text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo Tarragona (Španělsko) dne 19. června 2015 – Correos y Telégrafos S.A. v. Ayuntamiento de Vila Seca
 (Věc C-302/15)
 (2015/C 294/45)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Contencioso-Administrativo Tarragona
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Correos y Telégrafos S.A.
 Žalovaná: Ayuntamiento de Vila Seca
 Předběžná otázka
 Brání článek 107 Smlouvy o fungování Evropské unie a článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008 (1), kterou se mění směrnice 97/67/ES (2) s ohledem na úplné dotvoření vnitřního trhu poštovních služeb Společenství, vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, jako prostředek k financování všeobecných poštovních služeb, osvobození od odvodů souvisejících s touto činností?
 (1) Úř. věst. L 52, s. 3.
 (2) Úř. věst. L 15, s. 14; Zvl. vyd 06/03, s. 71.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/24
 Žaloba podaná dne 10. března 2017 – Polská republika v. Evropský parlament a Rada Evropské unie
 (Věc C-128/17)
 (2017/C 151/31)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)
 Žalovaní: Evropský Parlament a Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil směrnici Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/2284 ze dne 14. prosince 2016 o snížení národních emisí některých látek znečišťujících ovzduší, o změně směrnice 2003/35/ES a o zrušení směrnice 2001/81/ES; (1)
 —
 podpůrně zrušil uvedenou směrnici v části, v níž se týká stanovení národních závazků ke snížení emisí platných od roku 2030;
 —
 uložil Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení;
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Polská republika předkládá proti napadené směrnici následující žalobní důvody
 1. Porušení zásady loajální spolupráce (čl. 4 odst. 3 SEU)
 Žalované orgány nejednaly při přípravě napadené směrnice transparentně, neboť členské státy uvedly do nerovného postavení a pouze některým z nich uložily povinnost dodatečných závazků ke snížení emisí, které nejsou odůvodněny z hlediska nákladové efektivity ani předpoklady, z nichž vychází metodika přidělení závazků. Tím, že Polsku (a dvěma dalším členským státům) byly před dosažením konečné dohody s Evropským parlamentem uloženy nové závazky ke snížení emisí, jejichž účelem je splnit ambicióznější obecnou úroveň snížení emisí, bylo Polsko fakticky vyloučeno z jednání o konečné podobě národních závazků ke snížení emisí platných od roku 2030.
 Kromě toho žalované orgány zbavily Polsko možnosti, aby účinně ověřilo údaje týkající se Polska, které byly základem pro stanovení národních závazků ke snížení emisí platných od roku 2030, čímž porušily právo Polska vyjádřit své stanovisko.
 2. Porušení zásad otevřenosti a transparentnosti (článek 15 SFEU) a neexistence dostatečného odůvodnění (článek 296 SFEU)
 Polská republika tvrdí, že výchozí předpoklady, které jsou základem pro stanovení národních závazků ke snížení emisí platných od roku 2030, nebyly k dispozici ani nebyly zveřejněny. Nebyly poskytnuty žádné informace o předpokladech, o něž se opíraly prognózy týkající se technologické struktury jednotlivých odvětví, byť tyto předpoklady byly použity pro prognózy emisí v roce 2030. V důsledku neexistence těchto informací není možné ověřit spolehlivost prognóz emisí, které byly přijaty pro rok 2030. Dále není jasné, podle jakého vzorce byl proveden výpočet obecného cíle v oblasti ochrany zdraví, který se mimo jiné týká snížení úmrtnosti v Evropské unii, jenž je zahrnut do celkového závazku Evropské unie ke snížení emisí a do závazků jednotlivých členských států.
 V důsledku toho nebylo odůvodnění orgánů, které uvedenou směrnici přijaly, uvedeno v souvislosti s výše uvedenými závazky ke snížení emisí jasně a jednoznačně.
 3. Porušení povinnosti provést řádné hodnocení dopadů napadené směrnice na jednotlivé členské státy a porušení povinnosti provést řádné posouzení dopadu jejího provádění
 Polská republika tvrdí, že vhledem k rozsáhlým hospodářským a sociálním dopadům závazků ke snížení emisí stanovených na rok 2030, které lze očekávat ve členských státech, je hodnocení dopadů provedené Komisí nedostatečné.
 V hodnocení dopadů je uveden vztah mezi dosažením cílů směrnice a strukturálními změnami, které spočívají ve snížení podílu uhlí, které je v energetickém odvětví a odvětví obecního bydlení využíváno jako palivo. Hodnocení dopadů ovšem neobsahuje podrobnou analýzu, která by se zaměřila na to, zda očekávaný dopad provádění závazků významně ovlivní volbu členského státu mezi různými energetickými zdroji a základní skladbu jeho zásobování energií. Tato skutečnost je významná zejména z toho důvodu, že pokud by se tento významný vliv potvrdil, znamenalo by to, že unijní normotvůrce měl přijmout napadenou směrnici na jiném právním základě, konkrétně na základě čl. 192 odst. 2 SFEU, a nikoli na základě čl. 192 odst. 1 SFEU.
