text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 24. dubna 2017 – Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl v. Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST) a další
 (Věc C-216/17)
 (2017/C 277/33)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastnice původního řízení
 Žalobci: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato – Antitrust, Coopservice Soc. coop. arl
 Žalované: Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica – Sebino (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale del Garda (ASST), Azienda Socio-Sanitaria Territoriale della Vallecamonica (ASST)
 Předběžné otázky
 1)
 Mohou se čl. [1] odst. 5 a článek 32 směrnice 2004/18/ES (1) a článek 33 směrnice 2014/24/EU (2) vykládat v tom smyslu, že umožňují uzavření rámcové dohody, podle které:
 veřejný zadavatel jedná sám za sebe a za další výslovně uvedené veřejné zadavatele, kteří se však přímo neúčastní podpisu rámcové dohody;
 není určeno, jaké množství služeb mohou požadovat veřejní zadavatelé, kteří nepodepsali rámcovou dohodu, v době, kdy uzavírají následující smlouvy předpokládané rámcovou dohodou?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku,
 Mohou se čl. [1] odst. 5 a článek 32 směrnice 2004/18/ES a článek 33 směrnice 2014/24/EU vykládat v tom smyslu, že umožňují uzavření rámcové dohody, podle které:
 veřejný zadavatel jedná sám za sebe a za další výslovně uvedené veřejné zadavatele, kteří se však přímo neúčastní podpisu rámcové dohody;
 množství služeb, které mohou požadovat veřejní zadavatelé, kteří nepodepsali rámcovou dohodu, v době, kdy uzavírají následující smlouvy předpokládané rámcovou dohodou, se určí odkazem na jejich běžné potřeby?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, s. 65)


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/49
 Usnesení Tribunálu ze dne 5. července 2017 – EEB v. Komise
 (Věc T-38/16) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se stažení návrhu směrnice Parlamentu a Rady COM(2014) 397 final - Částečné odmítnutí přístupu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2017/C 283/76)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský úřad pro životní prostředí (EEB) (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Buchet, F. Clotuche-Duvieusart a E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise Ares(2015) 5212500 ze dne 19. listopadu 2015
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropským úřadem pro životní prostředí (EEB).
 (1) Úř. věst. C 118, 4.4.2016.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce First-tier Tribunal (Tax Chamber) - Spojené království) – Bookit, Ltd v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Věc C-607/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození od daně - Článek 135 odst. 1 písm. d) - Činnosti týkající se plateb a převodů - Pojem - Nákup vstupenek do kina po telefonu nebo přes internet - Platba debetní nebo kreditní kartou - Služby zvané ‚zpracování platby kartou‘“)
 (2016/C 260/06)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 First-tier Tribunal (Tax Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bookit, Ltd
 Žalovaná: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Výrok
 Článek 135 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že se osvobození od daně z přidané hodnoty, které je v něm stanoveno pro činnosti týkající se plateb a převodů, nevztahuje na takovou službu zvanou „zpracování platby debetní nebo kreditní kartou“, jako je ta, která je předmětem věci v původním řízení a již poskytuje osoba povinná k dani, kterou je poskytovatel této služby, v případě, kdy určitá osoba zakoupí prostřednictvím tohoto poskytovatele vstupenku do kina, kterou uvedený poskytovatel prodává jménem a na účet jiného subjektu a za kterou tato osoba zaplatí debetní nebo kreditní kartou.
 (1) Úř. věst. C 81, 9.3.2015.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/63
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 1. října 2014 – DF v. Komise
 (Věc F-91/13) (1)
 („Veřejná služba - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Cestovní výdaje - Vyslání žalobce do země, jejímž je státním příslušníkem - Podmínka stanovená v čl. 4 odst. 1 písm. b) přílohy VII služebního řádu“)
 (2014/C 395/76)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: DF (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a V. Joris, zmocněnci, poté J. Currall, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí požádat žalobce o vrácení příspěvku za práci v zahraničí a cestovních výdajů, které mu byly vyplaceny během jeho vyslání do Německa od 1. září 2009 do 31. srpna 2012, a návrh na vrácení částek, které již byly získány zpět, jakož i na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Evropské komisi se ukládá, aby DF zaplatila částku ve výši 1 500 eur jako náhradu morální újmy.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu čtvrtinu nákladů vynaložených DF.
 4)
 DF ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 367, 14.12.2013, s. 40.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/11
 Usnesení Soudního dvora ze dne 1. října 2009 — Agrar-Invest-Tatschl GmbH v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-552/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Celní kodex - Článek 220 odst. 2 písm. b) - Následné vymáhání dovozního cla - Nezaúčtování dovozního cla podle dodatečného výměru - Oznámení dovozcům - Dobrá víra“)
 2010/C 11/19
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Agrar-Invest-Tatschl GmbH (zástupce: O. Wenzlaff, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Schønberg, zmocněnec, B. Wägenbaur, Rechtsanwalt)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 8. října 2008, Agrar-Invest-Tatschl v. Komise (T-51/07), kterým Soud zamítl žalobu, jejímž předmětem bylo částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 5789 v konečném znění ze dne 4. prosince 2006, které určilo, že je třeba provést dodatečné zaúčtování dovozního cla nevyžadovaného od žalobkyně z dovozu cukru pocházejícího z Chorvatska — Vyloučení dobré víry osoby povinné zaplatit clo v případě, že Komise zveřejnila oznámení dovozcům — Nesprávné posouzení dopadu dodatečného potvrzení pravosti a správnosti dovozních osvědčení celní správou státu vývozu na požadavek dobré víry.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Agrar-Invest-Tatschl GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 29.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/23
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2015 – Puro v. OHIM (smartline)
 (Věc T-744/15)
 (2016/C 078/34)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Puro Italian Style SpA (Puro SpA) (Modena, Itálie) (zástupce: F. Terrano, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „smartline“ – Přihláška č. 12 574 802
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. října 2015 ve věci R 2258/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 7. prosince 2009 Goldman Management AD proti usnesení Soudu prvního stupně vydanému dne 16. listopadu 2009 ve věci T-354/09
 (Věc C-507/09 P)
 ()
 2010/C 221/24
 Jednací jazyk: bulharština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Goldman Management AD (zástupce: I. Lilkova, advokátka)
 Další účastnice řízení: Evropská komise, Bulharská republika
 Usnesením ze dne 6. května 2010, Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je zjevně nepřípustný.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. února 2015 – Walton v. Komise
 (Věc T-261/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Odmítnutí žaloby v prvním stupni jako zjevně nepřípustné - Odstoupení dočasného zaměstnance - Výše pohledávky, kterou má Komise vůči žalobci z důvodu jeho odstoupení - Překážka věci pravomocně rozsouzené - Rozhodnutí, jež nabyla právní moci v důsledku nepodání opravných prostředků“)
 (2015/C 118/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Robert Walton (Oxford, Spojené království) (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a A.-C. Simon, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 27. února roku 2014, Walton v. Komise (F-32/13, Sb.VS, EU:F:2014:37), a směřující ke zrušení tohoto usnesení.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Robert Walton ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v rámci tohoto stupně.
 (1) Úř. věst. C 235, 21.7.2014.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/20
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-138/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/49/ES - Hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2006/C 331/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a D. Lawunmi, zmocněnci)
 Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: V. Jackson, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí ve stanovené lhůtě – Prohlášení Komise ve smírčím výboru týkající se směrnice o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí (Úř. věst. L 189, s. 12; Zvl. vyd. 15/07, s. 101)
 Výrok
 1)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/35
 Žaloba podaná dne 18. ledna 2010 — CheckMobile v. OHIM (carcheck)
 (Věc T-14/10)
 2010/C 80/59
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CheckMobile GmbH — The Process Solution Company (Hamburk, Německo) (zástupce: K. Lodigkeit, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 18. listopadu 2009 (věc R 595/2009-4) v rozsahu, v němž byla zamítnuta přihláška k zápisu ochranné známky „carcheck“ podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „carcheck“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 36, 38, 41, 42 a 45 (přihláška č. 7 368 681)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: částečné zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení rozhodnutí průzkumového referenta
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 (1), jelikož odvolací senát vyložil příliš široce absolutní důvod k zamítnutí zápisu označení tvořícího ochrannou známku, které má výlučně popisný charakter.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1 36; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/79
 Žaloba podaná dne 9. února 2010 — Kerstens v. Komise
 (Věc F-12/10)
 2010/C 113/117
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Petrus Kerstens (Overijse, Belgie) (zástupce: C. Mourato)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým je žalobci uloženo disciplinární opatření ve formě písemné výstrahy.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým je žalobci uloženo disciplinární opatření ve formě písemné výstrahy;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/32
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. října 2011 — DBV v. Komise
 (Věc T-297/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Dumping - Dovoz některých hliníkových kol pocházejících z Číny - Právo na obhajobu - Výpočet běžné hodnoty - Proporcionalita - Žaloba, která je částečně zjevně nepřípustná a částečně zjevně postrádá jakýkoli právní základ)
 2011/C 347/54
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: DBV Deutscher Brennstoffvertrieb Würzburg GmbH (Würzburg, Německo) (zástupci: C. Rudolph a A. Günther, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Komise (EU) č. 404/2010 ze dne 10. května 2010 o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz některých hliníkových kol pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 117, s. 64).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti DBV Deutscher Brennstoffvertrieb se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 31. ledna 2012 — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
 (Věc C-49/12)
 2012/C 118/17
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Her Majesty's Revenue & Customs
 Žalovaní: Sunico ApS, M & B Holding ApS, Sunil Kumar Harwani
 Předběžné otázky
 Musí být článek 1 nařízení Rady 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládán v tom smyslu, že do jeho rozsahu působnosti spadá věc, ve které orgány členského státu vznesou nárok na náhradu škody vůči podnikům a fyzickým osobám se sídlem a bydlištěm v jiném členském státě na základě obvinění — učiněného podle vnitrostátního práva prvního členského státu — z protiprávní spolupráce na podvodu spočívající v účasti na nezaplacení DPH dlužné prvně uvedenému členskému státu?
