text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 15. prosince 2005
 ve věci C-252/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/22/ES - Sítě a služby elektronických komunikací - Univerzální služba - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2006/C 48/13)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-252/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění smluvní povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 14. června 2004, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: G. Zavvos a M. Shotter) proti Řecké republice, (zmocněnkyně: N. Dafniou), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení J. Makarczyk, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta a P. Kūris (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní ustanovení nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají na základě této směrnice.
 2.
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 201, 7.8.2004.


text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/27
 Žaloba podaná dne 18. března 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-44/15)
 (2015/C 221/36)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: G. Bellotti, avvocatto)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí jmenovat na místo vedoucího oddělení C4 („Legal Advice“) jinou osobu než žalobce, který byl vedoucím tohoto oddělení od odchodu předchozího vedoucího oddělení a který podal přihlášku v rámci oznámení o volném pracovním místě.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí s registračním číslem Ares (2015)43686 ze dne 7. ledna 2015, kterým byla zamítnuta stížnost podaná dne 30. září 2014 (č. R/994/14) podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 30. června 2014, které přijal generální ředitel úřadu OLAF jakožto orgán oprávněný ke jmenování a které se týká jmenování vedoucího oddělení OLAF.C4 (Legal advice);
 —
 prohlásit, že na základě zrušení dvou výše uvedených rozhodnutí je výběrové řízení na pozici vedoucího oddělení OLAF.C4 (Legal advice) protiprávní od okamžiku, kdy byla tato protiprávnost konstatována;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu – ex aequo et bono – újmy spojené se ztrátou šancí žalobce, jejíž částka nebude nižší než 10 000 eur;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli – Sezione Lavoro (Itálie) dne 20. února 2008 – Raffaello Visciano v. I.N.P.S.
 (Věc C-69/08)
 (2008/C 107/30)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Napoli – Sezione Lavoro
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Raffaello Visciano
 Žalovaný: I.N.P.S.
 Předběžné otázky
 1)
 Umožňují články 3 a 4 směrnice č. 80/987 (1) ze dne 20. října 1980 v části, ve které stanovují úhradu nesplacených pohledávek týkajících se odměny zaměstnancům, aby tyto pohledávky v okamžiku, kdy jsou uplatněny vůči záruční instituci, byly zbaveny své původní povahy jakožto odměny a získaly odlišnou kvalifikaci jako plnění v rámci sociálního zabezpečení pouze z důvodu, že jejich vyplácení členský stát svěřil instituci sociálního zabezpečení, a že je tudíž ve vnitrostátní právní úpravě pojem „odměna“ nahrazen pojmem „plnění v rámci sociálního zabezpečení“?
 2)
 Je pro sociální cíl směrnice dostačující, že vnitrostátní právní úprava užívá původní pohledávku zaměstnance v souvislosti s odměnou jako pouhý srovnávací údaj, podle kterého je třeba určit per relationem plnění, které je třeba zaručit zásahem záruční instituce, nebo je požadováno, aby pohledávka zaměstnance v souvislosti s odměnou vůči zaměstnavateli v platební neschopnosti byla chráněna díky zásahu záruční instituce, přičemž jí zajistí stejný obsah, záruky, lhůty a způsob uplatnění jako u jakékoli jiné pohledávky vyplývající z pracovněprávního poměru ve stejném právním řádu?
 3)
 Umožňují zásady vyplývající z právní úpravy Společenství, a především zásady rovnocennosti a efektivity, na nesplacené pohledávky zaměstnanců týkající se odměny za období stanovené ve smyslu článku 4 směrnice č. 80/987 použít režim promlčení, který je méně výhodný než režim použitý na pohledávky podobné povahy?
 (1) Úř. věst. L 283, s. 23.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/55
 Žaloba podaná dne 8. listopadu 2012 — Planet v. Komise
 (Věc T-489/12)
 2013/C 26/111
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Planet AE Anonimi Etairia parochis symvouleftikon ypiresion (poradenská akciová společnost) (Atény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že Evropská komise tím, že odmítla personální náklady na vysoce postavené vedoucí pracovníky žalobkyně, porušila smlouvy ONTOGOV, FIT a RACWeb a že personální náklady na vysoce postavené vedoucí pracovníky žalobkyně předložené Komisi na základě uvedených smluv v celkové výši 547 653,42 eur jsou přípustné a žalobkyně je nemusí Komisi vracet; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětná žaloba se týká odpovědnosti Komise vyplývající ze smluv: a) č. 507237 pro realizaci projektu „Ontology enabled E-Gov Service Configuration (ONTOGOV)“, b) č. 027090 pro realizaci projektu „Fostering self-adaptive e-government service improvement using semantic technologies (FIT)“ a c) č. 045101 pro realizaci projektu „Risk Assessment for Customs in Western Balkans (RACWeb)“, na základě článku 272 SFEU a čl. 340 prvního pododstavce SFEU. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že přestože plně, řádně a velice úspěšně splnila své smluvní povinnosti, Komise v rozporu s výše uvedenými smlouvami a ustanoveními, kterými se řídí postup účetní prověrky, odmítla personální náklady žalobkyně na její tři vysoce postavené vedoucí pracovníky.
 Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody:
 —
 První žalobní důvod vychází z argumentu, podle kterého žalobkyně nikterak neporušila své smluvní povinnosti, pokud jde o personální náklady, jelikož a) personální náklady na tři vysoce postavené vedoucí pracovníky žalobkyně splňují všechny podmínky přípustnosti v souladu s doložkami v předmětných smlouvách; a b) není nikterak smlouvami zakázána účast vysoce postavených vedoucích pracovníků na financovaných projektech.
 —
 Druhý žalobní důvod vychází z argumentu, podle kterého Komise během postupu účetní prověrky porušila své smluvní povinnosti, jelikož a) účetní prověrka Komise proběhla v rozporu se zásadami řecké a mezinárodní účetní prověrky; b) žádost Komise předložit dokumenty, které Planet nemá povinnost uchovávat, představuje porušení předmětných smluv a snahu o pozdější jednostrannou změnu smluvních povinností Planet a c) výsledky dotyčné účetní prověrky jsou v rozporu s výsledky předchozí účetní prověrky Planet provedené Komisí.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/43
 Žaloba podaná dne 2. října 2007 – CNH Global v. OHIM (Obrazová ochranná známka představující traktor v červeném, černém a šedém provedení)
 (Věc T-378/07)
 (2007/C 297/88)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CNH Global NV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: M. Edenborough, Barrister, a R. Harrison, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu R 1642/2006-1 v celém rozsahu a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka představující traktor v červeném, černém a šedém provedení pro výrobky zařazené do třídy 12 – přihláška č. 3 944 139
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 3 nařízení Rady č. 40/94, jelikož přihlašovaná obrazová ochranná známka získala užíváním rozlišovací způsobilost.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/21
 Žaloba podaná dne 12. ledna 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-6/07)
 (2007/C 56/38)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Energren a R. Vidal Puig, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES (1) ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, nebo v každém případě tím, že je nesdělilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2002/74/ES do vnitrostátního práva uplynula 8. října 2005.