 4. Porušení zásady proporcionality (čl. 5 odst. 4 SEU).
 Žalované orgány nezohlednily závažné hospodářské a sociální náklady, které vzniknou v důsledku provádění závazků ke snížení emisí částic v Polsku od roku 2030. Plnění závazků ke snížení emisí od roku 2030 v Polsku proto bude mít pro Polsko závažné negativní hospodářské a sociální důsledky. Výdaje vynaložené s cílem tyto závazky splnit se mohou ukázat jako nepřiměřené ve vztahu k předpokládaným účinkům.
 Je zjevné, že pro dosažení cílů stanovených v této směrnici nebylo zapotřebí, aby byly stanoveny tak vysoké národní závazky ke snížení emisí platné od roku 2030.
 5. Porušení zásady rovnosti členských států (čl. 4 odst. 2 SEU) a zásady vyváženého rozvoje (čl. 191 odst. 3 čtvrtá odrážka ve spojení s čl. 191 odst. 2 SFEU)
 Závazky ke snížení emisí na období od roku 2030, které byly uloženy jednotlivým členským státům, nezohledňují rozdílnou hospodářskou situaci, technologické a sociální podmínky v členských státech, včetně míry investic, jež jsou zapotřebí v různých regionech Evropské unie. Závazky ke snížení byly stanoveny na základě standardizované metody, která nezohledňuje skutečnou a rozdílnou hospodářskou a sociální situaci v jednotlivých členských státech.
 Dále, žalované orgány při stanovování národních závazků ke snížení emisí platných od roku 2030 pravděpodobně řádně nezohlednily skutečnost, že značné množství znečišťujících látek vstupuje v některých členských státech do ovzduší v důsledku jejich pohybu přes hranice, přičemž pocházejí z oblastí z bezprostřední blízkosti Evropské unie, což může vést k nerovnému zacházení se členskými státy, které hraničí s třetími zeměmi ve srovnání se státy, jichž se problém vstupu znečišťujících látek z oblastí mimo Evropskou unii netýká.
 (1) Úř. věst. 2016, L 344, s. 1

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/38
 Žaloba podaná dne 11. února 2013 — InterMune UK a další v. EMA
 (Věc T-73/13)
 2013/C 114/60
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: InterMune UK Ltd (Londýn, Spojené království), InterMune, Inc. (Brisbane, Spojené státy americké) a InterMune International AG (Muttenz, Švýcarsko) (zástupci: I. Dodds-Smith a A. Williams, Solicitors, T. de la Mare, Barrister, a F. Campbell, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí, které žalovaná oznámila žalobkyním dne 15. ledna 2013, o zpřístupnění některých informací podle nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), a to v rozsahu, v němž se uvedené rozhodnutí týká zpřístupnění informací, které žalobkyně předtím poskytly žalované a které dosud nejsou veřejné, a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení a jiných výdajů vynaložených žalobkyněmi v rámci této věci.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná řádně neprovedla porovnání, které jí ukládá čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001, jímž se rozumí posouzení toho, zda je ve skutečnosti dán veřejný zájem na zpřístupnění předmětných informací, který by převážil nad potřebou chránit obchodní zájmy žalobkyň před škodou, již by toto zpřístupnění způsobilo.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná řádně nepřihlédla k dalším významným skutečnostem, které jsou relevantní pro účely porovnání požadovaného právní úpravou a mezi něž patří:
 —
 požadavky vyplývající ze zvláštních právních předpisů Evropské unie (jmenovitě z nařízení (ES) č. 726/2004 (2), a zvláště z jeho čl. 14 odst. 11),
 —
 výkladové zásady, které jsou všechny orgány Evropské unie povinny dodržovat při výkladu unijního práva podle čl. 39 odst. 3 TRIPS (Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví),
 —
 základní právo vlastnit majetek a základní právo na respektování soukromého života, která jsou chráněna Listinou základních práv Evropské unie, posuzovaná s náležitým zřetelem ke všem relevantním skutečnostem tak, aby bylo možné provést analýzu přiměřenosti zohledňující dané skutkové okolnosti, a
 —
 povinnost dodržovat vlastní zveřejněné pokyny a politiky týkající se významu ochrany informací, na které se vztahuje obchodní tajemství.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že kdyby žalovaná řádně provedla požadované porovnání a řádně přihlédla ke všem relevantním skutečnostem, jediným právně možným, přiměřeným a rozumným závěrem by bylo, že předmětné informace nesmějí být zpřístupněny.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43)
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 ze dne 31. března 2004, kterým se stanoví postupy Společenství pro registraci humánních a veterinárních léčivých přípravků a dozor nad nimi a kterým se zřizuje Evropská agentura pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 136, s. 1)


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/5
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 3. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresný súd Bardejov – Slovensko) – Pohotovosť s.r.o. v. Ján Soroka
 (Věc C-153/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Použitelnost z hlediska časové působnosti - Skutečnosti nastalé před přistoupením Slovenské republiky k Evropské unii - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
 2014/C 261/06
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Okresný súd Bardejov
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pohotovosť s.r.o.
 Žalovaný: Ján Soroka
 Za přítomnosti: Združenie na ochranu občana spotrebiteľa HOOS
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný k tomu, aby odpověděl na otázky položené Okresným súdem Bardejov (Slovensko) v rozhodnutí ze dne 15. února 2013.