 (1) Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/50
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. června 2013 — Transports Schiocchet — Excursions SARL v. Rada Evropské unie, Evropská komise
 (Věc C-397/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevně neopodstatněný a zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek - Neexistence nedostatku odůvodnění - Nepřesný důvod kasačního opravného prostředku - Důvod kasačního opravného prostředku znějící na opětovné posouzení žaloby podané v prvním stupni řízení)
 2013/C 225/88
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Transports Schiocchet — Excursions SARL (zástupce: E Deshoulières, advokát)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: E. Karlsson a E. Dumitriu-Sagnana, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: N. Yerrell aj. Hottiaux, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 18. června 2012 ve věci Schiocchet v. Rada a Komise (T-203/11), kterým Tribunál zamítl jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ návrh na náhradu škody, která údajně vznikla kvůli použití režimu stanoveného nařízením Rady (EHS) č. 684/92 ze dne 16. března 1991 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu cestujících autokary a autobusy (Úř. věst. L 74, s. 1) — Podmínky pro podání žaloby na náhradu škody — Pochybení orgánu
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zčásti zamítá a zčásti odmítá.
 2)
 Společnosti Transports Schiocchet — Excursions SARL se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 331, 27.10.2012.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/8
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Residex Capital IV CV v. Gemeente Rotterdam
 (Věc C-275/10) (1)
 (Článek 88 odst. 3 ES - Státní podpory - Podpora ve formě záruky poskytnutá věřiteli, která mu umožní poskytnout půjčku dlužníkovi - Porušení procesních pravidel - Povinnost navrácení - Neplatnost - Pravomoci vnitrostátního soudu)
 2012/C 32/13
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Residex Capital IV CV
 Žalovaný: Gemeente Rotterdam
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Státní podpory — Výklad čl. 108 odst. 3 SFEU — Podpora udělená ve formě záruky poskytovateli půjčky, aby mohl poskytnout půjčku vypůjčovateli — Porušení procesních pravidel — Pravomoci vnitrostátních soudů
 Výrok
 Poslední věta čl. 88 odst. 3 ES musí být vykládána v tom smyslu, že vnitrostátní soudy mají pravomoc zrušit záruku v takové situaci, jako je situace ve sporu v původním řízení, v níž protiprávní podpora byla provedena prostřednictvím záruky poskytnuté veřejným orgánem za účelem pokrytí půjčky, kterou poskytla finanční společnost podniku, který by takovou půjčku za obvyklých tržních podmínek nemohl získat. Při výkonu své pravomoci musí uvedené soudy zajistit navrácení podpory a za tímto účelem mohou zrušit záruku zejména tehdy, když v případě neexistujících méně závazných procesních opatření může toto zrušení mít za následek nebo ulehčit obnovení stavu hospodářské soutěže před poskytnutím této záruky.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/44
 Žaloba podaná dne 21. září 2010 — Evropaïki Dynamiki v. Soudní dvůr
 (Věc T-447/10)
 ()
 2010/C 346/89
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Dermitzakis, advokáti)
 Žalovaný: Soudní dvůr
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí žalovaného, kterým se zamítají nabídky žalobkyně podané v reakci na vyhlášení otevřeného nabídkového řízení CJ 7/09 „Veřejné zakázky na poskytování počítačových služeb“ (1), a všechna další související rozhodnutí žalovaného, včetně rozhodnutí o udělení příslušných zakázek úspěšným uchazečům;
 —
 uložit žalovanému, aby žalobkyni zaplatil náhradu škody utrpěné v důsledku dotčeného nabídkového řízení ve výši 5 000 000 eur;
 —
 uložit žalovanému, aby žalobkyni zaplatil náhradu škody utrpěné v důsledku ztráty příležitosti a poškození dobré pověsti a věrohodnosti ve výši 500 000 eur;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení a jiných výdajů žalobkyně vynaložených v souvislosti s touto žalobou, a to i kdyby tato žaloba byla zamítnuta.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V této věci se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí žalovaného ze dne 12. července 2010, kterým se zamítají její nabídky podané v reakci na vyhlášení otevřeného nabídkového řízení CJ 7/09 na poskytování počítačových služeb, a dotčené zakázky se udílejí úspěšným uchazečům; Žalobkyně dále požaduje náhradu škody, kterou údajně utrpěla v důsledku uvedeného nabídkového řízení.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje následující žalobní důvody.
 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že zadavatel porušil zásadu zákazu diskriminace uchazečů, jelikož několik vítězných účastníků zadávacího řízení nedodrželo kritéria vyloučení, a tudíž porušil články 93 a 94 finančního nařízení (2), článek 133 prováděcích pravidel, jakož i zásadu řádné správy.
 Zadruhé žalobkyně uvádí, že žalovaná porušila ustanovení čl. 100 odst. 2 finančního nařízení v souvislosti s oběma částmi, tzn. povinnost uvést důvody odmítnutím podat žalobkyni dostatečné odůvodnění nebo vysvětlení. Zejména nebyly odpovídajícím způsobem sděleny vlastnosti a výhody přijaté nabídky. Podáno bylo pouze prosté technické hodnocení nabídky uchazeče ve všech kritériích za použití vágních pojmů, zatímco u vítězných uchazečů bylo pouze zmíněno, že jejich nabídka byla považována za kvalitnější.
 Zatřetí žalobkyně uvádí, že žalovaná nezajistila spravedlivé zacházení se všemi uchazeči, když byli pozváni k návštěvě provozních prostor, protože jim tento úkon neumožnil spravedlivou soutěž s účastníkem, který nakonec v zadávacím řízení zvítězil.
 Začtvrté žalobkyně uvádí, že užitím jiných kritérií, než těch, která jsou povolena článkem 138 finančního nařízení, a zpracováním údajů, která nebyla předložena samotným uchazečem, a smísením kritérií výběru a kritérií pro přidělení zakázky a nepoužitím kritérií spojených s ekonomickou výhodností nabídky žalovaný porušil článek 97 finančního nařízení a článek 138 prováděcích pravidel.
 (1) Úř. věst. 2009/S 217-312293.
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002 L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/51
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Wilo v. OHIM (Pioneering for You)
 (Věc T-601/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Pioneering for You - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 046/64)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wilo SE (Dortmund, Německo) (zástupce: B. Schneiders, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. září 2013 (věc R 555/2013-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení Pioneering for You jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Wilo SE se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 29. listopadu 2007 – Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH v. Komise Evropských společenství, E.ON Kernkraft GmbH, RWE Power AG, EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Vattenfall Europe Nuclear Energy GmbH, původně Hamburgische Electricitäts-WerkeAG
 (Věc C-176/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Údajně udělená podpora německými orgány jaderným elektrárnám - Finanční rezervy na uzavření elektráren a likvidaci jaderného odpadu - Nepřípustnost žaloby u Soudu - Důvod veřejného pořádku)
 (2008/C 22/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH, Stadtwerke Uelzen GmbH (zástupci: D. Fouquet a P. Becker, Rechtsanwälte)
 Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: V. Kreuschitz, zmocněnec), E.ON Kernkraft GmbH, RWE Power AG, EnBW Energie Baden-Württemberg AG, Vattenfall Europe Nuclear Energy GmbH, původně Hamburgische Electricitäts-WerkeAG (zástupci: U. Karpenstein a D. Sellner, Rechtsanwälte)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 26. ledna 2006 ve věci Stadtwerke Schwäbisch Hall a další v. Komise (T-92/02), jímž Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2001) 3967 konečné ze dne 11. prosince 2001, jímž bylo konstatováno, že německý režim daňových osvobození rezerv tvořených jadernými elektrárnami za účelem likvidace jejich radioaktivního odpadu a jejich uzavření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES – Povinnost Komise zahájit kontradiktorní řízení upravené v čl. 88 odst. 2 ES v případě obtíží při posuzování nebo při pochybnostech.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 26. ledna 2006, Stadtwerke Schwäbisch Hall a další v. Komise (T-92/02) se zrušuje.
