text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/26
 Žaloba podaná dne 14. června 2016 – Lidl Stiftung v. EUIPO – Primark Holdings (LOVE TO LOUNGE)
 (Věc T-305/16)
 (2016/C 287/32)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: M. Kefferpütz a A. Berger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Primark Holdings (Dublin, Irsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „LOVE TO LOUNGE“ – Ochranná známka Evropské unie č. 8 500 548
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. března 2016, ve věci R 489/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil a prohlásil ochrannou známku Evropské unie č. 8 500 548 za neplatnou;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení;
 —
 uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení před EUIPO.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení článků 75 a 76 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 16. července 2013 — ClientEarth v. Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs
 (Věc C-404/13)
 2013/C 274/25
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court of the United Kingdom
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: ClientEarth
 Odpůrce: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs
 Předběžné otázky
 1)
 Pokud v určité zóně nebo aglomeraci nebylo dosaženo souladu s mezními hodnotami pro oxid dusičitý podle směrnice o kvalitě ovzduší (2008/50/ES) (1) (dále jen „směrnice“) k 1. lednu 2010, lhůtě stanovené v příloze XI směrnice, je členský stát povinen požádat podle směrnice nebo podle článku 4 SEU o prodloužení této lhůty v souladu s článkem 22 směrnice?
 2)
 V případě kladné odpovědi: za jakých okolností může být členský stát (případně) zproštěn této povinnosti?
 3)
 V jakém rozsahu jsou povinnosti členského státu, který nesplnil článek 13, (případně) dotčeny článkem 23 (zejména jeho druhým odstavcem)?
 4)
 V případě nedodržení článků 13 nebo 22, jaké prostředky nápravy (případně) musí vnitrostátní soud s ohledem na vnitrostátní právo stanovit, aby byl dodržen článek 30 směrnice nebo články 4 SEU nebo 19 SEU?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/23
 Žaloba podaná dne 2. července 2013 — Evropská komise v. Bulharská republika
 (Věc C-376/13)
 2013/C 252/39
 Jednací jazyk: bulharština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun, G. Koleva, L. Malferrari)
 Žalovaná: Bulharská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že Bulharská republika tím, že podle § 5a odst. 1 a 2 přechodných a závěrečných ustanovení ZES (zákon o elektronických komunikacích) omezila počet podniků, kterým lze přidelit rádiové kmitočty pro digitálně pozemní šíření a kterým se udělí oprávnění pro poskytování příslušných služeb elektronických komunikací, na dva (zatímco by mohlo potenciálně přicházet v úvahu až pět podniků), nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z požadavků čl. 2 odst. 1 směrnice o hospodářské soutěži [směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací];
 —
 konstatovat, že Bulharská republika tím, že podle čl. 47a odst. 1 a čl. 48 odst. 3 ZES zakazuje podnikům, které nabízejí televizní obsahy a jejichž programy nejsou vysílány v Bulharské republice, jakož i osobám, které jsou s těmito podniky propojené, účast na nabídkových řízení pro přidělení rádiových kmitočtů pro digitálně pozemní šíření a poskytování příslušných [služeb], nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z požadavků čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice o hospodářské soutěži, čl. 7 odst. 3 autorizační směrnice [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací] a čl. 9 odst. 1 rámcové směrnice [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací];
 —
 konstatovat, že Bulharská republika tím, že podle čl. 48 odst. 5 ZES zakazuje držitelům rádiových kmitočtů pro digitálně pozemní šíření zřizovat služby elektronických komunikací pro rozhlasové a televizní vysílání, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z požadavků čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice o hospodářské soutěži, čl. 7 odst. 3 autorizační směrnice a čl. 9 odst. 1 rámcové směrnice;
 —
 uložit Bulharské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropská komise tvrdí, že Bulharská republika nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z požadavků čl. 2 odst. 1 a 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice Komise 2002/77/ES (1) ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací (dále jen „směrnice o hospodářské soutěži“), čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES (2) ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (dále jen „autorizační směrnice“) a čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (3) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (dále jen „rámcová směrnice“).
 —
 Bulharská republika nesplnila požadavky čl. 2 odst. 1 směrnice o hospodářské soutěži, podle níž členské státy neudělují nebo neudržují v platnosti výlučná nebo zvláštní práva na zřizování a/nebo zajišťování sítí elektronických komunikací nebo na poskytování veřejně přístupných služeb elektronických komunikací. Bulharská republika prostřednictvím legislativního aktu omezila počet podniků, kterým lze udělit oprávnění k užívání rádiových kmitočtů pro digitálně pozemní šíření a které poskytují služby v této oblasti jako poskytovatel multiplexu, na dva (zatímco by mohlo potenciálně přicházet v úvahu až pět podniků). Došlo k tomu na základě nepřiměřených a neobjektivních kritérií. Bulharská republika tak založila zvláštní práva pro poskytování těchto služeb elektronických komunikací.
 —
 Bulharská republika nesplnila požadavky čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice o hospodářské soutěži, čl. 7 odst. 3 autorizační směrnice a čl. 9 odst. 1 rámcové směrnice, podle nichž měly být rádiové kmitočty pro služby elektronických komunikací přiděleny na základě objektivních, srozumitelných, nediskriminačních a přiměřených kritérií. Bulharská republika stanovila kritéria pro účast na nabídkových řízení pro přidělení rádiových kmitočtů pro digitálně pozemní šíření, které nebyly ve vztahu ke sledovaným cílům přiměřená; Bulharská republika tím, že stanovila kritéria pro přidělení rádiových kmitočtů pro digitálně pozemní šíření, která nebyla přiměřená a mohou tak řadu podniků odradit od účasti na takových nabídkových řízeních, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z čl. 2 odst. 2 směrnice o hospodářské soutěži, zajistit, aby byl každý podnik oprávněn poskytovat služby elektronických komunikací.
 (1) Úř. věst. L 249, s. 21; Zvl. vyd. 08/02, s. 178.
 (2) Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337.
 (3) Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349.


text:
 4.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo (Španělsko) dne 6. ledna 2016 – Banco Popular Español S.A. a PL Salvador, S.A.R.L. v. Maria Rita Giraldez Villar a Modesto Martínez Baz
 (Věc C-7/16)
 (2016/C 118/11)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia no 11 de Vigo
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Banco Popular Español S.A. a PL Salvador, S.A.R.L.
 Žalovaní: Maria Rita Giraldez Villar a Modesto Martínez Baz
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba směrnici Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách s ohledem na články 38 a 47 Listiny základních práv Evropské unie (2) vykládat v tom smyslu, že je s nimi v rozporu judikatorní výklad takového zákonného ustanovení členského státu, jako je článek 1535 španělského občanského zákoníku, který omezuje jeho použití na nalézací fázi do vydání rozsudku a brání jeho použití ve vykonávací fázi poté, co byl vydán rozsudek nebo uplynula lhůta, aniž byla předložena žalobní odpověď, a v mezidobí není plně uspokojena pohledávka věřitele?
 2)
 Brání předpisy Evropské unie uvedené v první otázce takovému pravidlu vnitrostátního práva, jako je článek 1535 španělského občanského zákoníku, které umožňuje, aby byla třetí osobě postoupena pohledávka, jejíž jednou stranou je podnikatel a druhou spotřebitel, aniž je vyžadováno věrohodné oznámení samotného postoupení, jeho titulu neboli důvodu uvedenému spotřebiteli a aniž je potřebné, aby byla uvedena a dokladována (a to v každém případě) určitá cena nabytí pohledávky s upřesněním uskutečněného odpisu nebo snížení?
 3)
 Je třeba vykládat rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 9. března 1978 ve věci [106/77], Simmenthal (3), v tom smyslu, že k dosažení účelu směrnice uvedené v první otázce s ohledem na články 38 a 47 Listiny základních práv Evropské unie nesmí vnitrostátní soud použít takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je článek 1535 španělského občanského zákoníku, které brání využít vykoupení sporných pohledávek v témže řízení, v němž je postoupená pohledávka předmětem výkonu rozhodnutí, a uvaluje na spotřebitele břemeno zahájení nového nalézacího řízení v propadné lhůtě 9 dní od oznámení postoupení se souvisejícími náklady (advokát, zmocněnec, soudní poplatky, určení příslušného soudu, když postupník nemá bydliště ve Španělsku...) proti novému majiteli postoupené pohledávky, aby mohl provést vykoupení?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29.
 (2) Úř. věst. C 364, s. 1.
 (3) EU:C:1978:49


text:
 15.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/49
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 16. listopadu 2016
 ve věci E-4/16
 Kontrolní úřad ESVO v. Norsko
 (Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinností – článek 33 dohody o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru – opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora ESVO)
 (2017/C 189/13)
 Ve věci E-4/16, Kontrolní úřad ESVO v. Norsko – NÁVRH na prohlášení, že Norské království nesplnilo své povinnosti v souladu s článkem 33 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora tím, že do dne uplynutí stanovené lhůty nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora ze dne 2. prosince 2013 ve věci E-13/13, Kontrolní úřad ESVO v. Norsko, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, dne 16. listopadu 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1.