 (1) Úř. věst. L 270, s. 10.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/66
 Žaloba podaná dne 22. listopadu 2012 — NCL v. OHIM (NORWEGIAN BREAKAWAY)
 (Věc T-514/12)
 2013/C 26/130
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: NCL Corporation Ltd (Miami, Spojené státy americké) (zástupkyně: N. Grüger, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. září 2012 ve věci 1017/2012-4 a vrátil věc odvolacímu senátu;
 —
 podpůrně, aby zrušil napadené rozhodnutí ve vztahu ke službám zařazeným do třídy 39: „Arranging of cruises (pořádání okružních výletů), Cruise ship services (okružní výlety), Cruise arrangement (organizování okružních výletů)“ a vrátil věc odvolacímu senátu;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „NORWEGIAN BREAKAWAY“ pro služby zařazené do třídy 39 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 281 905
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/61
 Žaloba podaná dne 10. února 2017 – Le Pen v. Evropský parlament
 (Věc T-86/17)
 (2017/C 104/85)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Marine Le Pen (Saint-Cloud, Francie) (zástupci: M. Ceccaldi a J.-P. Le Moigne, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 5. prosince 2016 přijaté na základě rozhodnutí předsednictva Evropského parlamentu 2009/C 159/01 ze dne 19. května a ze dne 9. července 2008„kterým se stanoví prováděcí opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu“ v pozměněném znění, jímž byla konstatována pohledávka za žalobkyní ve výši 298 497,87 eur z titulu částek neoprávněně vyplacených v rámci parlamentní asistence a zdůvodněno její vrácení a změna příslušného příkazce ve spolupráci s účetním orgánu, a provedení jejich výběru na základě článku 68 prováděcích opatření ke statutu poslanců Evropského parlamentu a článků 66, 78, 79 a 80 finančního nařízení (dále jen „FN“);
 —
 zrušil oznámení o dluhu č. 2016-1560 ze dne 6. prosince 2016, jímž byla žalobkyně informována, že byla vůči ní konstatována na základě rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 5. prosince 2016 pohledávka ve výši 298 497,87 eur, vrácení částek neoprávněně vyplacených v rámci parlamentní asistence a uplatnění článku 68 prováděcích opatření ke statutu poslanců a článků 66, 78, 79 a 80 FN;
 —
 uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení;
 —
 uložil Evropskému parlamentu povinnost zaplatit Marine Le Pen částku 50 000 eur z důvodu nákladů, jejichž náhradu lze přiznat.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dvanáct žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nedostatku příslušnosti tvůrce aktu. Žalobkyně má za to, že rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 5. prosince 2016 (dále jen „napadené rozhodnutí“) spadalo do pravomoci předsednictva Evropského parlamentu a že osoba, která rozhodnutí podepsala, nedisponuje žádným řádným zmocněním.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění, kterým je stiženo napadené rozhodnutí, ačkoliv je tento požadavek stanoven v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení podstatných procesních náležitostí v tom, že účelem napadeného rozhodnutí byla zpráva o šetření provedeném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (dále jen „OLAF“) a ukončeném dne 26. července 2016, která žalobkyni nebyla oznámena. Žalobkyně tak nebyla slyšena a nemohla platně uplatnit své důvody na obranu, protože Generální sekretář jí odmítl sdělit informace, na kterých se napadené rozhodnutí zakládá.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z neexistence osobního přezkumu spisu Generálním sekretářem Evropského parlamentu. Podle žalobkyně se Generální sekretář spokojil se schválením zprávy OLAF a vůbec neprovedl osobní přezkum situace žalobkyně.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z neexistence skutečností na podporu napadeného rozhodnutí a příslušného oznámení o dluhu (dále jen „napadené akty“), jelikož skutečnosti
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z obrácení důkazního břemene. V této souvislosti žalobkyně uvádí, že není na ní, aby nesla důkazní břemeno o práci svého poslaneckého asistenta, ale naopak, že je věcí příslušných orgánů, aby prokázaly opak.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož částka požadovaná od žalobkyně nebyla odůvodněna ani podrobně, ani z hlediska metody výpočtu, a předpokládá, že asistent poslankyně nikdy pro žalobkyni nepracoval.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci v rozsahu, v němž byly napadené akty přijaty za účelem zbavení žalobkyně, poslankyně Evropského parlamentu, prostředků k výkonu jejího mandátu.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející ze zneužití řízení. Žalobkyně má za to, že Generální sekretář, aby jí nemusel předat zprávu OLAF, kterou měl k dispozici, nezákonně přesunul u OLAF její žádost o sdělení této zprávy, kterýžto úřad jí zprávu nezaslal.
 10.
 Desátý žalobní důvod vycházející z nerovného zacházení a existence fumus persecutionis v rozsahu, v němž se situace související s tímto sporem týkala výlučně žalobkyně a její strany.
 11.
 Jedenáctý žalobní důvod vycházející ze zásahu do nezávislosti poslance a důsledků neexistence vázaného mandátu. Napadené akty měly nepochybně za cíl narušit svobodný výkon parlamentního mandátu žalobkyně tím, že jí zbaví finančních prostředků nezbytných k naplnění jejích úkolů. Poslankyni kromě toho nemůže ohledně způsobu, jakým má vykonávat svůj mandát, udělovat příkazy Generální sekretář pod výhružkou financích sankcí.
 12.
 Dvanáctý žalobní důvod vycházející z nedostatku nezávislosti OLAF, jelikož tento orgán dle žalobkyně neposkytuje žádnou záruku nestrannosti a bezúhonnosti a podléhá Evropské komisi.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. dubna 2006 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-428/04) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/391/EHS - Opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci - Nesdělení prováděcích opatření - Nesprávné nebo nedostatečné provedení - Článek 2 odst. 1, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 2, čl. 11 odst. 2 písm. c) a d), čl. 13 odst. 2 písm. b) a článek 18)
 (2006/C 143/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a H. Kreppel, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nedostatečné a nesprávné provedení směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. L 183, s. 1)
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě služební zákon zemských učitelů (Landeslehrer-Dienstrechtsgesetz) v rozporu s požadavky čl. 18 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci a neprovedla nebo provedla neúplně čl. 2 odst. 1, pokud jde o učitele vyučující v rámci povinné školní docházky v Tyrolsku, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 2, čl. 11 odst. 2 písm. c) a d) a čl. 13 odst. 2 písm. a) a b) téže směrnice, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedených ustanovení této směrnice.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Rakouská republika ponese vlastní náklady řízení a pět šestin nákladů řízení Komise Evropských společenství.
 (1) Úř. věst. C 314, 18.12.2004.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/42
 Usnesení Tribunálu ze dne 2. dubna 2014 – CNIPT v. Komise
 (Věc T-302/09) (1)
 („Státní podpory - Rámcový režim akcí, které mohou provádět zemědělské mezioborové organizace uznávané ve Francii ve prospěch členů zastoupených zemědělských odvětví - Financování z dobrovolných příspěvků, které se změnily na povinné - Rozhodnutí prohlašující režim podpor slučitelným se společným trhem - Zpětvzetí rozhodnutí - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2014/C 175/57
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Comité national interprofessionnel de la pomme de terre (CNIPT) (Paříž, Francie) (zástupci: V. Ledoux a B. Néouze, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně B. Stromsky a C. Urraca Caviedes, poté B. Stromsky a S. Thomas a nakonec M. Stromsky, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 7846 final ze dne 10. prosince 2008 o státní podpoře č. 561/2008, týkající se rámcového režimu akcí, které mohou provádět zemědělské mezioborové organizace uznávané ve Francii ve prospěch členů zastoupených zemědělských odvětví.
 Výrok
 1)
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 244, 10. 10. 2009.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/41
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Syndial v. Komise
 (Věc T-581/15) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se řízení o nesplnění povinnosti proti Itálii - Případné nedodržení směrnic 2011/92/EU a 1999/13/ES - Sanace bývalé průmyslové lokality (Cengio- Saliceto) - Odmítnutí přístupu - Žaloba po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
 (2016/C 260/51)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Syndial SpA – Attività Diversificate (San Donato Milanese, Itálie) (zástupci: L. Acquarone a S. Grassi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a D. Nardi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. srpna 2015, kterým byl žalobkyni odepřen přístup k dokumentům vztahujícím se k řízení, které se týká případného nesplnění povinností Italské republiky vyplývajících ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. 2012, L 26, s. 1), jakož i ze směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. 1999, L 182, s. 1).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Syndial SpA – Attività Diversificate ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/22
 Žaloba podaná dne 6. srpna 2015 – Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-433/15)
 (2015/C 354/25)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Rossi, D. Nardi, J. Guillem Carrau, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 a)
 určit, že italská vláda tím, že nezajistila, aby doplňková dávka dlužná za množství vyprodukovaná v Itálii nad rámec vnitrostátní kvóty od prvního hospodářského roku, ve kterém se doplňková dávka v Itálii ve skutečnosti uplatnila (1995/1996) a až do posledního hospodářského roku, v němž došlo k přebytku produkce v Itálii (2008/2009), byla ve skutečnosti přičtena jednotlivým producentům, kteří se podíleli na každém z překročení produkce, a byla zaplacena včas na základě předchozího oznámení dlužné výše kupujícím nebo producentem v případě přímých prodejů, nebo nebyla-li zaplacena ve stanovené lhůtě, zaregistrována a případně vymáhána od těchto kupujících nebo producentů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z příslušných ustanovení unijního práva použitelných v dotyčných hospodářských rocích, a konkrétně z článků 1 a 2 nařízení (ES) č. 3950/92 (1), z článku 4 nařízení (ES) č. 1788/2003 (2), z článků 79, 80 a 83 nařízení (ES) 1234/2007 (3), a pokud jde o prováděcí ustanovení Komise, z článku 7 nařízení (ES) č. 536/1993 (4), čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1392/2001 (5) a z článků 15 a 17 nařízení (ES) č. 595/2004 (6);
 —
 b)
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise na podporu svého návrhu tvrdí, že podle údajů poskytnutých italskými orgány nebo v každém případě získaných v průběhu postupu před zahájením soudního řízení činí částka doplňkové dávky, která má být ještě vybrána, 1 343 milionů eur. Skutečně vybraná celková částka doplňkové dávky činí přibližně 282 milionů eur z celkové uložené částky dávky ve výši přibližně 2 305 milionů eur v průběhu období od prvního hospodářského roku, v němž byl systém doplňkové dávky oficiálně zaveden v Itálii (hospodářský rok 1995/1996) až do posledního roku, ve kterém byl zaznamenán přebytek produkce (hospodářský rok 2008/2009). Po odečtení částek, na které se vztahují splátkové programy (469 milionů eur) a odepsaných částek (211 milionů eur), činí poměr dávky skutečně vybrané a dávky, která má být ještě vybrána, po odečtení částek, které jsou předmětem splátkových programů a odepsaných částek, 21 %. Skutečně vybrané částky představují v podstatě méně než čtvrtinu těch, které mají být ještě vybrány k datu stanovenému v odůvodněném stanovisku.