 2)
 Žaloba podaná Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH a Stadtwerke Uelzen GmbH u Soudu prvního stupně Evropských společenství a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2001) 3967 konečné ze dne 11. prosince 2001, jímž bylo konstatováno, že německý režim daňových osvobození rezerv tvořených jadernými elektrárnami za účelem úplné bezpečné likvidace jejich radioaktivního odpadu a jejich uzavření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, se zamítá jako nepřípustná.
 3)
 Stadtwerke Schwäbisch Hall GmbH, Stadtwerke Tübingen GmbH a Stadtwerke Uelzen GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 1.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 4 de Barcelona (Španělsko) dne 13. února 2009 – Axel Walz v. Clickair S.A.
 (Věc C-63/09)
 2009/C 102/16
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Mercantil no 4 de Barcelona
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Axel Walz
 Žalovaná: Clickair S.A..
 Předběžné otázky
 Zahrnuje mez odpovědnosti, na kterou odkazuje čl. 22 odst. 2 Úmluvy o sjednocení některých pravidel o mezinárodní letecké dopravě, podepsané v Montrealu dne 28. května 1999, jak hmotnou škodu, tak i morální ujmu, které jsou způsobeny ztrátou zavazadla?


text:
 24.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 10. června 2004
 ve věci C-87/02: Komise Evropských společenství proti Italské republice (1)
 (Porušení povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů - Záměr „Lotto zero“)
 (2004/C 190/02)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-87/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci M. van Beek a R. Amorosi) proti Italské republice (zmocněnec: M. Massella Ducci Teri), jejímž předmětem je určení, že Italská republika tím, že region Abruzze neověřil, zda stavební záměr mimoměstského okruhu v Teramo (záměr známý pod jménem „Lotto zero-Variante, tra Teramo (Itálie) e Giulianova, alla strada statale SS 80“) patřící mezi záměry, uvedené v příloze II směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40), vyžadoval posouzení vlivů na životní prostředí v souladu s články 5 až 10 této směrnice, nesplnila své povinnosti, které jí jsou uloženy na základě čl. 4 odst. 2 této směrnice, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas (zpravodaj) a A. La Pergola, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, tajemník:R. Grass, vydal dne 10. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Italská republika tím, že region Abruzze neověřil, zda záměr výstavby mimoměstského okruhu v Teramo (záměr známý pod jménem „Lotto zero-Variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale SS 80“) patřící mezi ty, uvedené v příloze II směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985, o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, vyžadoval posouzení vlivů na životní prostředí v souladu s články 5 až 10 této směrnice, nesplnila své povinnosti, které jí jsou uloženy na základě čl. 4 odst. 2 této směrnice.
 2.
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 109, 4.5.2002.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/7
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 3. září 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de La Coruña — Španělsko) — Lubricantes y Carburantes Galaicos, S. L. v. GALP Energía España SAU
 (Věc C-506/07) (1)
 („Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 81 ES - Dohoda o výhradním zásobování pohonnými hmotami a jinými palivy mezi dodavatelem a provozovatelem čerpací stanice - Výjimka - Dohoda menšího významu - Nařízení (EHS) č. 1984/83 - Článek 12 odst. 2 - Nařízení (ES) č. 2790/1999 - Článek 4 písm. a) a čl. 5 písm. a) - Doba trvání výhradního zásobování - Stanovení prodejní ceny pro veřejnost“)
 2010/C 11/12
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de La Coruña
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Lubricantes y Carburantes Galaicos, S. L.
 Žalovaná: GALP Energía España SAU
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Audiencia Provincial de La Coruña — Výklad čl. 81 odst. 1 písm. a) ES, osmého bodu odůvodnění, článku 10 a čl. 12 odst. 1 písm. c) a čl. 12 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru (Úř. věst. L 173, s. 5; Zvl. vyd. 08/02, s. 114) a čl. 4 písm. a) a článku 5 nařízení Komise (ES) 2790/99 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (Úř. věst. L 336, s. 21; Zvl. vyd. 08/01, s. 364) — Smlouva o výhradní distribuci pohonných hmot a jiných paliv mezi dodavatelem a provozovatelem čerpací stanice — Čerpací stanice vybudovaná dodavatelem na základě práva stavby na určitém pozemku, jež prodejce udělil na dobu 25 let, a jež bylo posledně uvedenému poskytnuto na stejnou dobu
 Výrok
 1)
 Smlouva, jako je smlouva dotčená v původní věci, jež stanoví vznik věcného práva, zvaného „právo stavby“, ve prospěch dodavatele ropných produktů na dobu 25 let, a opravňuje posledně uvedeného postavit čerpací stanici, a pronajmout ji majiteli pozemku na dobu odpovídající době trvání daného práva, za předpokladu že obsahuje ustanovení týkající se stanovení prodejní ceny produktů pro veřejnost a/nebo povinnosti výhradního odběru a závazku nesoutěžit, jehož doba trvání přesahuje časové meze stanovené nařízením Komise (EHS) 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. [81] odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1582/97 ze dne 30. července 1997, jakož i nařízení, Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě, nepodléhá zákazu stanovenému v čl. 81 odst. 1 ES za podmínky, že nemůže ovlivnit obchod mezi členskými státy, a že jejím předmětem nebo účinkem není citelné omezení hospodářské soutěže, což přísluší určit předkládajícímu soudu, zejména s ohledem na hospodářský a právní kontext dané smlouvy.
 2)
 Článek 12 odst. 2 nařízení č. 1984/83, ve znění nařízení č. 1582/97 musí být vykládán v tom směrnice 2003/87 smyslu, že pro účely provedení odchylky, kterou stanoví, nebrání tomu, aby doba trvání dohody o výhradním odběru přesáhla časové meze stanovené uvedeným nařízením, za předpokladu, že majitel pozemku postoupil dodavateli právo na stavbu na dobu 25 let, přičemž posledně jmenovaný se zavázal postavit čerpací stanici a pronajmout ji majiteli pozemku za účelem jejího provozování po dobu odpovídající době trvání uvedeného práva.
 3)
 Článek 5 písm. a) nařízení č. 2790/1999 musí být vykládán vtom smyslu, že pro účely provedení odchylky, kterou stanoví, brání tomu, aby doba trvání dohody o výhradním odběru přesáhlo časové meze stanovené uvedeným nařízením, za předpokladu, že majitel pozemku postoupil dodavateli právo stavby na dobu 25 let, přičemž posledně jmenovaný se zavázal postavit čerpací stanici a pronajmout ji majiteli pozemku za účelem jejího provozování po dobu odpovídající době trvání uvedeného práva.
 4)
 Smluvní ustanovení týkající se prodejní ceny produktů pro veřejnost, jako jsou ustanovení dotčená v původní věci, mohou být předmětem blokové výjimky na základě nařízení č. 1984/83, ve znění nařízení č. 1582/97, jakož i nařízení č. 2790/1999, pokud se dodavatel omezí na uložení maximální prodejní ceny nebo na doporučení prodejní ceny, a tudíž prodejce má skutečnou možnost určit prodejní cenu. Taková ustanovení naproti tomu nemohou být předmětem uvedené výjimky, pokud přímo nebo nepřímo či skrytě vedou ke stanovení prodejní ceny pro veřejnost nebo k uložení, ze strany dodavatele, minimální prodejní ceny. Předkládajícímu soudu přísluší přezkoumat, zda taková omezení prodejce zatěžují, s ohledem na souhrn smluvních povinností v jejich hospodářském a právním kontextu, jakož i s ohledem na jednání účastníků původního řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Svea hovrätt (Švédsko) dne 13. října 2008 – Otto Sjöberg v. Åklagaren
 (Věc C-447/08)
 (2008/C 327/28)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Svea hovrätt
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Otto Sjöberg
 Odpůrkyně: Åklagaren
 Předběžné otázky
 1)
 Může být za určitých okolností přijatelná diskriminace na základě státní příslušnosti ve vnitrostátním odvětví hazardních her a loterií s ohledem na naléhavé důvody obecného zájmu?
 2)
 Existuje-li více cílů sledovaných restriktivní politikou uplatňovanou ve vnitrostátním odvětví hazardních her a loterií, a jedním z těchto cílů je financování sociálních činností, lze takové financování považovat za dodatečný zisk vyplývající z takové restriktivní politiky? V případě záporné odpovědi na tuto otázku, je uplatňovaná restriktivní politika přesto přijatelná, pokud nelze cíl spočívající ve financování sociálních činností považovat za hlavní cíl takové restriktivní politiky?