 Prohlašuje, že Norské království nesplnilo své povinnosti v souladu s článkem 33 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora tím, že do dne uplynutí stanovené lhůty nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora ze dne 2. prosince 2013 ve věci Kontrolní úřad ESVO v. Norsko, E-13/13.
 2.
 Ukládá Norskému království uhradit náklady řízení.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/28
 Žaloba podaná dne 5. prosince 2011 — Biogas Nord Anlagenbau v. Komise
 (Věc T-629/11)
 2012/C 49/50
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Biogas Nord Anlagenbau GmbH (Bielefeld, Německo) (zástupce: C. Birkemeyer, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil podle článku 264 SFEU rozhodnutí Komise 2011/527/EU ze dne 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „KStG, Sanierungsklausel (systém převodu daňových ztrát)“ (oznámeno pod číslem K(2011) 275);
 —
 uložil Komisi podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod: dodržení zásady soukromého věřitele
 V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se v případě § 8c odst. 1a německého Körperschaftsteuergesetz (zákon o dani z příjmu právnických osob) (dále jen „KStG“) nejedná o státní podporu ve smyslu článku 107 a násl. SFEU, neboť zvýhodněné podniky poskytují protiplnění stejné hodnoty, které obstojí ve srovnání s chováním soukromého věřitele v tržním hospodářství.
 2)
 Druhý žalobní důvod: chybějící selektivnost
 Žalobkyně ohledně tohoto bodu tvrdí, že se v případě § 8c odst. 1a KStG nejedná o státní podporu ve smyslu článku 107 a násl. SFEU, neboť toto ustanovení nemá žádný selektivní zvýhodňující účinek.
 3)
 Třetí žalobní důvod: ochrana legitimního očekávání
 Žalobkyně v rámci třetího žalobního důvodu tvrdí, že se na podniky, které předtím, než se dozvěděly o řízení zahájeném Komisí podle čl. 108 odst. 2 SFEU, provedly převody nemovitostí, vztahuje ve vztahu k napadenému rozhodnutí ochrana legitimního očekávání.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/15
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. dubna 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia) – Agip Petroli SpA v. Capitaneria di porto di Siracusa, Capitaneria di porto di Siracusa – Sezione staccata di Santa Panagia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
 (Věc C-456/04) (1)
 (Námořní kabotáž - Nařízení (EHS) č. 3577/92 - Právo použitelné na posádky lodí nad 650 gt provozující ostrovní kabotáž - Pojem „cesta, která následuje nebo předchází“ cestě kabotáže)
 (2006/C 143/26)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Agip Petroli SpA
 Žalovaní: Capitaneria di porto di Siracusa, Capitaneria di porto di Siracusa – Sezione staccata di Santa Panagia, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia – Výklad čl. 3 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7) – Právo použitelné na posádky lodí nad 650 gt provozující ostrovní kabotáž – Pojem cesta, která následuje nebo předchází cestě do jiného nebo cestě z jiného členského státu
 Výrok
 Pojem „cesta, která následuje nebo předchází“ cestě kabotáže, uvedený v čl. 3 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) zahrnuje v zásadě každou cestu z jiného státu nebo do jiného státu, nezávisle na přítomnosti nákladu na palubě. Nemohou však být připuštěny cesty bez nákladu na palubě provedené zneužívajícím způsobem za účelem obejití pravidel stanovených nařízením č. 3577/92. Konstatování zneužívajícího jednání vyžaduje jednak, aby mezinárodní cesta bez nákladu navzdory formálnímu použití podmínek stanovených v čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení měla za následek, že se na majitele lodi ve všech záležitostech týkajících se posádky vztahují pravidla státu vlajky, čímž není dodržen cíl čl. 3 odst. 2 téhož nařízení, kterým je umožnit použití pravidel hostitelského státu na všechny záležitosti týkající se posádky v případě ostrovní kabotáže. Jednak musí rovněž ze všech objektivních skutečností vyplývat, že podstatným cílem této mezinárodní cesty bez nákladu je vyhnutí se použití čl. 3 odst. 2 nařízení č. 3577/92 ve prospěch odstavce 3 téhož článku.
 (1) Úř. věst. C 19, 22.1.2005.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/30
 Žaloba podaná dne 11. června 2012 — Gretsch-Unitas v. Komise
 (Věc T-252/12)
 2012/C 227/51
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Gretsch-Unitas GmbH (Ditzingen, Německo) a Gretsch-Unitas GmbH Baubeschläge (Ditzingen, Německo) (zástupci: H.-J. Hellmann, C. Malz a S. Warken, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 28. března 2012 vydané v řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) a článku 53 Dohody o EHP (COMP/39.452 — Kování pro okna a francouzská okna), doručené žalobkyním dne 3. dubna 2012, v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;
 —
 podpůrně, snížil pokutu uloženou žalobkyním;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1)
 Zaprvé žalovaná napadené rozhodnutí, pokud jde o stanovení základní částky pokuty připadající na žalobkyně, dostatečně neodůvodnila a porušila tak povinnost odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU jakožto podstatnou formální náležitost.
 2)
 Zadruhé žalovaná zacházela s žalobkyněmi při stanovení základní částky pokuty připadající na žalobkyně bez jakéhokoliv objektivního důvodu ve srovnání s jinými zúčastněnými podniky rozdílně a porušila tak zásadu proporcionality a rovného zacházení.
 3)
 Zatřetí žalovaná nesprávně stanovila výši pokuty připadající na žalobkyně, neboť nesprávně stanovila rozsah snížení pokuty pro žalobkyně jakožto první podnik, který předložil důkaz s významnou přidanou hodnotou. Žalovaná rovněž právně bezvadným způsobem neodůvodnila způsob, kterým stanovila rozsah snížení pokuty pro žalobkyně jakožto první podnik, který předložil důkaz s významnou přidanou hodnotou.
 4)
 Začtvrté žalovaná porušila při vyměření slevy z pokuty žalobkyň zásadu rovného zacházení a proporcionality tím, že neposkytla žádné vyrovnání za konkurenční výhodu, kterou Siegenia získala s odkazem na svou hospodářskou situaci.
 5)
 Zapáté je rozhodnutí žalované s ohledem na zohlednění závažnosti protiprávního jednání při stanovení pokuty pro žalobkyně nesprávné.
 6)
 Zašesté žalovaná při výkonu svého volného uvážení nezohlednila v rámci stanovení pokuty pro žalobkyně jejich podstatně menší účast na jednání relevantním z hlediska kartelového práva jako polehčující okolnost.
 7)
 Zasedmé systém pokut žalované porušuje celkově zásadu individualizace trestů a pokut a je tudíž v rozporu s právem.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/5
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Simona Kornhaas v. Thomas Dithmar jednající jako insolvenční správce společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd
 (Věc C-594/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Úpadková řízení - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Článek 4 odst. 1 - Určení rozhodného práva - Právní úprava členského státu, která stanoví povinnost jednatele společnosti nahradit této společnosti platby, které byly poskytnuty poté, co se společnost stala platebně neschopnou - Použití této právní úpravy na společnost založenou v jiném členském státě - Články 49 SFEU a 54 SFEU - Omezení svobody usazování - Neexistence“)
 (2016/C 048/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Simona Kornhaas
 Žalovaný: Thomas Dithmar jednající jako insolvenční správce společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd
 Výrok
 1)
 Článek 4 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že do jeho působnosti spadá žaloba směřující proti řediteli společnosti založené podle anglického nebo waleského práva, na jejíž majetek bylo zahájeno úpadkové řízení v Německu, která byla podána k německému soudu správcem podstaty této společnosti a směřuje na základě takového vnitrostátního ustanovení, jako je § 64 odst. 2 první věta zákona o společnostech s ručením omezeným, na náhradu plateb, které tento ředitel poskytl před zahájením úpadkového řízení, avšak poté, co bylo určeno, že se tato společnost stala platebně neschopnou.
 2)
 Články 49 SFEU a 54 SFEU nebrání použití takového ustanovení vnitrostátního práva, jako je § 64 odst. 2 první věta zákona o společnostech s ručením omezeným, vůči řediteli společnosti založené podle anglického nebo waleského práva, na jejíž majetek bylo zahájeno úpadkové řízení v Německu.
 (1) Úř. věst. C 127, 20.4.2015.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/12
 Žaloba podaná dne 9. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-56/05)
 (2005/C 93/22)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 9. února 2005 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Triantafyllouem, zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/48/ES ze dne 3. června 2003 o zdanění příjmů z úspor v podobě úrokových plateb (Úř. věst. L 157, 26.6.2003, s. 38) nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 17 této směrnice;
 2)
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Lhůta k provedení této směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 1. ledna 2004.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. prosince 2011 — Google v. OHIM — G-mail (GMail)
 (Věc T-527/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2012/C 227/32
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Google, Inc. (Wilmington, Spojené státy) (zástupci: M. Kinkeldey a A. Bognár, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: G-mail GmbH (Los Angeles, Spojené státy) (zástupce: S. Eble, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2010 (věc R 342/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Giersch Ventures LLC a Google, Inc.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodovat.