 Komise uvádí, že procentní podíl mezi skutečně vybranými částkami a účtovanými částkami za každý dotčený hospodářský rok po odečtení částek, které jsou předmětem splátkových programů a odepsaných částek, ukazuje, že systém pro uplatnění doplňkové dávky je neúčinný vzhledem k tomu, že je obecně nižší než 21 % v posuzovaných obdobích, a to bez ohledu na skutečnost, že na konci lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku uplynulo více než pět let od konce posledního hospodářského roku, v němž byl zaznamenán přebytek produkce v Itálii.
 Pokud jde o odůvodnění uváděné Itálii, podle kterého skutečnému výběru dlužných částek dávky bránily četné stále projednávané žaloby, které dlužníci podali v souvislosti s žádostmi o platbu, Komise předložila číselné údaje týkající se skutečně vybraných částek a částek, které mají být vybrány a u kterých dotčené platby nejsou zpochybňovány, za každý dotyčný hospodářský rok. Údaje ukazují, že z přibližně 1 068 milionů eur, jež jsou splatné, bylo vybráno pouze 241 milionů eur, což odpovídá 23 % splatné částky, aniž by pro to existovalo jakékoli odůvodnění.
 Vzhledem k tomu, že funkce doplňkové dávky je odradit produkci mléka, která přesahuje vnitrostátní referenční množství, zbavilo pokračující selhání vybrat tak vysoké částky 20 let po zavedení systému produkčních kvót v Itálii a šest let od posledního zaznamenaného překročení vnitrostátního referenčního množství v Itálii systém doplňkové dávky užitečného účinku zamýšleného zákonodárcem, o čemž svědčí i skutečnost, že vnitrostátní referenční množství bylo opakovaně překročeno v každém hospodářském roce v rozmezí let 1995/1996 a 2008/2009.
 Komise má za to, že nevybrání tak vysokých částek v souvislosti s doplňkovou dávkou je přičitatelné zvláštnímu nedbalostnímu počínání Italské republiky, což vysvětluje neúčinnost systému pro uplatnění doplňkové dávky v Itálii během daného období.
 Zaprvé legislativní zmatek, kterým se vyznačují italské prováděcí předpisy, způsobil zpoždění v účinném uplatňování systému dávek v Itálii a abnormálně velký objem soudních řízení, která měla za následek zabránění výběru dávky z důvodu pozastavení plateb nařízených vnitrostátními soudy jako předběžné opatření.
 Zadruhé Itálie efektivně nevyužila všech dostupných administrativních mechanismů pro účinný výběr dlužných částek dávky, jako je započtení. Systém, který stanoví možnost započtení dávek, které mají být vybrány, na podpory, které mají být poskytnuty v rámci společné zemědělské politiky, byl zaveden neúčinně a opožděně, přičemž jsou stále v platnosti italské zákony, které brání uplatnění tohoto systému.
 Zatřetí postupy pro výběr byly z velké části zablokovány od nabytí účinnosti zákona 33/2009 až do dnešního dne z důvodu neexistence prováděcích ustanovení nebo smluvních ujednání mezi zúčastněnými orgány a subjekty, která jsou nezbytná pro obnovení těchto postupů.
 Začtvrté je Komise toho názoru, že v důsledku metodologických chyb na straně orgánů odpovědných za výběr byly splatné částky nesprávně považovány za částky, které nelze vybrat, což mělo za následek další nedostatky v účinnosti vybírání doplňkové dávky.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 3950/92 ze dne 28. prosince 1992, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 405, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 270, s. 123).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. L 299, s. 1).
 (4) Nařízení Komise (EHS) č. 536/93 ze dne 9. března 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla týkající se doplňkové dávky v odvětví mléka a mléčných výrobků (neoficiální překlad)(Úř. věst. L 57, s. 12).
 (5) Nařízení Komise (ES) č. 1392/2001 ze dne 9. července 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 3950/92, kterým se zavádí doplňková dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 187, s. 19).
 (6) Nařízení Komise (ES) č. 595/2004 ze dne 30. března 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1788/2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 94, s. 22).


text:
 30.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 237/7
 Žaloba podaná dne 20. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-322/06)
 (2006/C 237/12)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a W. Wils, zmocněnci)
 Žalovaný: Nizozemské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Nizozemské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě (1), nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 —
 uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 23. března 2005.
 (1) Úř. věst. L 80, s. 35 (Zvl. vyd. 05/04, s. 224).


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 2015 – Axa Versicherung v. Komise
 (Věc T-677/13) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se řízení podle pravidel hospodářské soutěže - Žádost týkající se všech dokumentů - Odepření přístupu - Žádost týkající se jediného dokumentu - Seznam položek tvořících obsah spisu - Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetí osoby - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Převažující veřejný zájem - Žaloba na náhradu škody - Povinnost odůvodnění“)
 (2015/C 279/42)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Axa Versicherung AG (Kolín, Německo) (zástupci: C. Bahr, S. Dethof a A. Malec, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a H. Krämer, zmocněnci, ve spolupráci s R. Van der Houtem a A. Köhlerem, advokáty)
 Vedlejší účastník vystupující na podporu žalované: Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG (Cáchy, Německo) (zástupci: B. Meyring a E. Venot, advokáti)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. října 2013, kterým bylo odmítnuto poskytnout žalobkyni přístup ke správnímu spisu týkajícímu se řízení o použití článku 101 SFEU ohledně kartelové dohody na evropském trhu automobilového skla (věc COMP/39.125 – Automobilové sklo).
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise Gestdem 2012/817 a 2012/3021 ze dne 29. října 2013, jimiž byly zamítnuty dvě žádosti o přístup k spisovým dokumentům ve věci COMP/39.125 (Automobilové sklo), se zrušuje v rozsahu, v němž odpírá společnosti Axa Versicherung AG přístup k odkazům na „dokumenty předložené v rámci programu shovívavosti“ uvedeným v seznamu položek tvořících obsah uvedeného spisu.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnost Axa Versicherung a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 4)
 Společnost Saint-Gobain Sekurit Deutschland GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2017 – IR v. EUIPO – Pirelli Tyre (popchrono)
 (Věc T-132/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Evropské unie popchrono - Absence skutečného užívání ochranné známky - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 144/45)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: IR (zástupce: C. de Marguerye, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: původně S. Palmero Cabezas, poté D. Gája, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Pirelli Tyre SpA (Milán, Itálie) (zástupci: T. Malte Müller a F. Togo, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. února 2015 (věc R 217/2014-5), týkajícímu se řízení o zrušení mezi společností Pirelli Tyre a IR
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 IR se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 311, 21.9.2015.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/14
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 1. října 2014 – Rada Evropské unie v. Alumina d.o.o., Evropská komise
 (Věc C-393/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Dumping - Prováděcí nařízení (EU) č. 464/2011 - Dovoz zeolitu A ve formě prášku pocházejícího z Bosny a Hercegoviny - Nařízení (ES) č. 1225/2009 - Článek 2 - Určení běžné hodnoty - Pojem ‚běžný obchodní styk‘“)
 2014/C 421/18
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci původně s G. Berrischem, poté s D. Gerardinem, advokáty)
 Další účastnice řízení: Alumina d.o.o., (zástupci: J.-F. Bellis a B. Servais, advokáti), Evropská komise
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Rada Evropské unie ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/23
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. března 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Lecce – Itálie) – trestní řízení proti Aniellovi Gallovi, Gianlucovi Damontemu
 (Věc C-191/06) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Výklad článků 43 ES a 49 ES - Hazardní hry - Sběr sázek na sportovní události - Požadavek koncese - Vyloučení subjektů založených ve formě kapitálových společností - Požadavek policejního povolení - Trestní sankce)
 (2007/C 96/41)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Lecce
 Účastníci původního trestního řízení
 Aniello GALLO, Gianluca Damonte
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale di Lecce – Výklad článků 31 ES, 43 ES, 49 ES a článků 81 až 86 ES – Vnitrostátní zákon, který podmiňuje výkon sběru sázek získáním povolení
 Výrok
 1)
 Vnitrostátní právní úprava, která zakazuje výkon činností sběru, registrace a předávání návrhů sázek, zejména na sportovní události, bez koncese nebo policejního povolení vydaných dotyčným členským státem, je omezením svobody usazování, jakož i volného pohybu služeb upravených v článku 43 ES, respektive v článku 49 ES.