 3)
 Může se stát dovolávat naléhavých důvodů obecného zájmu jako odůvodnění restriktivní politiky v odvětví hazardních her, pokud státem ovládané společnosti provádějí marketing hazardních her a loterií, jejichž výnosy náležejí státu, a jedním z několika cílů takového marketingu je financování sociálních činností? V případě záporné odpovědi na tuto otázku, je uplatňovaná restriktivní politika přesto přijatelná, pokud financování sociálních činností není shledáno hlavním cílem takového marketingu?
 4)
 Může být všeobecný zákaz marketingu hazardních her a sázek organizovaných v jiném členském státě loterijní společností, která má v takovém státě sídlo a podléhá dohledu orgánů dotčeného členského státu, přiměřený cíli spočívajícímu v kontrole a dohledu nad provozováním hazardních her, pokud současně neexistují žádná omezení pro marketing hazardních her a loterií organizovaných loterijními společnostmi se sídlem v členském státě, který uplatňuje takovou restriktivní politiku? Jaká bude odpověď na tuto otázku, pokud je cílem takového postupu omezení hazardních her?
 5)
 Je provozovatel hazardních her, který získal koncesi k provozování určitých hazardních her v určitém státu a který podléhá dohledu příslušného orgánu takového státu, oprávněn provádět marketing svých produktů v odvětví hazardních her v jiných členských státech, například prostřednictvím inzerátů v novinách, aniž by nejdříve požádal o vydání koncese příslušné orgány takových států? V případě kladné odpovědi na tuto otázku, znamená to, že předpisy členského státu, které jsou založeny na ukládání trestních sankcí za propagaci účasti na loteriích organizovaných v zahraničí, tvoří překážku svobody usazování a svobody poskytování služeb, kterou nelze v žádném případě přijmout na základě naléhavých důvodů obecného zájmu? Má z hlediska odpovědi na první otázku nějaký význam, zda se členský stát, kde má provozovatel hazardních her sídlo, dovolává stejných naléhavých důvodů obecného zájmu jako stát, v němž má provozovatel v úmyslu provádět marketing svých hazardních her?


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. února 2013 — Caventa v. OHIM — Anson’s Herrenhaus (BERG)
 (Věc T-224/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BERG - Starší slovní ochranná známka Společenství Christian Berg - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 108/58
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Caventa AG (Rekingen, Švýcarsko) (zástupci: původně J. Krenzel, poté T. Stein a A. Segler, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: původně R. Manea, poté D. Walicka, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Anson’s Herrenhaus KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: O. Löffel a P. Lange, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2011 (věc R 1494/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Anson’s Herrenhaus KG a Caventa AG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Caventa AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


text:
 18.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/6
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 14. dubna 2011 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-343/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/271/EHS - Znečištění a škodlivé látky - Čištění městských odpadních vod - Články 3 a 4)
 2011/C 179/08
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: S. Pardo Quintillán, zmocněnec)
 Žalované: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 3 a 4 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40)
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že nezajistilo:
 —
 odvádění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Valle de la Orotava, Arenys de Mar, Alcossebre a Cariño v souladu s článkem 3 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, a
 —
 čištění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE Arroyo de la Miel, Arroyo de la Víbora, Estepota (San Pedro de Alcántara), Alhaurín el Grande, Coín, Barbate, Chipiona, Isla Cristina, Matalascañas, Nerja, Tarifa, Torrox Costa, Vejer de la Frontera, Gijón-Este, Llanes, Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Los Llanos de Aridane, Arenys de Mar, Pineda de Mar, Ceuta, Alcossebre, Benicarló, Elx (Arenales), Peñíscola, Teulada Moraira (Rada Moraira), Vinaròs, A Coruña, Cariño, Tui, Vigo, Aguiño Carreira-Ribeira, Baiona, Noia, Santiago, Viveiro a Irún (Hondarribia) v souladu s čl. 4 odst. 1 a 3, případně odst. 4 směrnice 91/271,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 234, 28.8.2010.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/46
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. června 2017 – AWG v. EUIPO – Takko (Southern Territory 23o48’25"S)
 (Věc T-6/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie Southern Territory 23o48’25’’S - Starší slovní ochranná známka Evropské unie SOUTHERN - Relativní důvod zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) a článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 239/57)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AWG Allgemeine Warenvertriebs GmbH (Köngen, Německo) (zástupce: T. Sambuc, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Takko Holding GmbH (Telgte, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 10. listopadu 2015 (věc R 735/2015-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Takko Holding a AWG.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 AWG Allgemeine Warenvertriebs GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložil Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO).
 (1) Úř. věst. C 98, 14.3.2016.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Feldkirch (Rakousko) dne 24. října 2012 — Armin Maletic, Marianne Maletic v. lastminute.com GmbH a TUI Österreich GmbH
 (Věc C-478/12)
 2013/C 26/40
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Feldkirch
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Armin Maletic, Marianne Maletic
 Žalované: lastminute.com GmbH a TUI Österreich GmbH
 Předběžná otázka
 Má být čl. 16 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) zakládající příslušnost soudu místa, kde má spotřebitel své bydliště, vykládán v tom smyslu, že jestliže druhý partner (zde zprostředkovatel zájezdu se sídlem v zahraničí) využije smluvního partnera (zde: organizátora zájezdu se sídlem v tuzemsku) pro žaloby, které směřují proti oběma partnerům, použije se čl. 16 odst. 1 nařízení č. 44/2001 také na smluvního partnera v tuzemsku?
 (1) Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/62
 Žaloba podaná dne 23. listopadu 2009 — Řecká republika v. Komise
 (Věc T-469/09)
 2010/C 24/109
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, S. Papaioannou)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí Komise v plném rozsahu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Ve své žalobě proti rozhodnutí Komise K(2009) 7044 konečné ze dne 24. září 2009, kterým se vylučují z financování Společenství některé výdaje uskutečněné členskými státy ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 257, s. 28), pokud jde o finanční opravy v její neprospěch, Řecká republika uplatňuje následující dva žalobní důvody směřující ke zrušení.
 Prvním žalobním důvodem směřujícím ke zrušení, který se týká odvětví zpracování ovoce a zeleniny (rajčata), žalobkyně uplatňuje nesprávný výklad a použití čl. 28 odst. 1 písm. f), čl. 28 odst. 2, čl. 31 odst. 1 a odst. 2 a čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2003 (1), jakož i hlavních zásad AGRI VI 5330/97, 17933/2000 a 63983/2002 o finančních opravách vzhledem k tomu, že v tomto odvětví byly všechny klíčové kontroly provedeny dostatečně a byly zjištěny vady pouze v doplňkových kontrolách vedlejší důležitosti.
 Druhým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení, který se týká odvětví veřejných zásob rýže, se žalobkyně dovolává toho, že oprava byla uložena na neplatném právním základě, neboť Evropská komise podala nesprávný výklad článků 4 a 6 nařízení (ES) č. 2148/1996 (2) a podpůrně toho, že byla porušena zásada proporcionality.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 1535/2003 ze dne 29. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96, pokud jde o režim podpory pro produkty zpracované z ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 218, 30.8.2003, s. 14; Zvl. vyd. 03/39, s. 555).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2148/96 ze dne 8. listopadu 1996, kterým se stanoví pravidla pro vyhodnocení a kontrolu veřejných intervenčních zásob zemědělských produktů (Úř. věst. L 288, 9.11.1996, s. 6; Zvl. vyd. 03/20, s. 27).


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/21
 Usnesení Tribunálu ze dne 18. června 2012 — Transports Schiocchet — Excursions v. Rada a Komise
 (Věc T-203/11) (1)
 (Mimosmluvní odpovědnost - Autokarová a autobusová přeprava mezi členskými státy - Nařízení (EHS) č. 684/92 - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Neexistence - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ)
 2012/C 227/34
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Transports Schiocchet — Excursions (Beuvillers, Francie) (zástupce: É. Deshoulières, advokát)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: E. Karlsson a E. Dumitriu-Segnana, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: G. Rozet a N. Yerrell, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na náhradu škody údajně způsobené žalobkyni v důsledku uplatnění režimu stanoveného nařízením Rady (EHS) č. 684/92 ze dne 16. března 1992 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu cestujících autokary a autobusy (Úř. věst. L 74, s. 1).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 2)
 Transports Schiocchet — Excursions se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 186, 25.6.2011.


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/43
 Žaloba podaná dne 24. září 2010 — Forgital Italy v. Komise
 (Věc T-438/10)
 ()
 2010/C 317/77
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Forgital Italy SpA (Velo d’Astico, Itále) (zástupci: V. Turinetti di Priero a R. Mastroianni, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (EU) č. 566/2010 ze dne 29. června 2010, kterým se mění nařízení (ES) č. 1255/96 o dočasném pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku pro určité průmyslové výrobky, zemědělské produkty a produkty rybolovu s odkazem na čl. 1 odst. 1 písm. e) přílohy v části, která mění popis kódu KN 8101 20 00 téhož nařízení,
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v této věci, společnost se sídlem v Itálii specializující se na tvarování kovů, zpochybňuje napadené nařízení, které změnilo právní předpisy o dočasném pozastavení všeobecných cel společného celního sazebníku v tom, že zavedlo změnu týkající se výrobku zařazeného pod kód KN 8108 20 00, TARIC 20, jehož popis byl nahrazen tímto textem: „Surové ingoty vzniklé tavením titanu a titanových slitin o průměru nejvýše 380 mm“.