 2)
 Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a každá nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. ledna 2017 Birkenstock Sales GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. listopadu 2016 ve věci T-579/14, Birkenstock Sales GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 (Věc C-26/17 P)
 (2017/C 151/20)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Birkenstock Sales GmbH (zástupci: C. Menebröcker, Rechtsanwalt a V. Töbelmann, Rechtsanwältin)
 Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 9. listopadu 2016 (věc T-579/14) v rozsahu, v němž zamítl žalobu navrhovatelky,
 —
 vyhověl návrhovým žádáním podaným v prvním stupni u Tribunálu Evropské unie týkajícím se výrobků, pro něž byla žaloba navrhovatelky zamítnuta,
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem, Tribunálem a odvolacím senátem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Navrhovatelka se domáhá zrušení rozsudku Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 ve věci T-579/14 týkajícího se mezinárodního zápisu ochranné známky č. 1132742 v rozsahu, v němž zamítl žalobu navrhovatelky, a vyhovění návrhovým žádáním podaným v prvním stupni u Tribunálu týkajícím se výrobků, pro něž byla žaloba navrhovatelky zamítnuta.
 2.
 Navrhovatelka se nejprve opírá o porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) z důvodu, že Tribunál nesprávně použil zásady o trojrozměrné ochranné známce na mezinárodní zápis ochranné známky, která je předmětem tohoto řízení. Navrhovatelka dále tvrdí, že Tribunál při posouzení mezinárodního zápisu ochranné známky podle zásad o trojrozměrné ochranné známce neurčil „normy a zvyklosti odvětví“ pro výrobky, které jsou předmětem tohoto řízení, a konečně, že na posouzení s ohledem na celkový dojem mezinárodního zápisu ochranné známky uplatnil přísnější kritéria, než stanoví čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.
 3.
 Kromě toho navrhovatelka namítá rozporuplnost prvoinstančního rozsudku v rozsahu, v němž je v něm konstatováno, že rozlišovací způsobilost označení musí být stanovena podle označení jako takového, avšak do posouzení zahrnuje i otázky používání a pro posouzení otázky, zda pro označení lze zároveň zohlednit dvojrozměrné a trojrozměrné používání, odkazuje na svůj vlastní dřívější rozsudek.
 4.
 Navrhovatelka dále tvrdí zkreslení skutkových okolností v rozsahu, v němž rozsudek uvádí, že EUIPO nemusí podložit svůj názor, že mezinárodní zápis ochranné známky se výrazně neodchyluje od obvyklého užívání v dotčeném odvětví, neboť odvolací senát vycházel ze skutečností, které vyplývají z obecně nabytých praktických zkušeností o uvádění dotčených výrobků na trh a které každý může znát.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 8.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. dubna 2015 – Drogenhilfe Köln Projekt v. OHIM (Rauschbrille)
 (Věc T-319/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Rauschbrille - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 190/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Drogenhilfe Köln Projekt gGmbH (Kolín, Německo) (zástupce: V. Schoene, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. ledna 2014 (věc R 1356/2013-1) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení Rauschbrille jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Drogenhilfe Köln Projekt gGmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 7.7.2014.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/24
 Žaloba podaná dne 24. února 2005 Omega, S.A. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-90/05)
 (2005/C 115/46)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 24. února 2005 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky vzory) podaná Omega, S.A., se sídlem v Bienne (Švýcarsko), zastoupenou P. González-Bueno Catalán de Ocon.
 Omega Engineering, Inc., se sídlem ve Stamfordu, Connecticut (USA) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 10. prosince 2004 ve věci R 330/2002-2;
 —
 uložil Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Obrazová ochranná známka OMEGA pro výrobky a služby ve třídách 3, 9, 14, 16, 25, 28, 35, 37, 38, 41 a 42 – přihláška č. 225 771
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Omega Engineering Inc.
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Národní slovní a obrazová ochranná známka OMEGA, MICROMEGA, OMEGA.COM, OMEGASOFT, OMEGANET pro zboží ve třídách 1, 2, 6, 7, 8, 9, 11, 14, 16, 17, 18, 35, 41 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí zápisu pro výrobky a služby ve třídách 9 a 42
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, (Úř. věst. L 11, s. 1).


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Landgericht Berlin ze dne 31. srpna 2004 ve věci zápisu innoventif Limited do obchodního rejstříku, účastník řízení: innoventif Limited
 (Věc C-453/04)
 (2005/C 6/53)
 jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Landgericht Berlin ze dne 31. srpna 2004 ve věci zápisu innoventif Limited do obchodního rejstříku, účastník řízení: innoventif Limited, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 28. října 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Landgericht Berlin žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Je slučitelné se svobodou usazování společností podle článků 43, 48 Smlouvy o ES, že zápis do obchodního rejstříku pobočky založené ve Spolkové republice Německo kapitálové společnosti se sídlem ve Velké Británii je závislý na zaplacení zálohy, která je vyměřena podle očekávaných nákladů na zveřejnění předmětu podnikání společnosti tak, jak je stanoven v relevantních ustanoveních Memorandum of Association?


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/28
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Komise v. CAE Consulting
 (Věc T-474/07)
 (2008/C 79/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A.-M. Rouchaud-Joët, S. Lejeune, zmocněnci, a O. Prost, advokát)
 Žalovaná: CAE Consulting GmbH (Sexau, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že žaloba Komise je přípustná a opodstatněná, a vyhovět jí;
 —
 uložit žalované povinnost uhradit Komisi hlavní pohledávku ve výši 25 574 eur, zvýšenou o úroky z prodlení ve výši 10 189,31 eur pro období do 31. prosince 2007 a 3,67 eur za každý den prodlení od 1. ledna 2008 do úplného zaplacení, přičemž tyto úroky se musí rovněž kapitalizovat od 31. května 2001;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobkyně navrhuje, aby Soud uložil žalované povinnost vrátit zůstatek zálohy, kterou jí Společenství poskytlo, zvýšenou o úroky z prodlení, jelikož nesplnila část smlouvy o podpoře („Cost reimbursement contract“) EP č. 26970, která byla uzavřena s konsorciem, jehož byla členem, a která se týkala projektu „Neutral Archiving of EDA Data (ARCHIVE)“ v rámci čtvrtého evropského strategického programu pro výzkum a vývoj v oblasti informačních technologií (ESPRIT) (1994–1998).


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/36
 Žaloba podaná dne 2. července 2009 — Tecnoprocess v. Komise a delegace Evropské komise v Maroku
 (Věc T-264/09)
 2009/C 220/76
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Tecnoprocess Srl (Řím, Itálie) (zástupce: A. Majoli, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství, delegace Evropské komise v Maroku
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, ve smyslu článku 232 ES, nečinnost delegace Evropské unie v Rabatu a Evropské komise;
 —
 stanovit v souladu s článkem 288 Smlouvy mimosmluvní odpovědnost delegace a Komise vůči žalobkyni a uložit jim, společně a nerozdílně, aby ve prospěch žalobkyně nahradily škodu ve výši 1 000 000 eur (jeden milion eur).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v této věci je činná v řadě různých oblastí průmyslového trhu. Od roku 2002 je Tecnoprocess činná v oblastech zadávání zákazech spravovaných ředitelstvím EuropAid pro projekty, jejíchž cílem je platba vnější pomoci rozvojovým zemím ze strany Komise, financovaným z rozpočtu Evropské unie a Evropského rozvojového fondu. Touto žalobou chce podrobit přezkumu Soudu chování žalované v rámci provádění následujících smluv:
 —
 Smlouva EuropeAid 1144205/D/S/MA (zakázka 14/2003/meda/b7 — 4100/ib/96/0587) — RISTORAZIONE;
 —
 Smlouva EuropeAid 114194/D/S/MA (zakázka 15/2003/meda/b7 — 4100/ib/96/0587) — FREDDO;
 —
 Smlouva EuropeAid 114194/D/S/MA (zakázka 16/2003/meda/b7 — 4100/ib/96/0587) — FREDDO a
 —
 Smlouva EuropeAid/12088/D/S/MA) — Centre Assistance Technique des Industriels des Équipements pour véhicules (Cetiev) lots 3 a 6.
 První tři smlouvy uzavřené v rámci programů MEDA 1 se týkají dodávky zařízení a příslušenství pro restaurační služby a služby jídelen Office de la Formation professionnelle et de la Promotion du Travail (OFPPT) (Úřad pro odborné vzdělání a podporu práce) v Rabatu.
 Žalobkyně uplatňuje, že v rámci provádění těchto smluv OFPPT odmítl vypracovávat záznamy o přijetí zboží, ačkoliv používal sporné výrobky, které řádně dodala.