 (1) Úř. věst. C 178, 22.6.2013.


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/54
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 25. září 2008 – Guido Strack v. Komise
 (Věc F-44/05) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Přijetí - Oznámení o uvolnění - Zamítnutí kandidatury - Žaloba na neplatnost a na náhradu škody - Přípustnost - Zájem na podání žaloby - Odchod do důchodu - Výběrová komise - Složení - Žádost podaná v době účinnosti nové úpravy - Nezávislost - Nestrannost - Sdělení rozhodnutí)
 (2008/C 285/96)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Guido Strack (Köln, Německo) (zástupci: původně Mosar, poté M. Wehrheim, poté F. Gengler, a konečně P. Goergen, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a H. Kraemer, jako zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí Komise, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o pracovní místo vedoucího oddělení „Veřejné zakázky a smlouvy“ a jímž byl jmenován na zmíněné místo jiný uchazeč, a jednak návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Žádost o zrušení rozhodnutí o jmenování p. A na místo vedoucího oddělení „Veřejné zakázky a smlouvy“ Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Rozhodnutí o zamítnutí žádosti G. Stracka o pracovní místo vedoucího oddělení „Veřejné zakázky a smlouvy“ Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství se zrušuje.
 3)
 Komisi Evropských společenství se ukládá, aby žalobci uhradila částku 2 000 eur jako náhradu škody.
 4)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 5)
 G. Strack ponese polovinu vlastních nákladů řízení.
 6)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení a polovinu nákladů řízení G. Stracka.
 (1) Úř. věst. C 205, 20.8.2005, s. 28 (věc zaregistrovaná původně u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod spisovou značkou T-225/05 a postoupená usnesením ze dne 15.12.2005 Soudu pro veřejnou službu Evropské unie).


text:
 31.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 402/49
 Žaloba podaná dne 26. srpna 2016 – Epsilon International v. Komise
 (Věc T-477/16)
 (2016/C 402/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Epsilon International SA (Marousi, Řecko) (zástupci: D. Bogaert a A. Guillerme, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 1)
 Na základě článku 272 SFEU:
 —
 určil, že částky vyplacené Evropskou komisí společnosti Epsilon v rámci grantových dohod BRISEIDE, i-SCOPE a SMART-ISLANDS představují způsobilé náklady a že se společnost Epsilon nedopustila chyb systémové povahy při plnění těchto dohod;
 —
 určil, že žádost Komise o vrácení částek vyplacených na základě dohody BRISEIDE je zcela neopodstatněná a že tyto částky nemusí být Evropské komisi zaplaceny;
 —
 prohlásil, že rozhodnutí Evropské komise o pozastavení plateb týkajících se grantových dohod i-LOCATE, eENV-Plus, GeoSmartCity a c-SPACE jsou neopodstatněná;
 —
 uložil Komisi náhradu částek, které společnost Epsilon uhradila za provedení dodatečných finančních auditů, aby popřela chybná zjištění auditorů pověřených Komisí, a náhradu morální újmy vzniklé společnosti Epsilon, která je předběžně stanovena na ex aequo et bono základě na částku 10 000 eur.
 2)
 Na základě článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. června 2016 (Ares (2016) 2835215) zapsat společnost Epsilon do databáze systému pro včasné odhalení a vyloučení (EDES).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby založené na základě článku 272 SFEU společnost Epsilon uvádí, že zjištění předložená auditory a schválená Evropskou komisí, jež se týkají osobních nákladů vykázaných v souvislosti s prováděním projektů BRISEIDE, SMART-ISLANDS a i-SCOPE, jsou chybná. Společnost Epsilon konkrétně tvrdí, že nedošlo k žádným nesrovnalostem, pokud jde o časové záznamy, odpracované hodiny a kalkulace hodinových sazeb, neexistenci faktury za práci majitelů a skutečnost, že dohody uzavřené s podnikovými konzultanty nebyly oznámeny finančnímu úřadu. V každém případě nemohou být drobné chyby při provádění těchto dohod považovány za chyby systémové povahy.
 Krom toho společnost Epsilon napadá rozhodnutí Komise o pozastavení plateb za plnění projektů financovaných EU i-LOCATE, eENV-Plus, GeoSmartCity a c-SPACE a má za to, že nejsou právně opodstatněná.
 Konečně společnost Epsilon požaduje náhradu za majetkovou a nemajetkovou újmu, jež jí vznikla v důsledku rozhodnutí Komise.
 Na základě své žaloby podle článku 263 SFEU společnost Epsilon požaduje, aby Tribunál zrušil rozhodnutí Komise zapsat společnost Epsilon do databáze systému pro včasné odhalení a vyloučení (EDES) z důvodu údajné potenciálně systematické povahy chyb, jichž se tato společnost dopustila při plnění výše uvedených projektů. Žalobkyně se domnívá, že toto rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality a právo na obhajobu.


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 14. března 2016 – Riksåklagaren v. Zenon Robert Akarsar
 (Věc C-148/16)
 (2016/C 175/14)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta domstolen
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Riksåklagaren
 Odpůrce: Zenon Robert Akarsar
 Předběžné otázky
 Otázka se týká výkladu rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV (1) ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy.