 Na základě této změny ingoty o průměru vyšším než 380 mm, do té doby osvobozené od cla na základě starší právní úpravy, podléhají od 1. července 2010 clu dle společného celního sazebníku. Naopak ingoty o průměru nižším než 380 mm jsou nadále osvobozeny od cla až do 31. prosince 2013.
 Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů:
 1)
 Vadné nebo nedostatečné odůvodnění. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že napadené nařízení postrádá vhodné odůvodnění, které by odůvodnilo změnu popisu výrobku odpovídajícího kódu KN 8108 20 00, TARIC 20, neboť se omezuje pouze na poznámku, že taková změna je nezbytná „s ohledem na technický vývoj produktů a hospodářské trendy na trhu“. Navzdory tomu, co je požadováno judikaturou, taková formulace neumožňuje žalobkyni seznámit se s odůvodněním opatření tak, aby mohla bránit svá práva a neumožňuje soudci Unie vykonat soudní přezkum.
 2)
 Porušení zásad právní jistoty a oprávněné důvěry žalobkyně. Podle žalobkyně napadené rozhodnutí v části, ve které se týká popisu dotčeného výrobku, není v souladu se zásadou právní jistoty, neboť uvedená ustanovení se nejeví jako předvídatelná s ohledem na dosavadní praxi a v souladu se sdělením Komise o pozastavení všeobecných cel a autonomních celních kvótách (Úř. věst. C 128, 25. 4. 1998). Toto zahrnuje také porušení zásady oprávněné důvěry žalobkyně, která byla v dobré víře ohledně i) předchozího popisu a lhůty pozastavení cel ve vztahu k dotčeným výrobkům obsažených v právních předpisech před touto změnou, a ii) o kritériích zavedených v dosavadní praxi a ve výše uvedeném sdělení, které je základem pro případné změny popisu nebo pro předpokládané pozastavení cel.
 3)
 Porušení zásady rovnosti. Podle žalobkyně napadené nařízení zavádí rozdílné zacházení mezi dovozci ingotů ze slitiny titanu o průměru nižším než 380 mm (na které se vztahuje pozastavení cel) a těmi, kteří dovážejí ingoty z titanu větších velikostí, aniž poskytuje jasné odůvodnění.
 4)
 Porušení zásady přiměřenosti. Žalobkyně uvádí, že pokud jde o dotčený výrobek, napadené nařízení se jeví jako nepřiměřené ve vztahu k uvedené nutnosti „ohledu na technický vývoj produktů a hospodářské trendy na trhu“, neboť i) nebyly prokázány hospodářské a technické změny v oboru ingotů ze slitiny titanu, které by vyžadovaly změnu režimu dovozu zavedeného nařízením a ii) drastická a náhlá povaha takovýchto změn, bez zavedení jakéhokoli přechodného období, není v souladu s účelem nařízení.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/40
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – Akzo Nobel a Akcros Chemicals v. Komise
 (Věc T-485/11) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropské trhy s tepelnými stabilizátory - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Protiprávní jednání, kterého se dopustila společná dceřiná společnost - Pokuty - Solidární odpovědnost dceřiné společnosti a mateřských společnosti - Desetiletá promlčecí lhůta pro jednu z mateřských společností - Rozhodnutí o znovupřijetí - Snížení částky pokuty pro jednu z mateřských společností - Přičtení povinnosti zaplatit sníženou částku pokuty dceřiné společnosti a jiné mateřské společnosti - Právo na obhajobu“)
 (2015/C 302/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Akzo Nobel NV (Amsterdam, Nizozemsko) a Akcros Chemicals Ltd (Warwickshire, Spojené království) (zástupci: C. Swaak a R. Wesseling, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Ronkes Agerbeek a J. Bourke, poté F. Ronkes Agerbeek a P. Van Nuffel, zmocněnci, ve spolupráci s J. Holmes, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 30 června 2011, kterým se mění rozhodnutí Komise C (2009) 8682 final ze dne 11. listopadu 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.589 – Tepelné stabilizátory) v rozsahu, v němž je určeno společnostem Akzo Nobel a Akcros Chemicals, nebo podpůrně, návrh na snížení částky uložených pokut.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 30. června 2011, kterým se mění rozhodnutí Komise C (2009) 8682 final ze dne 11. listopadu 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.589 – Tepelné stabilizátory) se zrušuje.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 331, 12. 11. 2011.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/19
 Žaloba podaná dne 23. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-249/07)
 (2007/C 183/32)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a S. B. Noë, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Nizozemské království tím, že zavedlo systém předchozího povolení pro ústřice a mušle, které legálně pochází z jiných členských států, patří mezi nizozemské domácí druhy a jsou určené k vysazení v nizozemských pobřežních vodách, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 28 ES a 30 ES
 —
 uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zákaz, zavedený nizozemskou právní úpravou, vysazovat mušle a ústřice pocházející z jiných členských států bez předchozího povolení, narušuje obchod uvnitř Společenství a přístup mušlí a ústřic pocházejících z jiných členských států na trh.
 Toto vnitrostátní opatření nemůže být odůvodněné.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg — Německo) — Südzucker AG (C-608/10), WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH (C-10/11), Fleischkontor Moksel GmbH (C-23/11) v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Spojené věci C-608/10, C-10/11 a C-23/11) (1)
 (Zemědělství - Vývozní náhrady - Nesprávný údaj o vývozci uvedený ve vývozním prohlášení - Vnitrostátní právní úprava, která podmiňuje nárok na vývozní náhradu tím, že žadatel je uveden ve vývozním prohlášení jako vývozce - Oprava vývozního prohlášení po propuštění zboží)
 2012/C 287/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci/Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Südzucker AG (C-608/10), WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH (C-10/11), Fleischkontor Moksel GmbH (C-23/11)
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Hamburg — Výklad čl. 5 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11) a čl. 78 odst. 1 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1) — Nesprávné uvedení vývozce ve vývozním prohlášení — Vnitrostátní právní předpisy podmiňující nárok na vývozní náhradu uvedením žadatele jakožto vývozce ve vývozním prohlášení
 Výrok
 1)
 Článek 5 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 90/2001 ze dne 17. ledna 2001, musí být vykládán v tom smyslu, že držitel vývozní licence má v zásadě nárok na vývozní náhradu pouze tehdy, pokud je uveden jako vývozce v kolonce 2 vývozního prohlášení podaného příslušnému celnímu úřadu.
 2)
 Článek 78 odst. 1 a 3 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje pro účely poskytnutí náhrad provést kontrolu vývozního prohlášení po propuštění zboží za účelem změny jména vývozce uvedeného v kolonce určené k tomuto účelu a že celní orgány jsou povinny:
 —
 zaprvé zkoumat, zda kontrola tohoto prohlášení musí být považována za možnou, zejména proto, že cíle unijní právní úpravy v oblasti vývozních náhrad nebyly ohroženy a že dotčené zboží bylo skutečně vyvezeno, prokázání čehož přísluší žadateli jakož i
 —
 zadruhé případně přijmout opatření nezbytná k nápravě, a vezmou přitom v úvahu nové skutečnosti, které mají k dispozici.
 3)
 Článek 5 odst. 7 nařízení č. 800/1999 ve znění nařízení č. 90/2001, jakož i unijní celní předpisy, musí být vykládány v tom smyslu, že celní orgány v takovém případě, o jaký se jedná ve věci C-608/10, kdy držitel vývozní licence není uveden jako vývozce v kolonce 2 vývozního prohlášení, nemohou poskytnout tomuto držiteli vývozní náhradu, aniž předtím opravily vývozní prohlášení.
 4)
 Unijní celní předpisy musí být v takovém případě, o jaký se jedná ve věcech C-10/11 a C-23/11, vykládány tak, že celní úřad příslušný k poskytování vývozní náhrady je vázán opravou údaje uvedeného v kolonce 2 vývozního prohlášení nebo případně v kontrolním výtisku T 5, kterou provedl celní úřad vývozu po propuštění zboží, pokud opravné rozhodnutí splňuje všechny formální a hmotněprávní podmínky „rozhodnutí“ stanovené jak v čl. 4 bodu 5 celního kodexu, tak v relevantních ustanoveních dotčeného vnitrostátního práva. Je věcí předkládajícího soudu, aby ověřil, zda jsou tyto podmínky ve sporech v původních řízeních splněny.