 Podobné těžkosti měla v rámci čtvrté smlouvy, která byla uzavřena v rámci MEDA 2 pro dodávky vysoce specializovaných přístrojů, které měly sloužit k provádění testů na filtrech automobilů.
 Nečinnost žalované spočívala v tom, že tato vzhledem k závažným nedostatkům při provádění sporných smluv nenašla žádné uspokojivé řešení s ohledem na zájmy žalované a je tak závažná, že zakládá mimosmluvní odpovědnost Společenství.
 Krom toho se žalobkyně dovolává porušení článku 56 finančního nařízení, zásady legitimního očekávání, zásady proporcionality a práva na důvěrnost.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Wuppertal (Německo) dne 16. října 2015 – Mircea Florian Freitag
 (Věc C-541/15)
 (2016/C 048/15)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Wuppertal
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mircea Florian Freitag
 Další účastníci: Angela Freitag, Vica Pavel, Stadt Wuppertal, Oberbürgermeister der Stadt Wuppertal
 Předběžná otázka
 Mají se články 18 SFEU a 21 SFEU vykládat tak, že orgány členského státu jsou povinny uznat změnu jména příslušníka tohoto státu, pokud je zároveň příslušníkem jiného členského státu a v tomto členském státě z důvodu změny jména nesouvisející se změnou rodinného stavu nabyl (zpět) své příjmení získané při narození, přestože k získání jména nedošlo během obvyklého pobytu příslušníka v jiném členském státě a došlo k němu na základě jeho vlastního návrhu?


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/3
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te 's-Hertogenbosch – Nizozemsko) – X v. Voorzitter van het managementteam van het onderdeel Belastingdienst/Z van de rijksbelastingdienst
 (Věc C-426/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/96/ES - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Článek 2 odst. 4 písm. b) - Dvojí použití energetických produktů - Pojem“)
 2014/C 421/04
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te 's-Hertogenbosch
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Žalovaný: Voorzitter van het managementteam van het onderdeel Belastingdienst/Z van de rijksbelastingdienst
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 4 písm. b) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ve znění směrnice Rady 2004/74/ES ze dne 29. dubna 2004, musí být vykládán v tom smyslu, že použití uhlí jakožto paliva při výrobě cukru a následné použití oxidu uhličitého, který vznikne spalováním tohoto energetického produktu, při výrobě chemických hnojiv, nepředstavuje „dvojí použití“ uvedeného energetického produktu ve smyslu tohoto ustanovení.
 Takové „dvojí použití“ naopak představuje použití uhlí jakožto paliva při výrobě cukru a následné použití oxidu uhličitého, který vznikne spalováním tohoto energetického produktu, v rámci téhož výrobního postupu, je-li nesporné, že výroba cukru nemůže bez použití oxidu uhličitého vzniklého spalováním uhlí proběhnout.
 2)
 Členský stát je za účelem výběru daně z energetických produktů, na něž se nevztahuje působnost směrnice 2003/96, oprávněn do vnitrostátního práva zavést pojem „dvojí použití“ s užším významem, než jaký tento pojem má ve smyslu čl. 2 odst. 4 písm. b) druhé odrážky uvedené směrnice ve znění směrnice 2004/74.
 (1) Úř. věst. C 399, 22.12.2012.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. června 2009 Luigim Marcucciem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 31. března 2009 ve věci F-146/07, Marcuccio v. Komise
 (Věc T-239/09 P)
 2009/C 193/45
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 V každém případě:
 —
 zrušit v plném rozsahu a bezvýjimečně napadené usnesení;
 —
 prohlásit, že žaloba v prvním stupni, v jejímž rámci bylo přijato napadené usnesení, je v plném rozsahu a bezvýjimečně zcela přípustná.
 Hlavně:
 —
 vyhovět v plném rozsahu a bezvýjimečně návrhovým žádáním navrhovatele v jeho žalobě v prvním stupni a uložit odpůrkyni náhradu veškerých nákladů řízení, které vznikly v souvislosti s touto žalobou ve všech příslušných stupních.
 Podpůrně:
 —
 vrátit projednávanou věc Soudu pro veřejnou službu v jiném složení, aby rozhodl znovu ve věci samé.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tento kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 31. března 2009 ve věci F-146/07. Tímto usnesením byla prohlášena za částečně nepřípustnou a částečně neopodstatněnou žaloba, jejímž předmětem byl návrh na zrušení rozhodnutí žalované o nevyhovění návrhu žalobce, aby se provedlo šetření týkající se zásilky, která měla být kontaminovaná antraxem a jejíž obětí se měl stát sám žalobce v době, kdy byl přidělen k delegaci Komise v Angole, jakož i návrh na náhradu újmy, kterou utrpěl v důsledku uvedeného rozhodnutí.
 Na podporu svých tvrzení navrhovatel uvádí, že Soud pro veřejnou službou se měl při hodnocení nepřípustnosti a neopodstatněnosti jeho návrhových žádání dopustit ve více směrech nesprávného právního posouzení tím, že vycházel z nepravdivého a zkresleného skutkového stavu.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 8. května 2014 – Eurogate Distribution GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 (Věc C-226/14)
 2014/C 303/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Eurogate Distribution GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 Předběžné otázky
 1)
 Brání úprava obsažená ve směrnici 77/388/EHS (1) uložení daně z přidané hodnoty při dovozu u zboží, které bylo znovu vyvezeno jako zboží, které není zbožím Společenství, u kterého však vznikl celní dluh z důvodu porušení povinnosti podle článku 204 celního kodexu (2) – v daném případě konkrétně proto, že nedošlo ke včasnému splnění povinnosti zapsat skutečnost, že zboží opustilo celní sklad, do evidence zboží k tomu účelu určené, a to nejpozději v okamžiku tohoto opuštění?
 V případě záporné odpovědi na první otázku:
 2)
 Požaduje v takových případech úprava obsažená ve směrnici 77/388/EHS, aby byla u zboží uložena daň z přidané hodnoty při dovozu, nebo je v tomto ohledu ponechán prostor členským státům?
 a
 3)
 je celní skladovatel, který v rámci poskytování služeb uskladnil ve svém celním skladu zboží pocházející ze třetího státu, aniž může s tímto zbožím jakkoliv nakládat, dlužníkem daně z přidané hodnoty při dovozu zboží, která vznikla v důsledku porušení jeho povinnosti podle čl. 10 odst. 3 druhého pododstavce směrnice 77/388/EHS ve spojení s čl. 204 odst. 1 celního kodexu, i když není toto zboží ve smyslu čl. 17 odst. 2 písm. a) směrnice 77/388/EHS použito pro účely jeho zdanitelných plnění?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, 19.10.1992, s. 1.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2014 Debonair Trading Internacional Lda proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 23. září 2014 ve věci T-341/13, Groupe Léa Nature SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-537/14 P)
 (2015/C 118/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Debonair Trading Internacional Lda (zástupci: D. Selden, advokát, T. Alkin, barrister)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek, jímž bylo zrušeno rozhodnutí odvolacího senátu;
 —
 vrátit věc Tribunálu k dalšímu posouzení s pokynem, že dotčené ochranné známky jsou si podobné.
 —
 uložit dalšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení vzniklých v řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Navrhovatelka uplatňuje dva důvody kasačního opravného opravného prostředku, a sice porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce (1). Tvrdí, že Tribunál při své analýze dotčených ochranných známek nepoužil ustálenou judikaturu, takže dospěl k nesprávnému závěru, že se ochranné známky zcela liší.
 2.
 Zaprvé měl Soudní dvůr po svém konstatování, že ochranné známky si jsou na základě společného prvku „so“ foneticky podobné, učinit závěr, že jsou si alespoň v tomto rozsahu podobné celkově. Jeho závěr, že se ochranné známky nepodobají, navzdory společnému fonetickému prvku, byl důsledkem nepoužití ustálené judikatury týkající se povahy a stupně podobnosti vyžadované pro použití čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5.
 3.
 Zadruhé měl Soudní dvůr po svém konstatování, že ochranné známky si jsou foneticky podobné, učinit závěr, že si jsou v zásadě z podobných důvodů podobné i vzhledově (a tudíž a fortiori podobné ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b a čl. 8 odst.5)). Jeho závěr, že ochranné známky jsou vzhledově odlišné navzdory společnému vizuálnímu prvku „so“, byl důsledkem nepoužití ustálené judikatury při analýze vizuálního dopadu prvku „so“ u ochranných známek.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství
 Úř. věst. L 78, s. 1.


