regeling van de vereiste kwalificaties om ingrepen van niet-heelkundige esthetische geneeskunde en esthetische heelkunde uit te voeren en tot regeling van de reclame en informatie betreffende die ingrepen (zákon ze dne 23. května 2013 upravujícího kvalifikaci požadovanou pro provádění nechirurgických zákroků estetické medicíny a zákroků estetické chirurgie, jakož i propagaci těchto zákroků a informování o nich) (Moniteur belge ze dne 2. července 2013), vložený prostřednictvím Wet houdende diverse bepalingen inzake gezondheid (zákon ze dne 10. dubna 2014 o různých ustanoveních v oblasti zdraví) (Moniteur belge ze dne 30. dubna 2014)?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).