 5)
 Článek 5 odst. 7 nařízení č. 800/1999 ve znění nařízení č. 90/2001, jakož i unijní celní předpisy, musí být vykládány v tom smyslu, že celní úřad příslušný k poskytování vývozní náhrady není v takovém případě, o jaký se jedná ve věci C-23/11, a za předpokladu, že podle vnitrostátního práva nebude vázán opravou provedenou celním úřadem vývozu, oprávněn vykládat doslovně údaj uvedený v kolonce 2 vývozního prohlášení a zamítnout žádost o vývozní náhradu z důvodu, že žadatel není vývozcem produktů uvedených v jeho žádosti. Naproti tomu v případě, že by příslušný celní úřad vyhověl žádosti o opravu a právoplatně opravil jméno vývozce, byl by celní úřad příslušný k poskytování vývozní náhrady tímto rozhodnutím vázán.
 (1) Úř. věst. C 113, 9.4.2011.
 Úř. věst. C 120, 16.4.2011.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/43
 Žaloba podaná dne 2. května 2014 – Klemme v. Komise
 (Věc T-294/14)
 2014/C 223/46
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Klemme AG (Lutherstadt Eisleben, Německo) (zástupci: T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme a T. Wielsch, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU proti Spolkové republice Německo ve věci podpory výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů a stanovení maximální výše příplatku EEG pro podniky s vysokou spotřebou energie (věc „Státní podpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)“ v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká stanovení maximální výše příplatku EEG pro podniky s vysokou spotřebou energie,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z neexistence zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 Žalobkyně tvrdí, že stanovení maximální výše příplatku německým zákonem o podpoře obnovitelné energie (Gesetz fur den Vorrang Erneuerbarer Energien – Erneuerbare-Energien-Gesetz – EEG) pro podniky s vysokou spotřebou energie nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V tomto ohledu nejprve zdůrazňuje, že podniky s vysokou spotřebou energie nejsou právní úpravou zvýhodňovány. Zvláštní kompenzační režim má naopak kompenzovat výjimečnou zátěž spočívající zejména na žalobkyni a srovnatelných podnicích v rámci podpory výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů a slouží ke znovunastolení konkurenceschopnosti podniků s vysokou spotřebou energie, které předtím příplatek EEG značně postihoval.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z neexistence státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 Žalobkyně rovněž tvrdí, že zvláštní kompenzační režim není opatřením poskytovaným „státem nebo ze státních prostředků“. V tomto ohledu uvádí, že příplatek EEG nepředstavuje sám o sobě státní prostředky a že ani zřeknutí se těchto příjmů prostřednictvím zvláštního kompenzačního režimu tedy nemůže představovat opatření poskytované ze státních prostředků.
 —
 Podle žalobkyně není příplatek EEG vybírán, spravován a dokonce ani přerozdělován státem nebo veřejným či soukromým orgánem pověřeným nebo zřízeným státem. A dodává, že příplatek EEG může být naopak vybírán přímo správci přenosové sítě na základě občanskoprávního nároku. Příplatek neplyne do státního rozpočtu, takže zvláštní kompenzační režim nijak, přímo či nepřímo, nesnižuje příjmy státu.
 —
 Příjmy z EEG nejsou poskytovány ani státním orgánům. Příjmy z EEG ostatně nepodléhají veřejné kontrole ze strany Federálního úřadu pro hospodářství a kontrolu vývozů (Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle ou BAFA) nebo Federální agentury pro přenosové sítě (Bundesnetzagentur).


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/18
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 14. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia del País Vasco – Španělsko) – Florentina Martínez Andrés v. Servicio Vasco de Salud (C-184/15), Juan Carlos Castrejana López v. Ayuntamiento de Vitoria (C-197/15)
 (Spojené věci C-184/15 a C-197/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Ustanovení 5 a 8 - Používání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou - Opatření, jejichž cílem je zabránit zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou - Sankce - Rekvalifikace pracovního poměru na dobu určitou na ‚smlouvu o nestálém pracovním poměru na dobu neurčitou‘ - Zásada efektivity“)
 (2016/C 419/22)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia del País Vasco
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Florentina Martínez Andrés (C-184/15), Juan Carlos Castrejana López (C-197/15)
 Žalovaní: Servicio Vasco de Salud (C-184/15), Ayuntamiento de Vitoria (C-197/15)
 Výrok
 1)
 Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání tomu, aby vnitrostátní soudy dotčeného členského státu uplatňovaly takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, tak, že v případě zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou je nárok na další trvání pracovního poměru přiznán osobám, které zaměstnává veřejná správa na základě pracovní smlouvy, na niž se vztahují pracovněprávní předpisy, ale zaměstnancům, které veřejná správa zaměstnává podle správního práva, tento nárok v obecné rovině přiznán není, pokud ve vnitrostátním právním řádu neexistuje jiné účinné opatření, kterým lze takové případy zneužití vůči posledně uvedeným osobám sankcionovat, což musí ověřit vnitrostátní soud.
 2)
 Ustanovení rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je obsažena v příloze směrnice 1999/70, ve spojení se zásadou efektivity musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátním procesním pravidlům, podle kterých musí zaměstnanec na dobu určitou v případě, že soudní orgán konstatoval, že došlo ke zneužití po sobě jdoucích smluv na dobu určitou, podat za účelem stanovení přiměřené sankce nový návrh na zahájení řízení, jelikož uvedenému zaměstnanci z této povinnosti plynou procesní znevýhodnění, zejména pokud jde o náklady, délku řízení a pravidla zastupování, která mohou nadměrně ztěžovat výkon práv, jež mu přiznává unijní právní řád.
 (1) Úř. věst. C 226, 20. 7. 2015.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 10. října 2014 – Dieter Wedzel, Karin Wedzel v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-466/14)
 (2015/C 073/13)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Dieter Wedzel, Karin Wedzel
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Věc byla usnesením Soudního dvora ze dne 9. prosince 2014 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/25
 Žaloba podaná dne 17. října 2006 – Majątek Hutniczy v. Komise
 (Věc T-297/06)
 (2006/C 310/48)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Majątek Hutniczy sp. z o.o. (Częstochowa, Polsko) (zástupci: C. Rapin a E. Van den Haute, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit projednávanou žalobu za přípustnou;
 —
 zrušit články 3 a 4 rozhodnutí Komise ze dne 5. července 2005 o podpoře poskytnuté Polsku ve prospěch Huta Częstochowa S.A. [oznámené pod číslem K (2005) 1962];
 —
 podpůrně, prohlásit, že ke dni projednávané žaloby neexistuje povinnost Polska vrátit podpory a úroky zmíněné v článku 3 rozhodnutí, a že tedy neexistuje dluh ve výši částek podpor a úroků;
 —
 podpůrně, zrušit čl. 3 odst. 2 druhý pododstavec rozhodnutí a vrátit věc Komisi k novému rozhodnutí o úrocích ve smyslu přílohy A projednávané žaloby nebo jakékoliv jiné úvahy Soudu v odůvodnění rozsudku;
 —
 v každém případě uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení;
 —
 v případě, že Soud rozhodne, že není namístě rozhodnout ve věci, uložit Komisi náhradu nákladů řízení podle ustanovení čl. 87 odst. 6 ve spojení s čl. 90 písm. a) jednacího řádu Soudu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise prohlásila svým rozhodnutím K (2005)1962 konečné ze dne 5. července 2005 (Státní podpora č. C 20/04, ex NN 25/04) některé podpory na restrukturalizaci poskytnuté Polskem výrobci oceli Huta Częstochowa S.A. za neslučitelné se společným trhem a nařídila jejich navrácení. Žalobkyně je nástupkyně příjemce podpory, který nabyl v rámci restrukturalizace Huta Częstochowa S.A nějaký obchodní majetek a závazky této posledně uvedené společnosti a následně byl koupen společností Industrial Union of Donbass prostřednictvím dceřinné společnosti ISD Polska. Žalobkyně je zmíněna v napadeném rozhodnutí mezi podniky, které jsou povinny společně a solidárně vrátit podpory, které byly prohlášeny za neslučitelné se společným trhem.
 Žalobkyně se dovolávají na podporu své žaloby částečné neplatnosti rozhodnutí čtyř žalobních důvodů.
 Svým prvním žalobním důvodem uplatňují, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností rozhodujících pro výsledek vyšetřování. Tvrdí, že jakmile došlo k prodeji obchodního majetku původního příjemce neslučitelné podpory a jelikož tento obchodní majetek koupila ISD Polska (a Donbass), prodávajícímu původního příjemce podpory zůstal prospěch z uvedené podpory, a právě on by měl zajistit její navrácení. Žalobkyně tvrdí, že v projednávaném případě přesné stanovení relevantních skutkových okolností prodeje obchodního majetku Huta Częstochowa prostřednictvím mimo jiných Majątek Hutniczy sp. z o.o. společnosti ISD Polska (a Donbass) přivedlo Komisi k úsudku, že z důvodu převzetí výrobních prostředků Huta Częstochowa za cenu odpovídající světové ceně, byla podpora tímto způsobem již vrácena prodávajícímu. Žalobkyně má za to, že Komise z tohoto důvodu porušila povinnost přezkoumat s péčí a nestranností veškeré relevantní skutečnosti projednávaného případu.