 2)
 Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda vnitrostátní právní úprava v rozsahu, v němž omezuje počet subjektů působících v odvětví hazardních her, skutečně odpovídá cíli předcházet provozování činností v tomto odvětví ke kriminálním nebo podvodným účelům.
 3)
 Články 43 ES a 49 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věcech v původním řízení, která vylučuje, a navíc i nadále bude vylučovat subjekty založené ve formě kapitálových společností, jejichž akcie jsou kótovány na regulovaných trzích, z odvětví hazardních her.
 4)
 Články 43 ES a 49 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věcech v původním řízení, která ukládá trestní sankci takovým osobám, jako jsou obvinění v původním řízení, za výkon organizované činnosti sběru sázek bez koncese nebo policejního povolení vyžadovaných vnitrostátními právními předpisy, pokud tyto osoby nemohly získat uvedené koncese či uvedená povolení z toho důvodu, že tento členský stát jim je v rozporu s právem Společenství odmítl udělit.
 (1) Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. května 2008 Massimem Gianninim proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 12. března 2008 ve věci T-100/04, Massimo Giannini v. Komise
 (Věc C-231/08 P)
 (2008/C 223/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Massimo Giannini (zástupci: L. Levi a C. Ronzi, advokátky)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 12. března 2008 ve věci T-100/04;
 —
 v návaznosti na to vyhovět návrhovým žádání, která navrhovatel uplatnil v prvním stupni, a tedy:
 —
 zrušit rozhodnutí výběrové komise pro otevřené výběrové řízení KOM/A/9/01 o nezapsání navrhovatelova jména na seznam kandidátů vhodných pro přijetí, tj. rozhodnutí, o kterém byl navrhovatel vyrozuměn dopisem ze dne 11. června 2003, a rovněž, bude-li třeba, zrušit rozhodnutí, kterým byla zamítnuta navrhovatelova žádost o přezkum, tj. rozhodnutí, o kterém byl navrhovatel vyrozuměn dopisem ze dne 8. července 2003, a zrušit rozhodnutí, kterým se zamítá navrhovatelova stížnost, tj. rozhodnutí, o kterém byl navrhovatel vyrozuměn dopisem ze dne 2. prosince 2003;
 —
 přiznat náhradu škody za majetkovou újmu, přičemž tato škoda je vyčíslena zaprvé jako rozdíl mezi příspěvkem v nezaměstnanosti pobíraným po skončení pracovní smlouvy dočasného zaměstnance a platem úředníka s platovým zařazením A 7/4, a zadruhé, po uplynutí doby nezaměstnanosti, jako částka odpovídající odměňování úředníka s platovou třídou A7/5, a za nemajetkovou újmu, která je vyčíslena na částku 1 euro;
 —
 uložit odpůrkyni náhradu veškerých nákladů řízení vynaložených v řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku v podstatě tři hlavní důvody.
 Jako první důvod navrhovatel uvádí výtku, že Soud porušil právo na spravedlivý proces, a konkrétně právo na to, aby o věci bylo rozhodnuto v přiměřené lhůtě. Navrhovatel tvrdí, že ode dne podání žaloby Soudu do vyhlášení napadeného rozsudku uplynuly čtyři roky. Přitom takováto délka nebyla podle navrhovatele odůvodněna žádnou mimořádnou okolností. Spis k této věci nebyl ani mimořádně obsáhlý, ani právně složitý a žalobce měl skutečný zájem na výsledku řízení.
 Jako druhý důvod navrhovatel uvádí, že Soud porušil články 4, 27 a 29 služebního řádu a opomněl vzít v úvahu jak pojem „služební zájem“, tak povinnosti řádné péče, k níž jsou orgány Společenství povinny ve vztahu ke svým zaměstnancům a úředníkům. Navrhovatel je toho názoru, že Soud směšuje vstup do veřejné služby Společenství na základě otevřeného výběrového řízení, jehož cílem je vytvořit rezervu kandidátů vhodných k přijetí, a pokračování kariéry osob, které již byly přijaty na základě mechanismů přeložení a povyšování upravených ve služebním řádu.
 Jako svůj třetí důvod navrhovatel uvádí, že Soud porušil povinnost uvést odůvodnění rozsudku a zásadu nediskriminace a dodržování práv obhajoby, a dále uvádí, že Soud zkreslil důkazy, které mu byly předloženy k posouzení. Uvedený důvod se dělí na tři části.
 V první části svého třetího důvodu navrhovatel tvrdí, že Soud porušil jak zásadu nediskriminace, tak povinnost uvést odůvodnění a pravidla, jimiž se řídí provádění důkazů, když dospěl k závěru, že okolnost, že někteří kandidáti ve výběrovém řízení znali dokument, který byl podkladem pro písemnou zkoušku, nebyla porušením zásady nediskriminace, a nevyžadoval od odpůrkyně, aby předložila konkrétní důkazy o neexistenci diskriminace spojené s touto okolností.
 V druhé části téhož důvodu tvrdí, že došlo k porušení zásady nediskriminace a ke zkreslení důkazů, které byly Soudu předloženy k posouzení, v rozsahu, v němž měl Soud za to, že složení výběrové komise bylo natolik stabilní, aby bylo zajištěno srovnání a objektivní známkování kandidátů, i když informace obsažené ve spise naopak prokazovaly nedostatek stability ve složení této výběrové komise, a to, že odpůrkyně nesdělila Soudu několik zásadních faktických informací.
 Ve třetí části tohoto důvodu se navrhovatel znovu dovolává porušení zásady nediskriminace a pravidel, kterými se řídí provádění důkazů, jakož i porušení práv obhajoby, která se vážou k závěrům, k nimž dospěl Soud ohledně nestrannosti výběrové komise.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/6
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Sibiu – Rumusnko) – Dragoș Constantin Târșia v. Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere şi înmatriculare a autovehiculelor
 (Věc C-69/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zásady rovnocennosti a efektivity - Překážka věci rozsouzené - Vydání bezdůvodného obohacení - Vrácení daní vybraných členským státem v rozporu s unijním právem - Konečné soudní rozhodnutí ukládající povinnost zaplatit daň neslučitelnou s unijním právem - Návrh na obnovu řízení v případě takového soudního rozhodnutí - Vnitrostátní právní předpisy, které umožňují obnovu řízení s ohledem na pozdější rozsudky Soudního dvora vydané v řízeních o předběžných otázkách pouze v případě konečných soudních rozhodnutí vydaných ve správních věcech“)
 (2015/C 389/06)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Sibiu
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Dragoș Constantin Târșia
 Odpůrce: Statul român, Serviciul public comunitar regim permise de conducere şi înmatriculare a autovehiculelor
 Výrok
 Unijní právo, zejména zásady rovnocennosti a efektivity, musí být vykládáno v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, nebrání tomu, aby vnitrostátní soud neměl možnost obnovit řízení, jež vedlo ke konečnému soudnímu rozhodnutí vydanému v rámci občanskoprávního řízení, pokud se ukáže, že toto rozhodnutí je neslučitelné s výkladem unijního práva, který provedl Soudní dvůr Evropské unie po dni, ke kterému se rozhodnutí stalo konečným, třebaže taková možnost existuje u konečných soudních rozhodnutí neslučitelných s unijním právem, která byla vydána v rámci řízení o správní žalobě.
 (1) Úř. věst. C 142, 12. 5. 2014.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 14. července 2005
 ve věci C-180/00: Nizozemské království proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Režim přidružení zámořských zemí a území - Dovoz cukru a směsí cukru a kakaa - Nařízení (ES) č. 465/2000 - Žaloba na neplatnost - Ochranná opatření - Proporcionalita)
 (2005/C 217/02)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-180/00, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, podaná dne 12. května 2000, Nizozemské království (zmocněnci: M. Fierstra a J. van Bakel) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: T. van Rijn a C. van der Hauwaert), podporované Španělským královstvím (zmocněnkyně: N. Díaz Abad) a Francouzskou republikou (zmocněnci: G. de Bergues a D. Colas), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (zpravodaj), G. Arestis a J. Klučka, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3.