 Může členský stát odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu týkajícího se výkonu trestu odnětí svobody, který byl uložen jako jediný trest za několik činů, pokud jeden z těchto činů není trestný podle práva vykonávajícího členského státu a ve vystavujícím členském státu není možné připsat část trestu pouze některým trestným činům?
 Dotyčný čin není trestným činem, na který se vztahuje čl. 2 odst. 2 rámcového rozhodnutí, vůči kterým se nemůže uplatňovat podmínka oboustranné trestnosti činu.
 (1) Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/43
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2011 — Polimeri Europa v. Komise
 (Věc T-59/07) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh butadienového kaučuku a styren-butadienového kaučuku vyrobeného emulzní polymerizací - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání - Jediné protiprávní jednání - Důkaz o existenci kartelové dohody - Pokuty - Závažnost a doba trvání protiprávního jednání - Přitěžující okolnosti)
 2011/C 269/95
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polimeri Europa SpA (Brindisi, Itálie) (zástupci: M. Siragusa a F. Moretti, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, G. Conte a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací) nebo podpůrně zrušení nebo snížení pokuty uložené společnosti Polimeri Europa SpA.
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 2 písm. c) rozhodnutí Komise K(2006) 5700 v konečném znění ze dne 29. listopadu 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací) se zrušuje v rozsahu, ve kterém stanoví, že společnosti Polimeri Europa SpA se ukládá pokuta ve výši 272,25 milionů eur.
 2)
 Pokuta uložená společnosti Polimeri Europa se stanovuje na 181,5 milionů eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 12.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rīgas apgabaltiesas Krimināllietu tiesu kolēģija – Lotyšsko) – trestní řízení proti Aleksandrsi Ranksovi, Jurijsi Vasiļevičsi
 (Věc C-166/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 91/250/EHS - Článek 4 písm. a) a c) - Článek 5 odst. 1 a 2 - Směrnice 2009/24/ES - Článek 4 odst. 1 a 2 - Článek 5 odst. 1 a 2 - Právní ochrana počítačových programů - Další prodej použitých rozmnoženin počítačových programů s licencí na nepůvodních fyzických nosičích - Vyčerpání práva na rozšiřování - Výlučné právo na rozmnožování“)
 (2016/C 462/04)
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Rīgas apgabaltiesas Krimināllietu tiesu kolēģija
 Účastníci původního trestního řízení
 Aleksandrs Ranks, Jurijs Vasiļevičs
 Za přítomnosti: Finanšu un ekonomisko noziegumu izmeklēšanas prokuratūra, Microsoft Corp
 Výrok
 Článek 4 písm. a) a c) a čl. 5 odst. 1 a 2 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů musí být vykládány v tom smyslu, že původní nabyvatel rozmnoženiny počítačového programu a s ním související licence k neomezenému užívání je sice oprávněn dále tuto rozmnoženinu spolu s licencí prodat dalšímu nabyvateli, avšak naproti tomu v případě, že původní fyzický nosič rozmnoženiny, jež mu byla původně dodána, byl poškozen, zničen nebo ztracen, nemůže tomuto dalšímu nabyvateli dodat svoji záložní rozmnoženinu tohoto programu bez svolení nositele práv.
 (1) Úř. věst. C 205, 22.6.2015


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/59
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2012 — HSH Investment Holdings Coinvest-C a HSH Investment Holdings FSO v. Komise
 (Věc T-499/12)
 2013/C 26/119
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: HSH Investment Holdings Coinvest-C Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) a HSH Investment Holdings FSO Sàrl (Lucemburk) (zástupci: Rechtsanwälte H. Niemeyer a H. Ehlers)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 20. září 2011 ve věci C 29/2009 (ex N 264/2009) — HSH Nordbank AG;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně proti povinnostem uloženým k tíži minoritních akcionářů následující žalobní důvody:
 1)
 První žalobní důvod: Neexistence žádné samostatné podpory ve prospěch minoritních akcionářů
 Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně použila pojem podpory uvedený v čl. 107 odst. 1 SFEU tím, že žalobkyně nesprávně označila jako příjemce podpory. Navýšení hodnoty jejich podílů je pro minoritní akcionáře pouhý hospodářským odrazem podpory poskytnuté společnosti HSH Nordbank a není žádnou nepřímou podporou ve prospěch minoritních akcionářů.
 2)
 Druhý žalobní důvod: Nedostatečné odůvodnění konstatování, že žalobkyně získaly výhodu
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU tím, že dostatečně neobjasnila, proč žalobkyně měly získat nepřímou státní podporu a z jakých důvodů měla být hodnota podniku HSH Nordbank stanovena nesprávně. Mimoto Komise nevyčíslila výši údajné podpory ve prospěch minoritních akcionářů a zaměnila přezkum této podpory za přezkum rozdělení zátěže.