 Žalobkyně v rámci svého druhého žalobního důvodu tvrdí, že Komise porušila Protokol č. 8 smlouvy o přistoupení týkající se restrukturalizace polského ocelářského průmyslu (1) doslovným výkladem některých ustanovení, která měla podle žalobkyně vykládat ve světle cílů, jež tento protokol sleduje, a s ohledem na kontext, ve kterém byl přijat. Tento údajně chybný výklad přivedl Komisi k tomu, že požadovala svým rozhodnutím vrácení státních podpor, které byly poskytnuty před přijetím Protokolu č. 8 společnostem, jež nejsou uvedeny v jeho příloze 1, která uvádí osm podniků – příjemců, kterým mohou být poskytnuty podpory Polska jako výjimka z článků 87 ES a 88 ES. Rovněž tvrdí, že s ohledem na to, že v Protokolu č. 8 není výslovně stanoveno, že by měl retroaktivní účinek pro konkrétní období, výklad Komise porušil několik obecných zásad, jako je zásada zákazu retroaktivity a zásada právní jistoty. Žalobkyně uplatňuje, že správně vyložený Protokol č. 8 neposkytuje Komisi pravomoc vyžadovat vrácení státních podpor, které byly poskytnuty před přijetím Protokolu č. 8 společnostem, jež nejsou uvedeny v jeho příloze 1. Žalobkyně tedy dochází k závěru, že Komise tím, že jednala takto bez právního základu, zasáhla do pravomoci rationae temporis jiných orgánů Společenství.
 Třetí žalobní důvod uváděný v případě, že Soud určí, že Komise právoplatně zjistila skutkový stav a správně vyložila Protokol č. 8, vychází z porušení čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 (2). Žalobkyně uplatňuje, že Komise tím, že přijala rozhodnutí o vrácení podpor, porušila zásady rovného zacházení, legitimního očekávání a právní jistoty.
 Žalobkyně v rámci svého čtvrtého žalobního důvodu uplatňuje na podporu svého podpůrného návrhu na zrušení čl. 3 odst. 2 druhého pododstavce napadeného rozhodnutí, že Komise porušila nařízení 794/2004 (3) při výpočtu úrokové sazby, která se v projednávaném případě použije při vrácení podpor.
 (1) Úř. věst. L 236, s. 948.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, s. 1; Zvl. vyd. 08/04, s. 3).


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/41
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 12. srpna 2013 — Gigaset AG v. SKW Stahl-Metallurgie GmbH, SKW Stahl-Metallurgie Holding AG
 (Věc C-451/13)
 2013/C 344/71
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Gigaset AG
 Žalované: SKW Stahl-Metallurgie GmbH, SKW Stahl-Metallurgie Holding AG
 Předběžné otázky
 1)
 Musí Komise v rozhodnutí, kterým z důvodu porušení článku 101 SFEU ukládá jako solidárním dlužníkům pokutu vícero fyzickým nebo právnickým osobám, přijat i taxativní úpravu, pokud jde o otázku, v jakém poměru má být pokuta interně rozdělena mezi jednotlivé solidární dlužníky?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 a)
 Má být rozhodnutí Komise, které vzájemné rozdělení v rámci interního vztahu výslovně neupravuje, vykládáno v tom smyslu, že všichni solidární dlužníci mají nést pokutu interně rovným dílem?
 b)
 V případě záporné odpovědi na otázku 2 a):
 Může být mezera v rozhodnutí, která vznikne, pokud Komise neupraví rozdělení pokuty v interním vztahu, zaplněna soudy členských států, aniž by se vyžadovalo doplňující rozhodnutí Komise?
 3)
 V případě záporné odpovědi na první otázku nebo kladné odpovědi na otázku 2 b): Obsahuje unijní právo pravidla, pokud jde o otázku, jak má být rozdělena pokuta v interním vztahu mezi solidární dlužníky?
 4)
 V případě kladné odpovědi na první nebo třetí otázku:
 Může solidární dlužník, který pokutu zcela nebo částečně uhradil, uplatnit nároky na vyrovnání vůči ostatním solidárním dlužníkům již před tím, než bylo vydáno pravomocné rozhodnutí o opravném prostředku podaném proti stanovení výše pokuty?


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/54
 (2006/C 224/115)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 212, 2.9.2006
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 190, 12.8.2006
 Úř. věst. C 178, 29.7.2006
 Úř. věst. C 165, 15.7.2006
 Úř. věst. C 154, 1.7.2006
 Úř. věst. C 143, 17.6.2006
 Úř. věst. C 131, 3.6.2006
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/16
 Žaloba podaná dne 3. srpna 2010 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-391/10)
 ()
 2010/C 274/24
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a L. de Schietere de Lophem, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/36/ES ze dne 11. července 2007 o výkonu některých práv akcionářů ve společnostech s kótovanými akciemi (1), nebo v každém případě tím, že o nich neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj z této směrnice vyplývají;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2007/36/ES uplynula dne 3. srpna 2009. Ke dni podání této žaloby však žalovaná strana ještě nepřijala všechny předpisy nezbytné k provedení směrnice, nebo o nich v každém případě neinformovala Komisi.
 (1) Úř. věst. L 184, s. 17.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 31. července 2006 – K. D. Chuck v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
 (Věc C-331/06)
 (2006/C 281/27)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastnice původního řízení
 Žalobce: K. D. Chuck
 Žalovaná: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
 Předběžná otázka
 Je v případě, že pracovník v době, ve které dosáhne důchodového věku, bydlí mimo Společenství, třeba použít článek 48 nařízení (1) stejným způsobem jako v případě, ve kterém dotyčný pracovník bydlí na území Společenství?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/23
 Žaloba podaná dne 1. září 2011 — Total a Elf Aquitaine v. Komise
 (Věc T-470/11)
 2011/C 319/50
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Total SA (Courbevoie, Francie) a Elf Aquitaine SA (Courbevoie) (zástupci: A. Noël-Baron a É. Morgan de Rivery, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil za neplatné dopisy Komise BUDG/DGA/C4/BM/s746396 ze dne 24. června 2011 a BUDG/DGA/C4/BM/s812886 ze dne 8. července 2011 v plném rozsahu;
 —
 podpůrně snížil částku požadovanou od žalobkyň v dopise Komise BUDG/DGA/C4/BM/s812886 ze dne 8. července 2011, nebo přinejmenším zrušil úroky z prodlení ve výši 31 312 114,58 eur uložené společnosti Elf Aquitaine, jejichž společným a nerozdílným dlužníkem je až do výše 19 191 296,03 eur společnost Total;
 —
 každopádně uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející z tvrzení, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a porušila své povinnosti, když ve vztahu k žalobkyním nevyvodila žádné důsledky z rozsudku Tribunálu ze dne 7. června 2011 vydaného ve věci T-217/06, Arkema France a další v. Komise, kterým byla snížena pokuta uložená dceřiným společnostem žalobkyň ve věci COMP/F/38.645 — Metakryláty. Žalobkyně mimo jiné tvrdí, že:
 —
 by jim jakožto mateřským společnostem, které byly z důvodu tohoto svého postavení shledány odpovědnými za kartelovou dohodu, mělo být přiznáno snížení pokuty uložené jejich dceřinným společnostem, a to i přesto, že jejich vlastní žaloba podaná proti témuž rozhodnutí byla zamítnuta rozsudkem Tribunálu ze dne 7. června 2011 vydaným ve věci T-206/06, Total a Elf Aquitaine v. Komise;
 —
 byla uspokojena veškerá práva Komise tím, že společnost Arkema SA zaplatila celou výši pokuty uložené žalobkyním a jejich dceřiným společnostem v rozhodnutí ve věci COMP/F/38.645, a v důsledku toho se nemůže ničeho dalšího ve vztahu k žalobkyním domáhat.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/26
 Žaloba podaná dne 5. května 2006 – Avanzata a další v. Komise
 (věc F-48/06)
 (2006/C 154/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Eric Avanzata a další (Beggent, Francie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit smlouvy smluvních zaměstnanců žalobců v části, ve které stanovují jejich funkční skupinu, platovou třídu, platový stupeň a odměnu;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci, kteří nastoupili do služby v Komisi jako zaměstnanci nebo pracovníci se smlouvami dle lucemburského práva, zpochybňují své zařazení a své odměny stanovené uvedeným orgánem při jmenování smluvními zaměstnanci přidělenými k Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Lucemburku (OIL).
 Na podporu své žaloby žalobci uplatňují porušení článku 80 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců, porušení článku 2 přílohy Pracovního řádu, protiprávnost obecných prováděcích ustanovení k uvedeným článkům a porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace, transparentnosti a řádné správy.