 Španělské království a Francouzská republika ponesou vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 211, 22.7.2000.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/42
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 1. října 2007 – US Steel Košice v. Komise
 (Věc T-27/07) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Směrnice 2003/87/ES - Systém obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Slovenský národní plán na přidělování povolenek pro období 2008 až 2012 - Zamítavé rozhodnutí Komise - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost)
 (2007/C 297/85)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: US Steel Košice s.r.o. (Košice, Slovensko) (zástupci: E. Vermulst, advokát, a C. Thomas, solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Lawunmi a Ü. Wölker, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů oznámeném Slovenskou republikou pro období 2008 až 2012 podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 US Steel Košice s.r.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


text:
 29.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 339/27
 Žaloba podaná dne 29. července 2014 – Inditex v. OHIM – Ansell (ZARA)
 (Věc T-584/14)
 2014/C 339/32
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Inditex de Diseño Textil, SA (Inditex) (Arteixo, Španělsko) (zástupce: C. Duch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Zainab Ansell a Roger Ansell (Moshi, Tanzánie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. května 2014 ve věci R 1118/2013-2 v rozsahu, v jakém potvrdilo zrušení z důvodu nepoužívání ochranné známky Společenství „ZARA“ č. 1 12 755 pro následující služby třídy 39: „doprava, doručování zboží, zejména oděvů, obuvi a doplňků, parfumerie a kosmetiky“, jelikož druhý odvolací senát porušil čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když se dopustil následujících pochybení:
 —
 nesprávné právní posouzení; druhý odvolací senát měl za to, že franšízanti společnosti Inditex jsou nedílnou součástí vnitřní organizace společnosti, ačkoli se ve skutečnosti jedná o právnické osoby nezávislé na skupině Inditex;
 —
 nesprávné právní posouzení; druhý odvolací senát vytýkal žalobkyni, že nepředložila důkazy o objemu obchodování dosaženého poskytováním služeb dopravy pro účely prokázání vnějšího používání ochranné známky; uvedený důkaz byl nicméně v řízení předložen;
 —
 uložil OHIM a případně vedlejšímu účastníkovi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: Slovní ochranná známka Společenství „ZARA“pro služby tříd 39 a 42 – Ochranná známka Společenství č. 1 12 755
 Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastníci řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: Zainab Ansell a Roger Ansell
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění návrhu na zrušení
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato,Quinta Sezione, dne 20. března 2006 – SECAP SpA v. Comune di Torino
 (Věc C-147/06)
 (2006/C 143/42)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: SECAP SpA.
 Odpůrci: Comune di Torino a další
 Předběžné otázky
 1)
 Vyjadřuje nebo nevyjadřuje pravidlo stanovené v čl. 30 odst. 4 směrnice 93/37/EHS (1) nebo obdobné pravidlo stanovené v čl. 55 odst. 1 a 2 směrnice 2004/18/ES (2) (je-li relevantní normativní ustanovení uvedeno v něm), podle kterého pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru k výrobkům, stavebním pracím nebo službám, jež mají být poskytovány, nemůže zadavatel tyto nabídky odmítnout, aniž by nejdříve povinně písemně požádal o upřesnění základních prvků nabídky, které považuje za důležité, a ověřil tyto základní prvky, přičemž bere v úvahu dodané důkazy, základní zásadu práva Společenství?
 2)
 V případě záporné odpovědi na předchozí otázku „je nebo není pravidlo stanovené v čl. 30 odst. 4 směrnice 93/37/EHS nebo obdobné pravidlo stanovené v čl. 55 odst. 1 a 2 směrnice 2004/18/ES (je-li normativní ustanovení uvedeno v něm)“, podle kterého pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru k výrobkům, stavebním pracím nebo službám, jež mají být poskytovány, nemůže zadavatel tyto nabídky odmítnout, aniž by nejdříve povinně písemně požádal o upřesnění základních prvků nabídky, které považuje za důležité, a ověřil tyto základní prvky, přičemž bere v úvahu dodané důkazy, když nemá vlastnosti základní zásady práva Společenství, implicitním důsledkem nebo „zásadou odvozenou“ ze zásady hospodářské soutěže, ve spojení se zásadami správní transparentnosti a zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti, a je nebo není tudíž jako takové přímo použitelné a nadřazené vnitrostátním právním předpisům, které s ním případně nejsou v souladu, přijatým členskými státy za účelem právní úpravy veřejných zakázek na stavební práce, které nespadají do oblasti přímé použitelnosti práva Společenství?
 (1) Úř. věst. L 199, s. 54.
 (2) Úř. věst. L 134, s. 114.


text:
 6.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 351/22
 Žaloba podaná dne 8. srpna 2014 – Musso v. Parlament
 (Věc T-589/14)
 2014/C 351/28
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: François Musso (Ajaccio, Francie) (zástupce: A. Gross, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 tuto žalobu přijal a prohlásil ji za opodstatněnou;
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 26. června 2014:
 —
 primárně z důvodu formální vady kvůli chybějícímu podpisu předsedy;
 —
 podpůrně z důvodu porušení práva na obhajobu, neboť rozhodnutí ze dne 17. července 1996, které sloužilo jako základ pro rozhodnutí ze dne 26. června 2014, nebylo zveřejněno;
 —
 podpůrně z důvodu porušení zásady kontradiktornosti;
 —
 podpůrně z důvodu nedostatečného odůvodnění rozhodnutí ze dne 26. června 2014;
 —
 podpůrně z důvodu porušení zásady přiměřené lhůty, která ovlivňuje výkon práva na obhajobu;
 —
 podpůrně z důvodu porušení zásady nabytého práva;
 —
 vyhradil žalobci uplatnění všech ostatních nároků, pohledávek, žalobních důvodů a návrhů;
 —
 uložil žalovanému náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z formální vady napadeného rozhodnutí z 26. června 2014, neboť toto nebylo podepsáno předsedou Parlamentu v souladu s jednacím řádem Evropského parlamentu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobce na obhajobu, neboť rozhodnutí ze dne 17. července 1996, které sloužilo jako základ napadeného rozhodnutí ze dne 26. června 2014, nebylo zveřejněno, což je v rozporu s článkem 28 jednacího řádu.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady kontradiktornosti.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady přiměřené lhůty, neboť Parlament čekal osm let, než vůči žalobci zahájil řízení o navrácení.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení zásady nabytého práva, neboť napadené rozhodnutí zpochybňuje nárok na důchod, který žalobce získal dne 3. srpna 1994.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/41
 Žaloba podaná dne 24. října 2014 – Vněšekonombank v. Rada
 (Věc T-737/14)
 (2015/C 007/46)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bank for Development and Foreign Economic Affairs (Vněšekonombank) (Moskva, Rusko) (zástupci: J. Viñals Camallonga a J. Iriarte Ángel, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil článek 1 rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP ze dne 31. července 2014 v rozsahu, v němž se jí týká, a odstranil její jméno z přílohy uvedeného rozhodnutí;
 —
 zrušil článek 5 nařízení Rady (EU) č. 833/2014/SZBP ze dne 31. července 2014 v rozsahu, v němž se jí týká, a odstranil její jméno z přílohy III uvedeného rozhodnutí;
 —
 zrušil nový článek 1 rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP ze dne 8. září 2014 v rozsahu, v němž se jí týká, a odstranil její jméno z přílohy I uvedeného rozhodnutí;
 —
 zrušil nový článek 5 nařízení Rady (EU) č. 960/2014/SZBP ze dne 8. září 2014 v rozsahu, v němž se jí týká, a odstranil její jméno z přílohy uvedeného rozhodnutí, a
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba směřuje proti výše uvedeným předpisům o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině v rozsahu, v jakém se týkají žalobkyně.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z nesplnění povinnosti odůvodnění, neboť napadené předpisy ohledně žalobkyně neuvádějí žádné odůvodnění, což je překážkou pro účinnou obranu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností, na kterých se zakládají napadená ustanovení, která nemají skutečný základ v realitě.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva na účinnou soudní ochranu v důsledku nedostatku odůvodnění napadených ustanovení, nedostatku důkazů, porušení práva na obhajobu, porušení práva vlastnit majetek v důsledku nerespektování požadavků na odůvodnění a předložení důkazů. Zejména bylo porušeno právo na obhajobu, jelikož Rada navzdory relevantní a včas podané žádosti přijala rozhodnutí velmi pozdě, čímž žalobkyni zabránila v přiměřené přípravě na obhajobu.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci, neboť existují objektivní, přesné a soudržné indicie, které umožňují tvrdit, že Rada přijetím sankcí zamýšlela dosáhnout jiných cílů, než uvedla.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek, neboť bylo omezeno velmi přísně, bez řádného odůvodnění a bez dodržení zásady proporcionality.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z porušení zásady rovného zacházení, neboť bylo bezdůvodně nezohledněno komparativní postavení žalobkyně na různých.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. ledna 2013 — Aiscat v. Komise
 (Věc T-182/10) (1)
 (Státní podpory - Přímo udělená koncese na stavební práce a následnou správu úseku dálnice - Rozhodnutí, kterým se stížnost odkládá - Žaloba na neplatnost - Akt napadnutelný žalobou - Aktivní legitimace - Osobní dotčení - Přípustnost - Pojem „podpora“ - Státní prostředky)
 2013/C 55/14
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Associazione italiana delle società concessionarie per la costruzione e l’esercizio di autostrade e trafori stradali (Aiscat) (Řím, Itálie) (zástupce: M. Maresca, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Rossi a D. Grespan, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Concessioni autostradali Venete — CAV SpA (zástupci: C. Malinconico a P. Clarizia, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 10. února 2010, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobkyní, jež se týká údajných protiprávních státních podpor, které Italská republika poskytla CAV.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Associazione italiana delle società concessionarie per la costruzione e l’esercizio di autostrade e trafori stradali (Aiscat) ponese polovinu vlastních nákladů řízení, nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí a nahradí veškeré náklady řízení vynaložené Concessioni autostradali Venete — CAV SpA.