 3)
 Třetí žalobní důvod: Nesprávné zjištění skutkového stavu při přezkumu otázky, zda žalobkyně získaly finanční výhodu
 V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyni vytýkají, že nezjistila správně skutkový stav. Podle názoru žalobkyň společnost, která provedla ocenění společnosti HSH Nordbank, nenadhodnotila hodnotu podniku HSH a tím emisní cenu nových kmenových akcií, ale provedla ocenění v souladu s uznanými metodami oceňování.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod: Nezohlednění záloh, které poskytly žalobkyně při rozdělení zátěže
 Žalobkyně tvrdí, že Komise uplatnila nesprávně požadavky, vyplývající z čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a Oznámení o restrukturalizačních opatřeních (1), při rozdělení zátěže tím, že při přezkumu otázky, zda žalobkyně byly dostatečně zapojené do rozdělení zátěže, nezohlednila jimi poskytnuté zálohy.
 5)
 Pátý žalobní důvod: Porušení čl. 7 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (2) a zásady právní jistoty neobvyklým ukončením formálního přezkumu
 Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že Komise porušila čl. 7 odst. 1 nařízení č. 659/1999 a zásadu právní jistoty tím, že ukončila formální přezkum ve vztahu k žalobkyním, aniž by vydala jedno z rozhodnutí stanovených v článku 7 nařízení č. 659/1999.
 6)
 Šestý žalobní důvod: Porušení čl. 7 odst. 4 nařízení č. 659/1999, čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a Oznámení o restrukturalizačních opatřeních uložením nevhodných povinností
 V rámci tohoto žalobního důvodu tvrdí, že Komise porušila čl. 7 odst. 4 nařízení č. 659/1999 a Oznámení o restrukturalizačních opatřeních tím, že uložila povinnosti, které nesouvisely s restrukturalizací společnosti HSH Nordbank, ale že toto uložení povinností představovalo skryté povolení nepřímé státní pomoci.
 7)
 Sedmý žalobní důvod: Porušení zásady proporcionality nadměrným zatížením žalobkyň
 Žalobkyně Komisi vytýkají, že porušila zásadu proporcionality tím, že je v rámci rozdělení zátěže nadměrně zatížila.
 8)
 Osmý žalobní důvod: Porušení zásady rovného zacházení diskriminací žalobkyň
 Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že Komise porušila zásadu rovného zacházení tím, že ve svém rozhodnutí stanovila k tíži žalobkyň povinnosti, které v jiných srovnatelných případech neuložila.
 Dále žalobkyně společně uvádějí proti napadenému rozhodnutí následující žalobní důvody:
 1)
 První žalobní důvod: Porušení čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a Sdělení o nakládání se znehodnocenými aktivy (3) nesprávným výpočtem neslučitelných prvků podpory
 V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a Sdělení o nakládání se znehodnocenými aktiv nesprávným výpočtem takzvaných neslučitelných prvků podpory spojených se zárukou ve prospěch HSH Nordbank.
 2)
 Druhý žalobní důvod: Nedostatečné odůvodnění zjištění skutečné obchodní hodnoty
 Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že Komise dostatečně neodůvodnila, jakým způsobem bylo provedeno zjištění skutečné obchodní hodnoty portfolia, kterého se týkala záruka.
 3)
 Třetí žalobní důvod: Porušení čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a Sdělení o nakládání se znehodnocenými aktivy nesprávným výpočtem Claw-back
 Žalobkyně Komisi vytýkají, že porušila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a Sdělení o nakládání se znehodnocenými aktivy tím, že nesprávně vypočetla Claw-back.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod: Porušení zásady rovného zacházení při výpočtu Claw-back
 Začtvrté v uvedené souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu rovného zacházení tím, že ve srovnání s jinými srovnatelnými případy znevýhodnila při výpočtu Claw-back společnost HSH Nordbank.
 5)
 Pátý žalobní důvod: Porušení čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a zásady proporcionality příliš vysokým snížením bilanční sumy při vydání povolení vázaného na splnění podmínek
 Nakonec žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a zásadu proporcionality také tím, že při vydání povolení vázaného na splnění podmínek provedla příliš vysoké snížení bilanční sumy.
 (1) Sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (Úř. věst. C 195, s. 9).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
 (3) Sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (Úř. věst. C 72, s. 1).