 Žalobci nejprve uplatňují, že žalovaná přijala obecná prováděcí ustanovení, aniž by si nejprve vyžádala stanovisko Výboru pro služební řád. Mimoto obecná prováděcí ustanovení neobsahují přesný popis funkcí a pravomocí, které pokrývá každý druh úkolů, což způsobuje nemožnost ověřit, zda byli žalobci jmenování do funkční skupiny odpovídající úkolům, které vykonávají, a zda byla jejich platová třída stanovena v souladu s článkem 80 Pracovního řádu. Žalovaná navíc nepředložila důkaz, že skutečně ověřila možnost přiznat žalobcům, jak stanoví obecná prováděcí ustanovení, vyšší platovou třídu, aby byla zohledněna skutečná situace na trhu.
 A konečně, žalobci tvrdí, že se nacházejí ve stejné situaci, jako zaměstnanci zaměstnaní v jeslích a ve školní družině v Bruselu a přijatí jako smluvní zaměstnanci přidělení k Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Bruselu se zárukou zachování jejich odměny. Žalovaná neodůvodnila, z jakých důvodů nebyla taková záruka žalobcům poskytnuta.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2014 – Advance Magazine Publishers v. OHIM – López Cabré (VOGUE)
 (Věc T-229/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství VOGUE - Starší slovní ochranná známka Společenství VOGUE - Nebezpečí záměny - Totožnost či podobnost výrobků - Totožnost či podobnost označení - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nepřesnost přihlášky ochranné známky - Článek 26 odstavec 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 - Pravidlo 2 odstavec 2 nařízení (ES) č. 2868/95 - Částečné zamítnutí zápisu“)
 2014/C 112/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: C. Aikens, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Eduardo López Cabré (Barcelona, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. března 2012 (věc R 1170/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Eduardem Lópezem Cabré a společností Advance Magazine Publishers, Inc.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. března 2012 (věc R 1170/2011 4), týkající se námitkového řízení mezi Eduardem Lópezem Cabré a společností Advance Magazine Publishers, Inc., se zrušuje v rozsahu, v němž potvrdilo rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 18. března 2011, kterým se vyhovuje námitkám ohledně příslušenství spadajícího do třídy 18 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
 2.
 Ve zbývající části se návrhová žádání znějící na zrušení rozhodnutí uvedeného v bodě 1 tohoto výroku zamítají.
 3.
 Není namístě rozhodnout o návrhových žádáních znějících na vyhovění námitce pouze v rozsahu, v němž se týká deštníků, slunečníků a příslušenství pro deštníky a slunečníky.
 4.
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 227, 28.7.2012.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/39
 Žaloba podaná dne 15. února 2017 – Apple Distribution International v. Komise
 (Věc T-101/17)
 (2017/C 121/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Apple Distribution International (Cork, Irsko) (zástupci: S. Schwiddessen, H. Lutz, N. Niejahr a A. Patsa, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise (EU) 2016/2042 ze dne 1. září 2016;
 —
 rozhodl, že Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní v rámci tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení směrnice o audiovizuálních mediálních službách
 —
 Zaprvé Evropská komise porušila čl. 2 odst. 1, čl. 2 odst. 2 a článek 3 směrnice o audiovizuálních mediálních službách konstatováním, že princip země původu se nevztahuje na příspěvek na podporu filmové produkce. Zadruhé Evropská komise porušila čl. 13 odst. 1 směrnice o audiovizuálních mediálních službách tím, že dospěla k závěru, že tento článek umožňuje členským státům stanovit finanční příspěvky na podporu evropských děl od poskytovatelů video služeb na objednávku, kteří jsou usazeni v jiných členských státech.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 110 SFEU
 —
 Evropská komise porušila článek 110 SFEU konstatováním, že uložení povinnosti hradit příspěvek na podporu filmové produkce poskytovatelům video služeb na objednávku, kteří jsou usazeni v jiných členských státech, není diskriminační.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 56 SFEU
 —
 Evropská komise neposoudila, zda uložení povinnosti hradit příspěvek na podporu filmové produkce poskytovatelům video služeb na objednávku, kteří jsou usazeni v jiných členských státech, porušuje článek 56 SFEU
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení směrnice 98/34/ES
 —
 Evropská komise neposoudila, zda uložení povinnosti hradit příspěvek na podporu filmové produkce poskytovatelům video služeb na objednávku, kteří jsou usazeni v jiných členských státech, porušuje směrnici 98/34/ES.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. července 2015 – Cactus v. OHIM – Del Rio Rodríguez (CACTUS OF PEACE CACTUS DE LA PAZ)
 (Věc T-24/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství CACTUS OF PEACE CACTUS DE LA PAZ - Starší slovní ochranná známka Společenství CACTUS a starší obrazová ochranná známka Společenství Cactus - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 76 odst. 1 a 2 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 302/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Cactus SA (Bertrange, Lucembursko) (zástupce: K. Manhaeve, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Isabel Del Rio Rodríguez (Malaga, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. října 2012 (věc R 2005/2011-2), které se týkalo námitkového řízení mezi Cactus SA a paní Isabel Del Rio Rodríguez.
 Výrok
 1.
 Bod 1 výroku rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. října 2012 (věc R 2005/2011-2)se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá námitku, protože služby „maloobchodního prodeje přírodních rostlin a květin; čerstvých semen a zeleniny“ třídy 35 nebyl pokryt předchozími ochrannými známkami.
 2.
 Bod 2 výroku výše uvedeného rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. října 2012 se zrušuje v rozsahu, v němž zrušuje část rozhodnutí námitkového oddělení, kterým bylo vyhověno námitce založené na „přírodních květinách a rostlinách; semenech“, produktech třídy 31, jakož i bod 1 výroku téhož rozhodnutí, kterým byla zamítnuta námitka založená na uvedených produktech.
 3.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4.
 Společnost Cactus SA ponese třetinu nákladů řízení vynaložených účastníky řízení před Tribunálem. OHIM ponese dvě třetiny uvedených nákladů.
 (1) Úř. věst. C 101, 6. 4. 2013.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2013 — Vivendi v. Komise
 (Věc T-432/10) (1)
 (Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Francouzský trh s vysokorychlostním připojením a telefonními službami - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Nedostatek zájmu ze strany Společenství - Význam tvrzeného protiprávního jednání pro fungování vnitřního trhu - Možnost prokázat existenci tvrzeného protiprávního jednání)
 2013/C 352/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vivendi (Paříž, Francie) (zástupci: původně M. Struys, O. Fréget a J. Y. Ollier, poté M. Struys, O. Fréget a L. Eskenazi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Mongin a N. von Lingen, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Orange, dříve France Télécom (Paříž, Francie) (zástupce: S. Hautbourg, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4730 ze dne 2. července 2010, kterým se zamítá stížnost podaná žalobkyní proti společnosti France Télécom pro údajné zneužívání dominantního postavení na francouzském trhu s vysokorychlostním připojením a telefonními službami (věc COMP/C 1/39.653 — Vivendi & Iliad/France Télécom).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Vivendi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Společnost Orange ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


text:
 12.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2010 — Amen Corner v. OHIM — Comercio Electrónico Ojal (SEVE TROPHY)
 (Věc T-192/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství SEVE TROPHY - Starší obrazové ochranné známky Společenství Seve Ballesteros Trophy a SEVE TROPHY - Relativní důvod zamítnutí - Neexistence podobnosti výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Neexistence neoprávněného prospěchu vyplývajícího z rozlišovací způsobilosti nebo z dobrého jména starších ochranných známek a jeho poškození - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009))
 2011/C 46/21
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Amen Corner, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. A. Calderón Chavero a T. Villate Consonni, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Comercio Electrónico Ojal, SL (Madrid)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. března 2009 (věc R 462/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Amen Corner, SA a Comercio Electrónico Ojal, SL.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Amen Corner, SA se ukládá náhrada nákladů řízení
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/9
 Žaloba podaná dne 29. listopadu 2013 — Nezi v. OHIM — Etam (E)
 (Věc T-645/13)
 2014/C 61/15
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Efcharis Nezi (Mykonos, Řecko) (zástupce: A. Salkitzoglou, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Etam SAS (Clichy, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. října 2013 ve věci R 329/2013-4,
 —
 změnil dotčené rozhodnutí v tom smyslu, že ochranná známka žalobkyně bude zapsána pro všechny výrobky a služby uvedené v přihlášce, a
 —
 uložil další účastnici řízení náhradu nákladů vynaložených žalobkyní, včetně všech nákladů vedlejšími účastníky.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „E“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 14, 16, 18, 25, 26, 35 a 40 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8701138
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka Společenství „E“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 porušení článku 4 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení článku 76 nařízení č. 207/2009; a
 —
 porušení článků 15 a 42 nařízení č. 207/2009.