 3)
 Komise ponese polovinu vlastních nákladů řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Aiscat.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. října 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil – Španělsko) – Kirtruna SL, Elisa Vigano v. Red Elite de Electrodomésticos SA, Cristina Delgado Fernández de Heredia, Sergio Sabini Celio, Miguel Oliván Bascones, Electro Calvet SA
 (Věc C-313/07) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 2001/23/ES - Převod podniku - Zachování práv zaměstnanců - Úpadkové řízení - Převzetí práv a povinností z nájemní smlouvy)
 (2008/C 313/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Mercantil
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Kirtruna SL, Elisa Vigano
 Žalovaní: Red Elite de Electrodomésticos SA, Cristina Delgado Fernández de Heredia, Sergio Sabini Celio, Miguel Oliván Bascones, Electro Calvet SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Juzgado de lo Mercantil – Výklad směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 98)
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů nevyžaduje v případě převodu podniku zachování smlouvy o nájmu nebytových prostor, kterou uzavřel převodce podniku s třetí osobou, i když ukončení uvedené smlouvy může vést k ukončení pracovních smluv přešlých na nabyvatele.
 (1) Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/39
 Usnesení Tribunálu ze dne 24. listopadu 2010 — RWE Transgas v. Komise
 (Věc T-381/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Vnitřní trh se zemním plynem - Článek 22 směrnice 2003/55/ES - Dopis Komise žádající regulační orgán, aby změnil své rozhodnutí týkající se přiznání výjimky - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost)
 2011/C 30/72
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: RWE Transgas a.s. (Praha, Česká republika) (zástupci: původně W. Deselaers, D. Seeliger a S. Einhaus, poté W. Deselaers, D. Seeliger, S. Einhaus a T. Weck, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Wilms, O. Beynet a B. Schima, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Česká republika (zástupce: M. Smolek, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 12. června 2009 adresovanému Bundezsnetzagentur (německý regulační orgán) na základě čl. 22 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. L 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost RWE Transgas a.s. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Česká republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/18
 Žaloba podaná dne 19. října 2011 — MIP Metro v. OHIM — Real Seguros (real,- QUALITY)
 (Věc T-548/11)
 2012/C 6/34
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: J. Plate a R. Kaase, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Real Seguros, SA (Porto, Portugalsko)
 Návrhová žádání
 —
 přerušit řízení do doby, než bude portugalským úřadem pro ochranné známky vydáno konečné rozhodnutí o návrhu žalobkyně na zrušení starších portugalských ochranných známek zapsaných pod č. 249791, 249793 a 254390; v případě, že nebude vyhověno návrhu na přerušení řízení, pokračovat v řízení; a
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. srpna 2011 ve věci R 115/2011-4; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: mezinárodní obrazová ochranná známka „real,- QUALITY“ vyobrazená v červené, modré a béžové barvě, zapsaná pod č. W 983683 pro služby zařazené do třídy 36
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: portugalská slovní ochranná známka „REAL“ zapsaná pod č. 249791 pro služby zařazené do třídy 36; portugalská slovní ochranná známka „REAL SEGUROS“ zapsaná pod č. 249793 pro služby zařazené do třídy 36; portugalská obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „REAL“ zapsaná pod č. 254390 pro služby zařazené do třídy 36; různá nezapsaná práva, v jejichž případě je požadována ochrana ve všech členských státech nebo Portugalsku
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát dospěl k nesprávnému závěru, že mezi přihlašovanou ochrannou známkou a namítanými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 7. února 2013 — Alba Forni v. Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca
 (Věc C-61/13)
 2013/C 141/20
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Napoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Alba Forni
 Žalovaný: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje právní rámec v oblasti školství, který je popsán níže, rovnocenné opatření ve smyslu ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES (1)?
 2)
 Kdy je třeba mít za to, že pracovní poměr je výkonem „státní“ služby ve smyslu ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES, a zejména ve smyslu výrazu „specifická odvětví nebo kategorie zaměstnanců“, což tedy může odůvodňovat odlišné důsledky oproti důsledkům plynoucím z pracovních poměrů v soukromém sektoru?
 3)
 Zahrnuje pojem pracovní podmínky podle ustanovení 4 směrnice 1999/70/ES, při zohlednění vysvětlení obsaženého v čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice 2000/78/ES (2) a v čl. 14 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/54/ES (3), důsledky nezákonného ukončení pracovního poměru? Je v případě kladné odpovědi na předchozí otázku možné rozdíl mezi důsledky, které vnitrostátní právní předpisy běžně pojí s nezákonným ukončením pracovního poměru, podle toho, zda se jedná o pracovní poměr na dobu neurčitou nebo na dobu určitou, odůvodnit podle ustanovení 4?
 4)
 Je v souladu se zásadou loajální spolupráce zakázáno, aby stát v řízení o předběžné otázce popsal Soudnímu dvoru Evropské unie vnitrostátní právní rámec způsobem, který vědomě neodpovídá skutečnosti, a je soud v případě neexistence jiného výkladu vnitrostátního práva, který by též splňoval povinnosti vyplývající z členství v Evropské unii, povinen vykládat vnitrostátní právní předpisy, pokud je to možné, v souladu s výkladem, který podal daný stát?
 5)
 Je uvedení předpokladů, za nichž se pracovní smlouva na dobu určitou může změnit na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, jednou z podmínek vztahujících se na pracovní smlouvu nebo pracovní poměr, které stanoví směrnice 91/533/EHS (4), a zejména její čl. 2 odst. 1 a odst. 2 písm. e)?
 6)
 Je v případě kladné odpovědi na předchozí otázku změna právních předpisů se zpětnou účinností, která nezaručuje zaměstnancům možnost uplatnit svá práva vyplývající ze směrnice nebo dodržení pracovních podmínek stanovených v aktu o přijetí, v rozporu s čl. 8 odst. 1 směrnice 91/533/EHS a cíli stanovenými touto směrnicí, zejména v druhém bodě jejího odůvodnění?
 7)
 Je třeba obecné zásady platného práva Společenství, kterými jsou právní jistota, ochrana legitimního očekávání, rovnost procesních zbraní, účinná soudní ochrana, právo na nezávislý soud, a obecněji na spravedlivý proces, zaručené čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (ve znění čl. 1.8 Lisabonské smlouvy a na který odkazuje článek 46 Smlouvy o Evropské unii), ve spojení s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950, a články 46, 47 a čl. 52 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie, vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000, jak byly převzaty Lisabonskou smlouvou, vykládat v tom smyslu, že v rámci působnosti směrnice 1999/70/ES brání tomu, aby italský stát po uplynutí značné doby (3 roky a šest měsíců) přijal právní ustanovení, jako je článek 9 nařízení vlády s mocí zákona č. 70 ze dne 13. května 2011, přeměněné zákonem č. 106 ze dne 12. července 2011, vložil odst. 4a do článku 10 legislativního nařízení č. 368/01, který může změnit důsledky probíhajících řízení tak, že je přímo poškozen pracovník ve prospěch zaměstnavatele, kterým je stát, a zaniká možnost svěřená vnitrostátními právními předpisy sankcionovat zneužívající obnovování smluv na dobu určitou?
 (1) Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368).
 (2) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (Úř. věst. L 204, s. 23).
 (4) Směrnice Rady 91/533/EHS ze dne 14. října 1991 o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru (Úř. věst. L 288, s. 32; Zvl. vyd. 05/02, s. 3).