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/47
 Žaloba podaná dne 12. května 2016 – Polskie Zdroje v. EUIPO (perlage)
 (Věc T-239/16)
 (2016/C 243/53)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Polskie Zdroje sp.z o.o. sp.k. (Varšava, Polsko) (zástupce: T. Gawrylczyk, právní poradce)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „perlage“ – přihláška č. 13 472 899
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. března 2016 ve věci R 1129/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí,
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


text:
 19.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 475/22
 Žaloba podaná dne 24. října 2016 – Generis – Farmacêutica v. EUIPO – Corpak MedSystems (CORGRIP)
 (Věc T-744/16)
 (2016/C 475/33)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Generis – Farmacêutica, SA (Amadora, Portugalsko) (zástupce: J. Paulo Sena Mioludo, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Corpak MedSystems, Inc. (Buffalo Grove, Illinois, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „CORGRIP“ – Přihláška č. 12 437 919
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. července 2016, ve věci R 2443/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 15. října 2015, pokud jde námitku B 002334129, potvrdil;
 —
 námitce B 002334129 vyhověl;
 —
 v plném rozsahu přihlášku č. 12 437 919 ochranné známky Evropské unie „CORGRIP“ zamítl;
 —
 rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé žalobkyni.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/12
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. září 2016 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Santa Maria Capua Vetere – Itálie) – trestní řízení proti Angele Manzo
 (Věc C-542/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita - Veřejné zakázky - Podmínky účasti v zadávacím řízení a posouzení hospodářských a finančních předpokladů - Vyloučení uchazeče z důvodu nepředložení osvědčení o hospodářských a finančních předpokladech vystavená dvěma bankovními institucemi - Směrnice 2004/18/ES - Článek 47 - Použitelnost“)
 (2016/C 454/23)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Santa Maria Capua Vetere
 Účastnice původního trestního řízení
 Angela Manzo
 Výrok
 1)
 Články 49 a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu ustanovení, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, které ukládá hospodářským subjektům, jež se chtějí zúčastnit zadávacího řízení na udělení koncesí v oblast her a sázek, povinnost prokázat své hospodářské a finanční předpoklady předložením potvrzení vystavených alespoň dvěma bankovními institucemi, aniž umožňuje tyto předpoklady prokázat i jinak, jelikož takové ustanovení může splňovat podmínky proporcionality stanovené judikaturou Soudního dvora, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 2)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, a zejména její článek 47, musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, kterou se řídí udělování takových koncesí v oblasti hazardních her, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, nespadá do jejich působnosti.
 (1) Úř. věst. C 16, 18.1.2016.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 8. února 2012 — Leidseplein Beheer BV a další v. Red Bull GmbH a další
 (Věc C-65/12)
 2012/C 126/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé v řízení o kasačním opravném prostředku:
 Leidseplein Beheer BV
 H.J.M. de Vries
 Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku:
 Red Bull GmBH
 Red Bull Nederland BV
 Předběžná otázka
 Je nutné čl. 5 odst. 2 směrnice 89/104/EHS (1) vykládat v tom smyslu, že řádný důvod ve smyslu tohoto ustanovení může existovat také v případě, že označení totožné s ochrannou známkou s dobrým jménem nebo označení, které je této ochranné známce podobné, bylo třetí osobou, resp. třetími osobami užíváno v dobré víře již před přihlášením této ochranné známky?
 (1) První směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/4
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 29. listopadu 2011 — Tresplain Investments Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Hoo Hing Holdings Ltd
 (Věc C-76/11) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 4 a čl. 52 odst. 1 písm. c) - Obrazová ochranná známka Společenství Golden Elephant Brand - Návrh na prohlášení neplatnosti zakládající se na nezapsané národní obrazové ochranné známce GOLDEN ELEPHANT - Odkaz na vnitrostátní právní předpisy, kterými je upravena starší ochranná známka - Režim žaloby podle „common law“ týkající se neoprávněného užívání označení („action for passing off“))
 2012/C 109/06
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Tresplain Investments Ltd (zástupce: B. Brandreth, barrister)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec), Hoo Hing Holdings Ltd (zástupce: M. Edenborough QC)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 9. prosince 2010, Tresplain Investments v. OHIM — Hoo Hing (T-303/08), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelkou obrazové ochranné známky Společenství „Golden Elephant Brand“ pro výrobky zařazené do třídy 30 proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) R 889/2007-1 ze dne 7. května 2008, jímž bylo zrušeno rozhodnutí zrušovacího oddělení zamítající návrh na prohlášení neplatnosti uvedené ochranné známky podaný majitelkou nezapsané národní obrazové ochranné známky „GOLDEN ELEPHANT“ pro výrobky zařazené do třídy 30 — Výklad a uplatňování čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Tresplain Investments Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 120, 16.4.2011.


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/1
 (2009/C 82/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 69, 21.3.2009
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 55, 7.3.2009
 Úř. věst. C 44, 21.2.2009
 Úř. věst. C 32, 7.2.2009
 Úř. věst. C 19, 24.1.2009
 Úř. věst. C 6, 10.1.2009
 Úř. věst. C 327, 20.12.2008
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Belgie) dne 17. července 2015 – Denis Malcorp a další v. Vlaams Gewest, vedlejší účastník řízení: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen
 (Věc C-388/15)
 (2015/C 354/21)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Denis Malcorp, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle
 Žalovaný: Vlaams Gewest
 Vedlejší účastník řízení: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen
 Předběžná otázka
 Regionální územní plán (GRUP) obsahuje právní předpisy týkající se územního plánování, ve kterých je závazně upraveno, že rozvoj území (konkrétně pro podniky spjaté s námořními přístavy a vodními plochami, logistické parky, infrastrukturu vodních cest, jakož i dopravní a přepravní infrastruktury), ve kterých se nacházejí přírodní hodnoty (území typu přírodního stanoviště nebo stanoviště jednoho druhu, pro který byla dotčená zvláštní oblast ochrany vyhlášena), které přispívají k ochranným cílům pro dotčené zvláštní oblasti ochrany, je možný až po vytvoření trvalého stanoviště v přírodních klíčových územích (určených v oblasti NATURA 2000) a po rozhodnutí vlámské vlády po předchozím stanovisku vlámského správního orgánu příslušného v oblasti ochrany přírody – které musí být částí žádosti o udělení povolení v oblasti územního plánování k provedení uvedených ustanovení -, že se podařilo trvale vytvořit přírodní klíčová území.