text:
 6.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/30
 Žaloba podaná dne 30. července 2004 Triantafyllia Dionyssopoulou proti Radě Evropské unie
 (Věc T-320/04)
 (2004/C 273/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 30. července 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie Triantafyllia Dionyssopoulou, s bydlištěm v Norwich Norfolk (Spojené království), zastoupenou Claudem Quackelsem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí oznámené dne 12. prosince 2003, které určilo pro výpočet důchodu opravný koeficient pro Řecko;
 —
 přiznal žalobkyni od 1. listopadu 2003 pro její důchod opravný koeficient pro Spojené království;
 —
 uložil Radě, aby žalobkyni zaplatila náhradu za majetkovou a nemajetkovou újmu – částku určenou ex aequo et bono na 20 000 eur, za újmu posouzenou s výhradou zvýšení v průběhu řízení na částku 50 000 eur;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v této věci, bývalá úřednice Společenství požívající invalidní důchod, brojí proti rozhodnutí správního orgánu, aby se na tento důchod použil opravný koeficient pro Řecko namísto opravného koeficientu pro Spojené království.
 V tomto ohledu žalobkyně upřesňuje, že na základě stanovení svého pobytu v tomto členském státě má právo na použití tohoto koeficientu a že odmítnutí, které je předmětem tohoto sporu, je protiprávní, jelikož popírá zásadu rovného zacházení, ochrany legitimního očekávání a řádné správy.
 Napadené rozhodnutí se navíc zakládá na zjevně nesprávném posouzení.


text:
 9.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja (Španělsko) dne 26. listopadu 2012 — Banco Popular Español S.A. v. Maria Teodolinda Rivas Quichimbo a Wilmar Edgar Cun Pérez
 (Věc C-537/12)
 2013/C 38/14
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 1 de Catarroja
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Banco Popular Español S.A.
 Žalovaní: Maria Teodolinda Rivas Quichimbo a Wilmar Edgar Cun Pérez
 Předběžné otázky
 Žádáme, aby Soudní dvůr rozhodl o těchto otázkách:
 1)
 Má se směrnice 93/13[/EHS] (1) vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která soudům rozhodujícím v takovém řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, jaké je stanoveno v článcích 681 až 695 Ley de Enjuiciamiento Civil de España 1/2000 (španělský zákon č. 1/2000 o občanském soudním řádu), znemožňuje přezkoumat z úřední povinnosti či na návrh některého z účastníků řízení zneužívající povahu určité klauzule obsažené ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, a to bez ohledu na to, zda spotřebitel vznesl námitku či nikoliv
 2)
 Nehledě na to, zda bude odpověď na výše uvedené otázky kladná nebo záporná, žádáme Soudní dvůr Evropské unie, aby se vyjádřil rovněž k otázce, zda se má směrnice 93/13 vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která soudům rozhodujícím v takovém řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou, jaké je stanoveno v článcích 681 až 695 Ley de Enjuiciamiento Civil de España 1/2000 (španělský zákon č. 1/2000 o občanském soudním řádu), znemožňuje přerušit toto řízení v případě následného zahájení nalézacího řízení, v němž se požaduje, aby byla prohlášena zneužívající povaha určité klauzule obsažené ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, která byla použita pro účely zahájení výše uvedeného řízení o výkonu rozhodnutí.
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29).


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/25
 Žaloba podaná dne 30. září 2011 — Volvo Trademark v. OHIM — Hebei Aulion Heavy Industries (LOVOL)
 (Věc T-524/11)
 2011/C 355/45
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Volvo Trademark Holding AB (Göteborg, Švédsko) (zástupce: M. Treis, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hebei Aulion Heavy Industries Co., Ltd (Xuanhua, Čína)
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. července 2011 ve věci R 1870/2010-1;
 —
 zamítnout přihlášku ochranné známky Společenství č. 5029731; a
 —
 uložit další účastnici řízení náhradu nákladů řízení vynaložené žalobkyní v tomto řízení, v řízení před odvolacím senátem a v řízení před námitkovým oddělením.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „LOVOL“ pro výrobky zařazené do tříd 7 a 12 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 5029731
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis slovní ochranné známky Společenství „VOLVO“ č. 2361087 pro výrobky a služby zařazené do tříd 1-9, 11-12, 14, 16-18, 20-22, 24-28 a 33-42; zápis obrazové ochranné známky Společenství „VOLVO“ č. 4804522 pro výrobky a služby zařazené do tříd 1-4, 6, 7, 9, 11-12, 14, 16, 18, 25, 28, 35-39 a 41; zápis obrazové ochranné známky Spojeného království „VOLVO“ č. 747361 pro výrobky zařazené do třídy 12; zápis slovní ochranné známky Spojeného království „VOLVO“ č. 747362 pro výrobky zařazené do třídy 12; zápis slovní ochranné známky Spojeného království „VOLVO“ č. 1051579 pro výrobky zařazené do třídy 7; zápis obrazové ochranné známky Spojeného království „VOLVO“ č. 1408143 pro výrobky zařazené do třídy 7
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009, jelikož odvolací senát nepřihlédl ke všem relevantním faktorům, když srovnával ochranné známky, a z tohoto důvodu došel k nesprávnému závěru, že ochranné známky si nejsou podobné. Porušení právního pravidla týkajícího se použití nařízení a konkrétně zásad stanovených Soudním dvorem Evropské unie ve věcech C-361/04 P, Ruiz-Picasso a další v. OHIM ze dne 12. ledna 2006, Sb. rozh. s. I-643 a C-252/07, Intel Corporation, Sb. rozh. s. I-8823 tím, že je uplatnil velmi formalisticky a tudíž nepřezkoumal podstatu námitek podle čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/50
 Žaloba podaná dne 16. září 2008 – Lemans v. OHIM – Turner (ICON)
 (Věc T-389/08)
 (2008/C 301/84)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lemans Corporation (Janesville, Spojené státy) (zástupce: M. Cover, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Stephen Turner (Luddington, Spojené království)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. července 2008 ve věci R 778/2007-2;
 —
 určit, že se námitka zamítá a že bude dotyčná ochranná známka Společenství zapsána; a
 —
 uložit dalšímu účastníku řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně odvolání před odvolacím senátem a Soudem prvního stupně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ICON“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 18 a 25 – přihláška č. 2 197 440
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastník řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní ochranná známka „IKON“ pro výrobky zařazené do třídy 9 – přihláška ochranné známky Spojeného království č. 2 243 676
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí přihlášky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Odvolací senát nesprávně posoudil, že další účastník řízení před odvolacím senátem měl legitimní zájem na podání námitky.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgerichts Berlin (Německo) dne 12. dubna 2017 – flightright GmbH v. Iberia Express SA
 (Věc C-186/17)
 (2017/C 221/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Berlin
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: flightright GmbH
 Odpůrkyně: Iberia Express SA
 Předběžná otázka
 Může právo na náhradu škody podle článku 7 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) existovat i tehdy, kdy cestující nestihne přímo navazující let kvůli relativně nepatrnému zpoždění na příletu, což má za následek zpoždění o tři hodiny a více v cílovém místě určení, i když každý z obou letů byl provozován jiným leteckým dopravcem a potvrzení o rezervaci vydala cestovní kancelář, která rezervovala celý let u jiného leteckého dopravce?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/42
 Žaloba podaná dne 29. prosince 2005 – Componenta v. Komise
 (Věc T-455/05)
 (2006/C 48/80)
 Jednací jazyk: finština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Componenta Oyj (Helsinky, Finsko) (zástupce: M. Savola, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2005) 3871 konečné ze dne 20. října 2005 o státní podpoře, kterou jako investiční podporu poskytla Finská republika společnosti Componenta;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení včetně příslušných úroků.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba se týká rozhodnutí Komise K(2005) 3871 konečné ze dne 20. října 2005, kterým bylo určeno, že Finská republika poskytla společnosti Componenta státní podporu zakázanou článkem 87 ES (Podpora č. C 37/2004, ex NN 51/2004).
 Komise má za to, že byla poskytnuta podpora v rámci režimu složeného ze dvou částí, kdy Componenta jednak prodala svůj kapitálový podíl (50 %) v pozemkové investiční společnosti Karkkilan Keskustakiinteistöt Oy městu Karkkila, které již dříve drželo 50 % kapitálu této společnosti, a naproti tomu uvedená pozemková investiční společnost splatila společnosti Componenta půjčku společníka, kterou do ní vložila posledně jmenovaná. Město Karkkila zároveň do společnosti vložilo novou doplňující půjčku ve stejné výši.
 Podle názoru Komise podpora vyplývá z kupní ceny a splacení půjčky společníka.
 Žalobkyně uplatňuje k odůvodnění své žaloby mimo jiné následující:
 Rozhodnutí Komise je, jak co se týče jeho odůvodnění, tak také uvedených částek v celém rozsahu chybné a protiprávní. Komise porušila podstatné formální náležitosti a dopustila se nesprávného posouzení, poněvadž očividně chybně zhodnotila jí v přezkumném řízení předložené důkazy. Rozhodnutí Komise porušuje také ustanovení o podporách v článku 87 ES. Vede k výsledku, který je nepřiměřený a tím porušuje zásadu proporcionality čl. 5 odst. 3 ES.