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 23. listopadu 2015 – W a další v. Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko
 (Věc C-621/15)
 (2016/C 048/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: W a další
 Odpůrci: Sanofi Pasteur MSD SNC, Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine, Caisse Carpimko
 Předběžné otázky
 1)
 Je článek 4 směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (1) v oblasti odpovědnosti farmaceutických laboratoří za vakcíny, které vyrábí, v rozporu se způsobem prokazování, podle něhož se může soud, který rozhoduje ve věci samé, domnívat při výkonu své svrchované posuzovací pravomoci, že skutečnosti, jež uvádí navrhovatel, představují závažné, přesné a shodující se právní domněnky, které mohou prokázat vadu vakcíny a existenci příčinné souvislosti mezi vakcínou a nemocí, a to navzdory konstatování, že lékařský výzkum nezjistil souvislost mezi očkováním a vypuknutím nemoci?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, je článek 4 výše uvedené směrnice 85/374 v rozporu s takovým systémem právních domněnek, podle něhož by příčinná souvislost mezi vadou přisuzovanou vakcíně a škodou, kterou utrpěla poškozená osoba, byla považována za danou vždy, když existují určité nepřímé důkazy příčinné souvislosti?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, musí být článek 4 výše uvedené směrnice 85/374 vykládán v tom smyslu, že důkaz existence příčinné souvislosti mezi uvedenou vadou a škodou, kterou poškozená osoba utrpěla, jenž má předložit tato osoba, může být považován za předložený pouze v případě, že je tato souvislost prokázána vědeckým způsobem?
 (1) Úř. věst. L 210, s. 29.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/22
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. června 2016 – Belgické království v. Evropská komise
 (Věc C-270/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Podpory poskytované belgickými orgány na financování testů prováděných za účelem zjištění přenosných spongiformních encefalopatií u skotu - Selektivní výhoda - Rozhodnutí prohlašující tyto podpory za částečně neslučitelné s vnitřním trhem“)
 (2016/C 335/29)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Belgické království (zástupci: C. Pochet a J.-C. Halleux, zmocněnci, ve spolupráci s L. Van den Hendem, advocaat)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: S. Noë a H. van Vliet, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Belgické království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 254, 3.8.2015.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/45
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. června 2016 – Pshonka v. Rada
 (Věc T-380/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Zařazení žalobcova jména na seznam - Lhůta k podání žaloby - Přípustnost - Důkaz o tom, že zařazení na seznam je podložené - Zjevně opodstatněná žaloba“)
 (2016/C 335/59)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Artem Viktorovych Pshonka (Moskva, Rusko) (zástupci: C. Constantina a J. M. Reymond, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a A. Vitro, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: S. Bartelt a D. Gauci, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 26) a nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 1), v rozsahu, v němž vztahují na žalobce.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině a nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině se v rozsahu, v němž se týkají Artema Viktorovyche Pshonky, zrušují.
 2)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené A.V. Pshonkou.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 261, 11. 8. 2014.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/9
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. března 2012 společností Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. ledna 2012 ve věci T-407/09, Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH v. Evropská komise
 (Věc C-145/12 P)
 2012/C 138/15
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Neubrandenburger Wohnungsgesellschaft mbH (zástupci: M. Núñez-Müller, advokát, J. Dammann de Chapto, advokátka)
 Další účastnice řízení: Evropská komise, Bavaria Immobilien Beteiligungsgesellschaft mbH & Co. Objekte Neubrandenburg KG, Bavaria Immobilien Trading GmbH & Co. Immobilien Leasing Objekt Neubrandenburg KG
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 1)
 zrušit napadené usnesení v plném rozsahu;
 2)
 přijmout konečné rozhodnutí ve věci a zrušit rozhodnutí Komise ze dne 29. července 2009 (D/53320), v každém případě však přijmout konečné rozhodnutí o přípustnosti žaloby ve věci T-407/09;
 podpůrně:
 určit, že Komise v rozporu s jejími povinnostmi vyplývajícími z článku 108 SFEU a nařízení (ES) č. 659/1999 nezahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU;
 3)
 uložit Komisi a další účastnici řízení náhradu nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů řízení v prvním stupni ve věci T-407/09.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tento kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení Tribunálu ze dne 9. ledna 2012 ve věci T-407/09, kterým tento soud odmítl jako nepřípustnou žalobu současné účastnice podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, které se údajně nachází v dopise ze dne 29. července 2009, v němž se vysvětluje, že na některé smlouvy uzavřené žalobkyní o prodeji bytů v rámci privatizace veřejných bytů v Neubrandenburg se nevztahuje čl. 87 odst. 1 ES, a kvůli určení, že Komise zůstala ve smyslu článku 232 ES nečinná, jelikož se k těmto smlouvám podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] (Uř. věst. L 83, s. 1) nevyjádřila.
 Navrhovatelka opírá svůj kasační opravný prostředek v podstatě na čtyřech důvodech kasačního opravného prostředku:
 Zaprvé napadené usnesení porušuje čl. 263 odst. 4 SFEU, jelikož Tribunál nesprávně vychází z toho, že se v případě dopisu Komise ze dne 29. července 2009 nejedná o napadnutelné rozhodnutí ve smyslu tohoto ustanovení. Tribunál provedl výklad tohoto dopisu pouze na základě jeho znění. Podle zásad, které upřesnil ve své ustálené judikatuře Soudní dvůr, měl však Tribunál zohlednit povahu dopisu, úmysl sledovaný Komisí a kontext, v němž byl dopis vyhotoven.
 Zadruhé napadené usnesení porušuje zásadu unijního práva týkající se poskytnutí účinné soudní ochrany. Tribunál odůvodnil skutečnost, že dopis Komise ze dne 29. července 2009 není napadnutelný, v podstatě tím, že Komise označila právní posouzení podpory uvedené v dopise jako „předběžné“. Pokud by Komise mohla z konečného právního posouzení učinit opatření bez právních účinků pouze tím, že své posouzení slovně označí jako „předběžné“, záviselo by přijetí napadnutelného rozhodnutí pouze na jejím volném uvážení. Účinná soudní ochrana individuálních práv by tak již nebyla možná.
 Zatřetí napadené usnesení porušuje rovněž článek 265 SFEU, jelikož Tribunál ohledně dopisu ze dne 29. července 2009 rozhodl, že rozhodnutí není napadnutelné, a krom toho však nesprávně rozhodl, že nejsou splněny podmínky pro přípustnost žaloby na nečinnost. Navrhovatelka tak byla zbavena všech možností právní ochrany.
 Konečně usnesení obsahuje několik nedostatků v odůvodnění, a porušuje tak povinnost odůvodnění podle článku 81 jednacího řádu Tribunálu.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/23
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. listopadu 2008 – Speiser v. Parlament
 (Věc T-390/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Přípustnost - Příspěvek za práci v zahraničí - Čistě potvrzující rozhodnutí - Opožděná stížnost“)
 (2008/C 327/42)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Michael Alexander Speiser (Neu-Isenburg, Německo) (zástupci: F. Theumer, advokát)
 Další účastnicí řízení: Evropský parlament (zástupci: původně A. Lukošiūtėa a N. Lorenz, poté A. Lukošiūtė a S. Seyr, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (první senát) ze dne 10. září 2007, Speiser v. Parlament (F-146/06,dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí) a směřující ke zrušení uvedeného usnesení.
 Výrok rozsudku
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese náklady řízení, které vynaložil na toto řízení.
 (1) Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/39
 Žaloba podaná dne 5. března 2010 — Lucembursko v. Komise
 (Věc T-109/10)
 2010/C 134/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Lucemburské velkovévodství (zástupci: C. Schiltz, zmocněnec, a P. Kinsch, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí v rozsahu, v němž se uplatňuje na Lucemburské velkovévodství;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 10712 přijatého dne 23. prosince 2009 a týkajícího se snížení podpory poskytnuté na program iniciativy Společenství Interreg II/C „Inondation Rhin-Meuse“ (ochrana proti záplavám na Rýně a Máze) v Belgickém království, Spolkové republice Německo, Francouzské republice, Lucemburském velkovévodství a Nizozemském království z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) na základě rozhodnutí Komise K(97) 3742 ze dne 18. prosince 1997 (FEDER č. 970010008) v rozsahu, v němž se uplatňuje na Lucemburské velkovévodství.
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí dva žalobní důvody.
 V prvním žalobním důvodu žalobce tvrdí, že v případě vyhovění žalob na neplatnost podaných nizozemskými a německými orgány, musí v důsledku toho takové rozhodnutí prospívat i Lucemburskému velkovévodství. Je-li rozhodnuto, že tvrzená systematická pochybení nebo slabiny, které údajně odhalil audit Komise ve fungování dotčeného programu v Nizozemsku a Německu, ve skutečnosti neexistují, padá podle žalobce rovněž základ úvah rozhodnutí a s ním lineární finanční oprava použitá na projekty provedené v Lucembursku.