 Mohou být tyto právní předpisy týkající se územního plánování zohledněny spolu s pozitivním rozvojem přírodního klíčového území, který je v nich stanoven, při určení možného významného vlivu nebo při provádění posouzení důsledků pro lokalitu ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích (1), anebo lze tyto právní předpisy týkající se územního plánování považovat pouze za „kompenzační opatření“ ve smyslu čl. 6 odst. 4 směrnice o stanovištích, pokud jsou splněny podmínky tohoto ustanovení?
 (1) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/48
 Žaloba podaná dne 23. listopadu 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-479/06)
 (2006/C 326/98)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a D. Lawunmi)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/26/ES (1) ze dne 21. dubna 2004, kterou se mění směrnice 97/68/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje, a v každém případě tím, že Komisi o takových předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2004/26/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 20. května 2005.
 (1) Úř. věst. L 146, 30.4.2004, s.1.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Scottish Land Court (Spojené království) dne 18. června 2013 — Robin John Feakins v. The Scottish Ministers
 (Věc C-335/13)
 2013/C 260/42
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Scottish Land Court
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Robin John Feakins
 Odpůrce: The Scottish Ministers
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 18 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 795/2004 (1) vykládán tak, že se použije:
 a)
 pokud zemědělec splňuje podmínky pro použití více než jednoho z následujících článků: konkrétně článků 19, 20, 21, 22, 23, 23a tohoto nařízení a čl. 37 odst. 2, článku 40, čl. 42 odst. 3 a čl. 42 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 (2), nebo pouze
 b)
 pokud zemědělec splňuje podmínky pro použití více než jednoho z článků 19, 20, 21, 22, 23 a 23a (omissis) nařízení Komise (ES) č. 795/2004 nebo samostatně více než jednoho z čl. 37 odst. 2, článku 40, čl. 42 odst. 3 a čl. 42 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003?
 2)
 V případě, že je čl. 18 odst. 2 vykládán způsobem uvedeným v bodě 1 písm. a) výše, je neplatný celý čl. 18 odst. 2, nebo jeho část, z jednoho nebo z obou následujících důvodů předložených navrhovatelem:
 a)
 z toho důvodu, že Komise při přijímání nařízení (ES) č. 795/2004 neměla pravomoc přijmout čl. 18 odst. 2 s takovým účinkem, nebo
 b)
 z toho důvodu, že Komise při přijímání nařízení (ES) č. 795/2004 neodůvodnila čl. 18 odst. 2?
 3)
 V případě, že je čl. 18 odst. 2 vykládán způsobem uvedeným v bodě 1 písm. a) výše a odpověď na druhou otázku je záporná, použije se čl. 18 odst. 2 v situaci, kdy v roce 2005 bylo zemědělci pro jeho zemědělský podnik prozatímně schváleno přiznání nároku z vnitrostátní rezervy podle článku 22 nařízení Komise (ES) č. 795/2004, avšak přiznání tohoto nároku nebylo ohlášeno na formuláři IACS až do roku 2007, kdy tento zemědělec uvedený podnik převzal?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 795/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu jednotné platby podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, 30.4.2004, s. 1; Zvl. vyd. 03/44, s. 226).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, 21.10.2003, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/4
 Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. března 2013 — (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank te Rotterdam — Nizozemsko) — trestní řízení proti EBS Le relais Nord Pas De Calais
 (Věc C-240/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Nepřípustnost)
 2013/C 129/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank te Rotterdam
 Účastník původního trestního řízení
 EBS Le relais Nord Pas De Calais
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank te Rotterdam — Nizozemsko — Výklad článku 15 a čl. 26 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole (Úř. věst. L 30, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 176) a čl. 2 bodu 32 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, s. 1) — Pojem tranzitu — Přeprava odpadů prováděná prostřednictvím námořního plavidla z členského státu do státu, který nespadá do působnosti rozhodnutí OECD — Zakotvení během plavby v přístavu jiného členského státu
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Rechtbank te Rotterdam (Nizozemsko), ze dne 4. května 2012 je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di pace di L’Aquila (Itálie) dne 7. srpna 2017 – Gabriele Di Girolamo v. Ministero della Giustizia
 (Věc C-472/17)
 (2017/C 347/19)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Giudice di pace di L’Aquila
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Gabriele Di Girolamo
 Odpůrce: Ministero della Giustizia
 Předběžné otázky
 1)