 Komise při ocenění prodaného podílu v pozemkové investiční společnosti zvolila nesprávný odhad. Na rozdíl od toho, co Komise uvedla, byla hodnota předmětu nákupu v okamžiku prodeje stanovena podle tržních podmínek.
 K mechanismu půjčky společníka žalobkyně uplatňuje, že jí tento mechanismus nepřinesl žádné hospodářské výhody. Komise tedy nesprávně posoudila povahu a význam tohoto mechanismu. Kromě toho jsou úvahy o mechanismu půjčky společníka, které Komise uvedla ve svém rozhodnutí, nejasné a nedostatečné.
 Žalobkyně konečně uplatňuje, že rozhodnutí Komise porušuje její praxi v jiných věcech týkajících se podpor a neodpovídá zásadám, které Komise stanovila ve svém sdělení členským státům o použití článků 92 a 93 Smlouvy o EHS a článku 5 směrnice Komise 80/723/EHS určeném veřejným podnikům z odvětví výroby (1).
 Co se týče investiční podmínky obsažené v kupní smlouvě žalobkyně uplatňuje, že Komise uvedenou podmínku a její význam nesprávně posoudila.
 (1) Úř. věst. C 307, 13.11.1993, s. 3.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 30. července 2009 — DAR Duale Abfallwirtschaft und Verwertung Ruhrgebiet GmbH v. Ministerstvo životního prostředí
 (Věc C-299/09)
 2009/C 267/59
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: DAR Duale Abfallwirtschaft und Verwertung Ruhrgebiet GmbH
 Žalovaný: Ministerstvo životního prostředí
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 2 písm. i) a k) nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole (1) ve spojení s čl. 1 písm. e) a f) směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (2) a bodem D10 Přílohy IIA a R1 přílohy IIB téže směrnice vykládat tak, že první z kritérií stanovených Soudním dvorem v rozsudku ze dne 13. 2. 2003, Komise v. Lucembursko, C-458/00, Recueil, s. I-1553, pro to, aby spalování odpadu bylo možné pokládat za energetické využití odpadu ve smyslu bodu R1 přílohy IIB citované směrnice (tj. hlavním účelem operace musí být umožnit odpadu plnit užitečnou funkci, tedy vyrobit energii), může být splněno i v případě, kdy není dána ani jedna z okolností, které Soudní dvůr v citovaném rozsudku uvádí jako okolnosti svědčící pro využití odpadu, tedy v případě, kdy platbu za tuto operaci neprovádí provozovatel zařízení, v němž má dojít ke spálení odpadu, vůči dodavateli odpadu, ani není toto zařízení technicky uzpůsobeno k tomu, aby v případě nedostatku odpadu mohlo být provozováno na základě primárních zdrojů energie?
 2)
 Pokud je odpověď na tuto otázku kladná, za jakých podmínek lze v takovém případě považovat danou operaci za využití odpadu?
 a)
 Lze od hlediska platby za operaci s odpadem zcela odhlédnout, nebo je pro možnost posouzení dané operace jako využití odpadu přinejmenším třeba, aby výtěžek provozovatele zařízení z prodeje tepelné či elektrické energie získané spálením daného množství odpadu převyšoval příjem provozovatele zařízení z platby za převzetí odpadu?
 Pokud jde o charakter zařízení příjemce odpadu, lze za dostačují okolnost svědčící pro operaci využití odpadu považovat to, že v rozhodnutí o povolení provozu je toto zařízení formálně klasifikováno jako zařízení pro energetické využívání odpadů a že se provozovatel zařízení smluvně zavázal dodávat do sítě určité množství tepelné energie, přičemž v případě porušení tohoto závazku by čelil smluvním sankcím, nebo je minimální podmínkou pro posouzení dané operace jako využití odpadu skutečnost, že provozovatel zařízení by byl z hlediska právního, technického i ekonomického reálně schopen provozovat dané zařízení alespoň přechodně na základě jiných paliv, než je odpad?
 (1) Úř. věst. L 30, S. 1, zvláštní vydání v českém jazyce Kapitola 15 Svazek 02 S. 176
 (2) Úř. věst. L 194, S. 39, zvláštní vydání v českém jazyce Kapitola 15 Svazek 01 S. 23


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/19
 Usnesení Soudního dvora ze dne 29. ledna 2014 – Simone Gbagbo v. Rada Evropské unie, Evropská komise, Republika Pobřeží slonoviny
 (Věc C-397/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Lhůta - Formální požadavky - Zjevná nepřípustnost“)
 2014/C 175/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Simone Gbagbo (zástupce: J.-C. Tchikaya, advokát)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen a M. Chavrier, zmocněnci, Evropská komise, Republika Pobřeží slonoviny (zástupce: J.-P. Mignard, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) ze dne 25. dubna 2013, Gbagbo v. Rada (T-119/11), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011 o změně rozhodnutí Rady 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 11, s. 36), a nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny (Úř. věst. L 11, s. 1), a to v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně – Zmrazení finančních prostředků – Povinnost uvést odvodnění – Zjevně nesprávné posouzení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 Simone Gbagbo ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie.
 3)
 Republika Pobřeží slonoviny ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. července 2013 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 30. dubna 2013 ve věci T-304/11, Alumina d.o.o. v. Rada a Komise
 (Věc C-393/13 P)
 2013/C 274/17
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, a G. Berrisch, advokát)
 Další účastnice řízení: Alumina d.o.o., Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 zamítnout žalobu;
 —
 uložit žalobkyni v prvním stupni řízení náhradu nákladů souvisejících s řízením o kasačním opravném prostředku a náhradu nákladů řízení v prvním stupni.
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Rada se na podporu svého kasačního opravného prostředku podaného proti rozsudku Tribunálu vydanému dne 30. dubna 2013 ve věci T-304/11, kterým Tribunál zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 464/2011 ze dne 11. května 2011 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovoz zeolitu A ve formě prášku pocházejícího z Bosny a Hercegoviny (1).
 Rada Tribunálu vytýká, že se dopustil nesprávného výkladu pojmu „prodeje uskutečněné v rámci běžného obchodního styku“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 a 6 základního nařízení (2). Rada konkrétněji tvrdí, že k prodejům mohlo dojít v rámci „běžného obchodního styku“, i když prodejce zvýšil svou prodejní cenu o prémii určenou k pokrytí rizika neplacení nebo opožděné platby.
 Podle Rady je opačný výklad přijatý Tribunálem mimoto neslučitelný se zásadou právní jistoty.
 (1) Úř. věst. L 125, s. 1.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 28. října 2004
 ve věci C-185/02: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Nakládání s odpady - Odstraňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů - Směrnice 96/59/ES)
 (2005/C 6/04)
 Jednací jazyk: portugalština
 Ve věci C-185/02, Komise Evropských společenství (zmocněnec: A. Caeiros) proti Portugalské republice (zmocněnci: L. Fernandes, M. Telles Romão a M. J. Lois), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 17. května 2002, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, S. von Bahr a J. Malenovský (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Portugalská republika tím, že ve stanovené lhůtě neuvědomila Komisi Evropských společenství o plánech upravených v článku 11 směrnice Rady 96/59/ES ze dne 16. září 1996 o odstraňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů (PCB/PCT), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z tohoto ustanovení.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise Evropských společenství a Portugalská republika ponesou své vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 180, 27.7.2002.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/9
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 26. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – SC Total Waste Recycling SRL v. Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
 (Věc C-487/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Odpady - Přeprava - Nařízení (ES) č. 1013/2006 - Přeprava v rámci Evropské unie - Jiné místo vstupu, než jaké je uvedeno v předchozím oznámení a souhlasu - Podstatná změna v podrobnostech přepravy odpadů - Nedovolená přeprava - Přiměřenost správní pokuty“)
 (2016/C 038/11)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SC Total Waste Recycling SRL
 Žalovaný: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
 Výrok
 1)
 Článek 17 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů, ve znění nařízení Komise (ES) č. 669/2008 ze dne 15. července 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že přeprava takových odpadů, jako jsou odpady uvedené v příloze IV tohoto nařízení, do země tranzitu přes jiný hraniční přechod, než jaký je uveden ve formuláři oznámení a odsouhlasen příslušnými orgány, musí být považována za podstatnou změnu v podrobnostech nebo podmínkách odsouhlasené přepravy, takže skutečnost, že příslušné orgány nebyly o této změně informovány, má za následek, že je přeprava odpadu nedovolená, neboť „se uskutečňuje způsobem, který není výslovně uveden ve formuláři oznámení“, ve smyslu čl. 2 bodu 35 písm. d) uvedeného nařízení.