 Druhý žalobní důvod vychází z protiprávnosti rozšíření finanční opravy, která je případně odůvodněna pouze vůči jiným členským státům, na Lucemburské velkovévodství. Žádná anomálie údajně nebyla konstatována ve fungování programu v Lucemburské velkovévodství. Skutečnost, že Lucembursko přijalo účast na společném projektu s Německem, Belgií, Francií a Nizozemskem, podle žalobce neodůvodňuje nesení negativních důsledků, ve smyslu finanční opravy jeho vlastních projektů, vyplývajících z pochybení nebo slabin, které byly odhaleny v průběhu auditu nizozemských nebo německých projektů a které quasi výlučně spočívají v tvrzeném nedodržení ustanovení týkajících se postupu zadávání veřejných zakázek. Vzdor skutečnosti, že se jedná o společnou účast pěti členských států na témže programu, postupy zadávání veřejných zakázek spadají do výlučné odpovědnosti vnitrostátních orgánů dotyčných členských států.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof Amsterdam (Nizozemsko) dne 25. ledna 2013 — X AG a další v. Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam
 (Věc C-40/13)
 2013/C 123/12
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: X AG, X1 Holding, X2 Holding GmbH, X3 Holding BV, D1 BV, D2 BV, D3 BV
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst Amsterdam
 Předběžné otázky
 1)
 Dochází k omezení svobody usazování ve smyslu článku 43 ES ve spojení s článkem 48 ES, jestliže je daňovým dlužnicím odepřeno použití nizozemské právní úpravy daňové jednotky na činnosti a majetek sesterských společností se sídlem v Nizozemsku [X3 Holding], [D1] a[D2]?
 Je v tomto rámci a z hlediska cílů, které nizozemská právní úprava daňové jednotky sleduje (viz body 4.13.7 až 4.13.9), postavení společností [X3 Holding], [D1] a[D2] objektivně srovnatelné (viz body 4.13.11 až 4.13.13) se i) situací sesterských společností se sídlem v Nizozemsku, které se nerozhodly pro začlenění do daňové jednotky se svou společnou mateřskou společností (svými společnými mateřskými společnostmi) se sídlem v Nizozemsku, a jakožto sesterské společnosti společně tedy stejně tak jako daňové dlužnice nemají přístup k právní úpravě daňové jednotky, nebo se ii) situací sesterských společností se sídlem v Nizozemsku, které se společně se svou společnou mateřskou společností (svými společnými mateřskými společnostmi) se sídlem v Nizozemsku rozhodly vytvořit daňovou jednotku se svou mateřskou společností (svými mateřskými společnostmi), a jejichž činnosti a majetek jsou tudíž — na rozdíl od činností a majetku daňových dlužnic — daňově konsolidovány?
 2)
 Má pro zodpovězení první věty první otázky navíc význam (viz bod 4.13.13), zda mají dotčené společnosti i) — jako je tomu v případě společností [D1] a [D2] — společnou (přímou) mateřskou společnost v jiném členském státě nebo ii) — jako je tomu v případě společnosti [X3 Holding] na straně jedné a společností [D1] a [D2] na straně druhé — různé (přímé) mateřské společnosti v jiném členském státě, takže o společnou (nepřímou) mateřskou společnost těchto různých společností jde až na vyšší úrovni struktury holdingu, která se však nenachází v tomto jiném členském státě?
 3)
 Pouze pokud a v rozsahu, ve kterém je odpověď na první větu první otázky kladná: Lze takové omezení v tomto případě odůvodnit naléhavými důvody obecného zájmu, zejména nutností zachování daňové soudržnosti, včetně zabránění jednostrannému a dvojstrannému dvojímu zohlednění ztrát [...]?
 4)
 Pouze pokud a v rozsahu, ve kterém je odpověď na třetí otázku kladná: Má být takové omezení v tomto případě pokládáno za přiměřené [...]?


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. listopadu 2010 Mariyusem Noko Ngelem proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 10. prosince 2009 ve věci T-390/09, Mariyus Noko Ngele v. Evropská komise
 (Věc C-525/10 P)
 2011/C 139/19
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Mariyus Noko Ngele (zástupce: F. Sabakunzi, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Soudní dvůr (osmý senát) usnesením ze dne 10. března 2011 prohlásil kasační opravný prostředek za nepřípustný.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto (Itálie) dne 17. srpna 2015 – Associazione Italia Nostra Onlus v. Comune di Venezia a další
 (Věc C-444/15)
 (2015/C 381/17)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Associazione Italia Nostra Onlus
 Žalovaní: Comune di Venezia, Ministero per i beni e le attività culturali, Regione del Veneto, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero della Difesa Capitaneria di Porto di Venezia, Agenzia del Demanio
 Předběžné otázky
 1)
 Je odst. 3 čl. 3 směrnice 2001/42/ES (1) v části, ve které odkazuje i na případ upravený v odst. 2 písm. b) téhož článku, platný s ohledem na pravidla na ochranu životního prostředí upravená ve Smlouvě o fungování Evropské unie a Listině základních práv Evropské unie, v rozsahu, ve kterém osvobozuje od systematického podrobení strategickému posuzování vlivu na životní prostředí plány a programy, pro které je považováno za nezbytné posouzení dopadů podle článků 6 a 7 směrnice 92/43/EHS (2)?
 2)
 V případě potvrzení platnosti uvedeného ustanovení je třeba odst. 2 a 3 čl. 3 směrnice 2001/42/ES, vykládané s ohledem na desátý „bod odůvodnění“ téže směrnice, podle kterého „všechny plány a programy, které podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin vyžadují posouzení, mohou mít významný vliv na životní prostředí a měly by zpravidla podléhat systematickému posouzení vlivů na životní prostředí“, vykládat v tom smyslu, že brání takovým právním předpisům, jako jsou vnitrostátní právní předpisy, které pro definování pojmu „menší oblasti na místní úrovni“ podle čl. 3 odst. 3 směrnice 2001/42/ES odkazují pouze na kvantitativní údaje?
 3)
 V případě záporné odpovědi na předchozí otázku musí být odst. 2 a 3 čl. 3 směrnice 2001/42/ES, vykládané s ohledem na desátý „bod odůvodnění“ téže směrnice, podle kterého „všechny plány a programy, které podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin vyžadují posouzení, mohou mít významný vliv na životní prostředí a měly by zpravidla podléhat systematickému posouzení vlivů na životní prostředí“, vykládány v tom smyslu, že brání takovým právním předpisům, jako jsou vnitrostátní právní předpisy, které osvobozují od automatického a povinného podrobení strategickému posuzování vlivů na životní prostředí všechny projekty rozvoje nových či stávajících rozšiřujících se městských oblastí, které se dotýkají plochy do 40 hektarů, nebo projekty obnovy nebo rozvoje městských oblastí v rámci stávajících městských oblastí, které se dotýkají plochy do 10 hektarů, i když vzhledem k možným dopadům na lokality pro ně již bylo považováno za nezbytné posouzení dopadů podle článků 6 a 7 směrnice 92/43/EHS?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30).
 (2) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7).


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/20
 Žaloba podaná dne 22. února 2006 – RKW v. Komise
 (Věc T-55/06)
 (2006/C 96/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: RKW AG Rheinische Kunststoffwerke (Worms, Německo) (zástupce: H.-J. Hellmann)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí žalobkyně ze dne 30. listopadu 2005 v řízení podle článku 81 ES (věc K(2005) 4653 konečné, COMP/F/38.354 – Průmyslové pytle) doručené žalobkyni dne 14. prosince 2005, v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 podpůrně snížit pokutu uloženou žalobkyni;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně zpochybňuje rozhodnutí Komise K(2005)4634 konečné ze dne 30. listopadu 2005 ve věci COMP/F/38.354 – Průmyslové pytle. V napadeném rozhodnutí byla žalobkyni uložena pokuta za porušení článku 81 ES, jelikož se, podle Komise, zúčastnila komplexu dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví průmyslových pytlů v Belgii, Německu, Španělsku, Francii, Lucembursku a Nizozemsku.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu, že správa musí být soudržná a zákonná. Způsob, jakým žalovaná uděluje pokuty, nenáleží do působnosti zmocňovacího ustanovení, jmenovitě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962 (1) nebo nařízení č. 1/2003 (2). V tomto ohledu žalobkyně rovněž tvrdí, že byly porušeny zásady rovného zacházení a proporcionality.
 Krom toho si žalobkyně stěžuje, že čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962 a pokyny pro stanovení výše pokut byly nesprávně použity. Zejména provedení a posouzení důkazu ve vztahu k žalobkyni byly nesprávné. Navíc, s ohledem na předcházející správní praxi byla žalobkyně pokutována nepřiměřeně. Pokud jde o výši počáteční pokuty uložené z důvodu závažnosti porušení, žalobkyně tvrdí, že byla v mnoha ohledech vystavena nerovnému zacházení ve srovnání s ostatními účastníky řízení, kterým bylo toto rozhodnutí rovněž adresováno. Krom toho žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně určila trvání porušení a nevzala v úvahu polehčující okolnosti. Konečně žalobkyně tvrdí, že čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17/1962 byl rovněž porušen, jelikož pokuta byla ve světle použití oznámení o neuložení nebo snížení pokut nesprávně stanovena.
 (1) Rada EHS: Nařízení č. 17 První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 13, 21.2.1962, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3)
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).