 2)
 Článek 50 odst. 1 nařízení č. 1013/2006, ve znění nařízení (ES) č. 669/2008, podle něhož musí být sankce uplatňované členskými státy v případě porušení ustanovení tohoto nařízení přiměřené, musí být vykládán v tom smyslu, že uložení pokuty jakožto sankce za přepravu takových odpadů, jako jsou odpady uvedené v příloze IV tohoto nařízení, do země tranzitu přes jiný hraniční přechod, než jaký je uveden ve formuláři oznámení a odsouhlasen příslušnými orgány, jejíž základní výše odpovídá výši pokuty, která se ukládá v případě porušení povinnosti získat souhlas a podat předchozí písemné oznámení, lze považovat za přiměřené jen tehdy, pokud okolnosti, které charakterizují spáchané porušení, umožňují konstatovat, že se jedná o porušení rovnocenné závažnosti. Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby s přihlédnutím ke všem skutkovým a právním okolnostem věci, která mu byla předložena k rozhodnutí, a zejména rizikům, která mohou být tímto porušením způsobena v oblasti ochrany životního prostředí a lidského zdraví, ověřil, zda výše sankce nejde nad rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů spočívajících v zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí a lidského zdraví.
 (1) Úř. věst. C 7, 12. 1. 2015.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/10
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Beroep te Gent — Belgie) — Punch Graphix Prepress Belgium NV v. Belgische Staat
 (Věc C-371/11) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Přípustnost - Odkaz vnitrostátního práva na unijní právo - Směrnice 90/435/EHS - Směrnice 90/434/EHS - Zamezení dvojího ekonomického zdanění - Výjimka - Likvidace dceřiné společnosti při sloučení - Rozdělování zisku - Pojem „likvidace“)
 2012/C 379/16
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Beroep te Gent
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Punch Graphix Prepress Belgium NV
 Žalovaný: Belgische Staat
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Beroep te Gent — Výklad čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01 s. 147) — Zabránění dvojímu ekonomickému zdanění — Výjimka pro zisky rozdělené u příležitosti likvidace dceřiné společnosti — Pojem likvidace — Fúze sloučením, při které jsou převzaté dceřiné společnosti zrušeny bez likvidace — Možnost, aby vnitrostátní daňové orgány považovaly tento postup na základě vnitrostátních daňových předpisů, které jej pojednávají stejně jako fúzi, za spojený s likvidací
 Výrok
 Pojem „likvidace“ obsažený v čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států, ve znění směrnice Rady 2006/98/ES ze dne 20. listopadu 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že zrušení společnosti v rámci fúze sloučením nelze považovat za takovouto likvidaci.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/33
 Žaloba podaná dne 18. února 2008 – Di Bucci v. Komise
 (Věc F-23/08)
 (2008/C 116/64)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vittorio Di Bucci (Brusel, Belgie) (zástupce: M. van de Woude, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 11. dubna 2007 v rozsahu, v němž uděluje žalobci pouze jeden dodatečný prioritní bod za hodnotící období 2003 z celkového počtu 2 prioritní body a celkový počet 21 bodů a uložení žalované zaplacení náhrady škody
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 11. dubna 2007 v rozsahu, v němž uděluje žalobci pouze jeden dodatečný prioritní bod za hodnotící období 2003 z celkového počtu 2 prioritní body a celkový počet 21 bodů a uložení žalované zaplacení náhrady škody;
 —
 uložit žalované zaplacení náhrady škody ve výši 5 000 eur;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. března 2007 – Aluminium Silicon Mill Products v. Rada
 (Věc T-107/04) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Dumping - Dovoz silikonu pocházejícího z Ruska - Újma - Příčinná souvislost“)
 (2007/C 95/74)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Aluminium Silicon Mill Products GmbH (Zug, Švýcarsko) (zástupci: A. Willems a L. Ruessmann, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop, zmocněnec ve spolupráci s G. Berrischem, advokát)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Komise Evropských společenství (zástupci: T. Scharf a K. Talabér Ricz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 2229/2003 ze dne 22. prosince 2003 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu silikonu pocházejícího z Ruska a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 339, s. 3; Zvl. vyd. 11/48, s. 173).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 nařízení Rady (ES) č. 2229/2003 ze dne 22. prosince 2003 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu silikonu pocházejícího z Ruska a o konečném výběru uloženého prozatímního cla se zrušuje v rozsahu, v jakém žalobkyni ukládá antidumpingové clo.
 2)
 Rada ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 3)
 Komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/34
 Žaloba podaná dne 19. dubna 2016 – Polsko v. Komise
 (Věc T-167/16)
 (2016/C 243/37)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2016/180 ze dne 9. února 2016, kterým se mění příloha prováděcího rozhodnutí 2014/709/EU o veterinárních opatřeních pro tlumení afrického moru prasat v některých členských státech, pokud jde o položky pro Estonsko, Litvu a Polsko (Úř. věst. 2016, L 35, s. 12) v rozsahu, v němž jím byly do části II přílohy prováděcího rozhodnutí 2014/709/EU zahrnuty gmina Czyże, zbývající část gminy Zabłudów, jakož i gmina Hajnówka s městem Hajnówka;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality nedodržením požadavku vhodnosti použitých prostředků k dosažení zamýšlených cílů, nerespektování požadavku nezbytnosti použitých prostředků k dosažení zamýšlených cílů a nedodržení požadavku přiměřenosti napadených prostředků.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí stanovených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. 2011, L 55, s. 13), a v jednacím řádu Stálého výboru pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení povinnosti odůvodnit napadené rozhodnutí.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/59
 Žaloba podaná dne 26. dubna 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-37/13)
 2013/C 207/100
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (právní zástupci: S. Rodrigues a A. Blot, avocats)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět
 Zrušení rozhodnutí OLAF o zamítnutí žádosti žalobce o obnovení smlouvy na základě zrušení tohoto rozhodnutí rozsudkem Soudu pro veřejnou službu a žaloba na náhradu údajně utrpěné škody a nemajetkové a majetkové újmy.
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí OOUPS ze dne 8. srpna 2012, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o obnovení smlouvy;
 —
 v případě potřeby zrušit výslovné rozhodnutí ze dne 12. srpna 2010 o zamítnutí žádosti žalobce o obnovení smlouvy, pokud by jeho zrušení bylo zpochybněno v rámci řízení o kasačním opravném prostředku před Tribunálem;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí OOUPS ze dne 17. ledna 2013 o zamítnutí stížnost podané žalobcem dne 21. září 2012;
 —
 přiznat žalobci na základě utrpěné majetkové škody částku odpovídající rozdílu mezi odměnou, kterou by získal, kdyby byla jeho smlouva dočasného zaměstnance u OLAF obnovena na 4 roky, a odměnou, kterou skutečně získal od května 2011 (při zohlednění jeho nároků na důchod a jeho běžný kariérní postup);
 —
 nahradit majetkovou újmu utrpěnou žalobcem v důsledku ztráty možnosti získat smlouvu na dobu neurčitou, stanovenou ex aequo et bono a předběžně ve výši 250 000 eur;
 —
 přiznat žalobci částku stanovenou ex aequo et bono a předběžně ve výši 10 000 eur za utrpěnou morální újmu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 25. listopadu 2008 – Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e. V. v. Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH
 (Věc C-511/08)
 (2009/C 32/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Verbraucherzentrale Nordrhein-Westfalen e. V.
 Žalovaná: Handelsgesellschaft Heinrich Heine GmbH
 Předběžné otázky
 Mají být ustanovení článku 6 odst. 1 druhé věty a odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (1) vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž mohou být po spotřebiteli požadovány náklady na zaslání zboží také tehdy, jestliže odstoupil od smlouvy?
 (1) Úř. věst. L 144, s. 19.


text:
 15.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/6
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. února 2014 — AC-Treuhand v. Komise
 (Věc T-27/10) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trhy s cínovými tepelnými stabilizátory a tepelnými stabilizátory ESBO/estery - Rozhodnutí konstatující dva případy porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Poradenský podnik nepůsobící na dotčených trzích - Pokuty - Návrh na zrušení - Pojem „podnik“ - Zásada legality trestných činů a trestů - Doba trvání protiprávního jednání - Promlčení - Délka správního řízení - Přiměřená lhůta - Právo na obhajobu - Opožděná informace o vyšetřování - Strop ve výši 10 % obratu - Sankce uložená za dvě protiprávní jednání v jediném rozhodnutí - Pojem „jediné protiprávní jednání“ - Návrh na změnu - Částka pokut - Délka protiprávního jednání - Délka správního řízení - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Hodnota tržeb - Symbolická pokuta - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci)
 2014/C 78/12
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: AC-Treuhand AG (Curych, Švýcarsko) (zástupci: C. Steinle a I. Bodenstein, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Ronkes Agerbeek a R. Sauer, zmocněnci, ve vspolupráci s A. Böhlke, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 8682 final ze dne 11. listopadu 2009 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.589 — Tepelné stabilizátory) nebo, podpůrně, návrh na snížení částky uložených pokut.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti AC-Treuhand AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 100, 17. 4. 2010.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/15
 Žaloba podaná dne 8. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-370/06)
 (2006/C 261/28)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Maidani a P. Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES (1) ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí, a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená k provedení směrnice uplynula dne 5. května 2004.
 (1) Úř. věst. L 125, s. 15.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/43
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2010 — BASF Plant Science a další v. Komise
 (Věc T-293/08) (1)
 (Sbližování právních předpisů - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí - Autorizační postup pro uvádění na trh - Nepřijetí rozhodnutí - Žaloba pro nečinnost - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2010/C 221/71
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BASF Plant Science GmbH (Ludwigshafen, Německo), Plant Science Sweden AB (Svalöv, Švédsko), Amylogene HB (Svalöv) a BASF Plant Science Co. GmbH, dříve BASF Plant Science Holding GmbH (Ludwigshafen) (zástupci: D. Waelbroeck a U. Zinsmeister, advokáti, a D. Slater, solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. O’Reilly a M. C. Zadra, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: J. Bering Liisberg a R. Holdgaard, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba směřující k určení, že Komise tím, že nepřijala rozhodnutí na základě oznámení zaslaného žalobkyněmi ohledně uvedení geneticky modifikovaných brambor Amflora na trh, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (Úř. věst. L 106, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 77) a s čl. 5 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (Úř. věst. L 184, s. 23; Zvl. vyd. 01/03, s. 124).
 Výrok
 1)
 Není již třeba rozhodovat o této žalobě.
 2)
 Účastníci řízení ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


text:
 11.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. dubna 2016 – Marco Tronchetti Provera SpA a další v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
 (Věc C-206/16)
 (2016/C 251/08)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Marco Tronchetti Provera SpA, Antares European Fund Limited, Antares European Fund II Limited, Antares European Fund LP, Luca Orsini Baroni, UniCredit SpA, Lauro Sessantuno SpA
 Odpůrkyně: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
 Předběžná otázka
 Brání správnému použití čl. 5 odst. 4 druhého pododstavce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES (1) ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí, s ohledem na obecné zásady stanovené v čl. 3 odst. 1 téže směrnice, jakož i správnému použití obecných zásad evropského práva, kterými jsou zásady právní jistoty, legitimního očekávání, proporcionality, přiměřenosti, transparentnosti a zákazu diskriminace, takové vnitrostátní právní předpisy, jako jsou čl. 106 odst. 3 písm. d) bod 2) legislativního nařízení č. 58 ze dne 24. února 1998 (úplné znění předpisů v oblasti finančního zprostředkování podle článků 8 a 21 zákona č. 52 ze dne 6. února 1996), ve znění pozdějších změn, a článek 47 g rozhodnutí Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob č. 11971 ze dne 14. května 1999 (prováděcí nařízení k legislativnímu nařízení č. 58 ze dne 24. února 1998 o emitentech), ve znění pozdějších změn, v rozsahu ve kterém uvedená ustanovení opravňují Consob k navýšení nabídky převzetí podle uvedeného článku 106, pokud je splněna podmínka, že došlo „ke koluzní dohodě mezi předkladatelem nabídky nebo osobami, které jednají ve shodě s ním, a jedním nebo více prodávajícími“, aniž by bylo konkrétně specifikováno jednání vytvářející takovouto situaci, tedy bez jasného určení okolností a kritérií, za kterých je Consob oprávněna upravit cenu nabídky převzetí směrem nahoru?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (Úř. věst. L 142, s. 12; Zv. vyd. 17/02, s. 20).


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/22
 Žaloba podaná dne 24. května 2004 Freixenet S.A. proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu.
 (Věc T-188/04)
 (2004/C 217/41)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 24. května 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu Freixenet S.A., se sídlem v Sant Sadurní d'Anoia (Španělsko), zastoupenou Fernandem de Visscherem, Emmanuelem Cornuem, Ericem De Grysem a Donatiennem Moreauem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 11. února 2004 a rozhodl, že přihláška ochranné známky Společenství č. 32540 bude zveřejněna v souladu s článkem 40 nařízení č. 40/94;
 —
 podpůrně zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 11. února 2004;
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Freixenet S.A.
 Přihlašovaná ochranná známka Společenství
 Prostorová ochranná známka ve formě matně černé zabroušené láhve (č. 32540)
 Výrobky nebo služby:
 Výrobky třídy 33 (šumivá vína)
 Rozhodnutí průzkumového oddělení:
 Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 Porušení práv na obhajobu a článku 73 nařízení č. 40/941 tím, že žalobkyně neměla možnost se vyjádřit ke všem skutečnostem, a dále porušení čl. 7 odst. 1 písm. b a čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1)


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/61
 Žaloba podaná dne 3. července 2010 — Merhzaoui v. Rada
 (Věc F-52/10)
 ()
 2010/C 221/99
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohamed Merhzaoui (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 12. května 2010 týkajícího se vyhotovení konečné hodnotící zprávy žalobce za období od 1. ledna 2008 do 30. června 2009.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 12. května 2010 týkajícího se vyhotovení konečné hodnotící zprávy žalobce za období 2008-2009,
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. prosince 2011 — Nycomed Danmark v. EMA
 (Věc T-52/09) (1)
 (Humánní léčivé přípravky - Rozhodnutí o registraci léčivého přípravku - Nařízení (ES) č. 1901/2006 - Žádost o zproštění povinnosti předložit plán pediatrického výzkumu - Zamítavé rozhodnutí agentury EMA - Zneužití pravomoci)
 2012/C 32/35
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nycomed Danmark ApS (Roskilde, Dánsko) (zástupci: původně C. Schoonderbeek a H. Speyart van Woerden, advokáti, poté C. Schoonderbeek)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: V. Salvatore a N. Rampal Olmedo, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci řízení podporující žalobkyni: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a P. Antunes, zmocněnci), Belgické království (zástupci: T. Materne a C. Pochet, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Ossowski a H. Walker, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stratfordem, barrister), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, A. Adam, R. Loosli Surrans a J. S. Pilczer, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: P. Oliver a M. Šimerdová, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky (EMA) ze dne 28. listopadu 2008, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o zproštění povinnosti pro konkrétní přípravek, perflubutan, podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1901/2006, ve znění změn a doplňků.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Nycomed Danmark ApS ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou agenturou pro léčivé přípravky (EMA), včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 3)
 Portugalská republika, Belgické království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Francouzská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. ledna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Německo) – M-K Europa GmbH & Co. KG v. Stadt Regensburg
 (Věc C-383/07) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 258/97 - Článek 1 odst. 1 až 3 - Nové potraviny a nové složky potravin“)
 (2009/C 55/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: M-K Europa GmbH & Co. KG
 Žalovaný: Stadt Regensburg
 Za přítomnosti: Landesanwaltschaft Bayern
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Výklad čl. 1 odst. 2 písm. d) a e) a odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin (Úř. věst. L 43, s. 1; Zvl. vyd. 13/18, s. 244) – Nová povaha potraviny uvedené na trh v územně omezené oblasti Společenství (San Marino) krátce před vstupem nařízení v platnost, jestliže je potravina vyráběna ze složek potravin, jejichž dlouhodobé užívání k lidské spotřebě je napadáno nebo které může být prokázáno pouze třetí zemí (Japonsko) – Povinnost podrobit potravinu kontrole
 Výrok
 1)
 Dovoz potravinového výrobku do San Marina před vstupem nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin v platnost není relevantní okolností pro posouzení, zda tento výrobek splňuje podmínku týkající se lidské spotřeby v Evropském společenství ve významné míře ve smyslu čl. 1 odst. 2 uvedeného nařízení.
 2)
 Okolnost, že všechny složky potravinového výrobku posuzované samostatně vyhovují podmínce stanovené v čl. 1 odst. 2 nařízení č. 258/97 nebo vykazují bezpečnost, nemůže být považována za dostačující, aby bylo vyloučeno použití tohoto nařízení na výsledný potravinový výrobek. Rozhodnutí, zda tento potravinový výrobek musí být označen za novou potravinu ve smyslu nařízení č. 258/97, musí příslušný vnitrostátní orgán učinit v každém jednotlivém případě, přičemž zohlední veškeré vlastnosti potravinového výrobku, jakož i výrobního postupu.
 3)
 Okolnost, že všechny řasy, z nichž se skládá potravinový výrobek, ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. d) nařízení č. 258/97, splňují podmínku týkající se lidské spotřeby v Evropském společenství ve významné míře ve smyslu čl. 1 odst. 2 tohoto nařízení, není dostačující, aby uplatnění tohoto nařízení na uvedený výrobek bylo vyloučeno.
 4)
 Zkušenost ohledně bezpečnosti potravinového produktu získaná výlučně mimo Evropu není dostačující pro to, aby bylo možno konstatovat, že tento výrobek spadá do skupiny potravinových výrobků, „jejichž bezpečnost byla prokázána“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. e) nařízení č. 258/97.
 5)
 Podnikateli nepřísluší podat návrh na zahájení postupu stanoveného v článku 13 nařízení č. 258/97.
 (1) Úř. věst. C 283, 24.11.2007.