 Zahrnuje pojem „zaměstnanec s pracovním poměrem na dobu určitou“ podle ustanovení čl. 1 odst. 3 a článku 7 směrnice 2003/88/ES (1), ve spojení s ustanovením 2 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70/ES (2), a čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, službu smírčího soudce, který je v této věci navrhovatelem?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, je možno pro účely uplatnění ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70, považovat řádného soudce nebo soudce „v taláru“ za srovnatelného zaměstnance v pracovním poměru na dobu neurčitou ve vztahu k zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou, kterým je smírčí soudce?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku, představuje odlišný postup při náboru řádných soudců do stálého poměru, v porovnání se zákonem stanoveným postupem výběru pro účely náboru dočasných smírčích soudců, objektivní důvod ve smyslu ustanovení 4 bodu 1 nebo 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70, pokud jde o opodstatněnost neuplatnění – v rámci vnitrostátní judikatury, tj. rozsudku Corte di Cassazione a Sezioni unite (plénum kasačního soudu, Itálie) č. 13721/2017 a stanoviska Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) č. 464/2017 ze dne 8. dubna 2017 – stejných pracovních podmínek vztahujících se na srovnatelné řádné stálé soudce i na smírčí soudce, jakož i opodstatněnost neuplatnění preventivních a sankčních opatření proti zneužívání smluv na dobu určitou, ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, provedené směrnicí 1999/70 a čl. 5 odst. 4a legislativního nařízení č. 368/2001, který tato pravidla provádí do vnitrostátního právního řádu, s ohledem na skutečnost, že ve vnitrostátním právu neexistuje žádná základní zásada ani ústavní pravidlo, jež by mohly odůvodnit jednak diskriminaci týkající se pracovních podmínek, jednak úplný zákaz změnit dočasnou službu smírčích soudců na stálý služební poměr, a to i s ohledem na předchozí vnitrostátní právní úpravu (článek 1 zákona č. 217/1974), v níž bylo již stanoveno zrovnoprávnění pracovních podmínek a přeměna pracovního poměru čestných soudců, kteří opakovaně vykonávali své funkce na dobu určitou, na pracovní poměr na dobu neurčitou.
 4)
 V každém případě v situaci, o jakou jde v projednávané věci, brání čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a pojem nezávislý a nestranný soud podle práva Evropské unie tomu, aby smírčí soudce, který má zájem na konkrétním rozhodnutí sporu ve prospěch navrhovatele, jenž jako svou jedinou práci vykonává stejnou soudcovskou funkci jako uvedený smírčí soudce, nahradil zákonného soudce z důvodu, že nejvyšší italský justiční orgán – Corte di Cassazione a Sezioni unite (plénum kasačního soudu) odmítl zajistit účinnou ochranu dovolávaných práv, čímž zákonnému soudci uložil povinnost, aby se v případě podaného návrhu k přiznání dovolávaného práva prohlásil nepříslušným, přestože základ předmětného nároku – kterým je v projednávané věci náhrada platu za dovolenou – spočívá v primárním a sekundárním právu Evropské unie, a že „unijní“ právo má vůči státu přímý účinek? V případě, že Soudní dvůr potvrdí rozpor s článkem 47 Listiny, vnitrostátní soud též požaduje, aby Soudní dvůr určil, jaké jsou vnitrostátní prostředky nápravy, kterými lze předejít tomu, aby porušení ustanovení primárního práva Unie vedlo ve vnitrostátním právu k úplnému odepření ochrany základních práv zaručených v projednávané věci unijním právem?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. 2003, L 299, s. 9).
 (2) Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. 1999, L 175, s. 43).


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 23. prosince 2014 – Elena Delia Pondiche v. Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
 (Věc C-608/14)
 (2015/C 089/11)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Sibiu
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Elena Delia Pondiche
 Žalovaní: Statul român, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
 Předběžné otázky
 1)
 Mohou být sociální ochrana, práva dítěte a zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace, které zaručuje právo Společenství na základě článku 6 Smlouvy o Evropské Unii, článku 20, čl. 21 odst. 1, čl. 24 odst. 1 a 2, článku 34, článku 52 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i čl. 3 odst. 1 písm. b) a článku 4 nařízení (ES) č. 883/2004 (1) o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které omezují výši příspěvku na péči o dítě – aniž by proto existovalo objektivní a smysluplné odůvodnění – v závislosti na dni narození dítěte a nikoliv v závislosti na dni početí, přestože počaté dítě již může být považováno za existující, pokud se narodí jako živé a životaschopné?
 2)
 Zavádí Ordonanța de urgență a Guvernului (naléhavé nařízení vlády) č. 111/2010 opatření, které je diskriminující ve vztahu k osobám, které se nachází ve stejné situaci, to znamená jednak mezi dětmi počatými a narozenými ke dni 31. prosince 2010 a jednak mezi dětmi počatými ke dni 31. prosince 2010 a narozenými po tomto datu?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72).


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/12
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 7. června 2017 – Redpur GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH
 (Věc C-86/17 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Redpur - Zamítnutí přihlášky“)
 (2017/C 283/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Redpur GmbH (zástupce: S. Schiller, zmocněnec)
 Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Redwell Manufaktur GmbH
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Redpur GmbH ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 213, 3.7.2017.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/41
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. července 2012 — Conticchio v. Komise
 (Věc F-22/11) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Výpočet důchodových práv - Zařazení do stupně - Námitka protiprávnosti - Přípustnost)
 2012/C 287/75
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rosella Conticchio (Řím, Itálie) (zástupci: R. Giuffrida a A. Tortora, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci, a A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Žádost žalobkyně o zrušení rozhodnutí o přiznání a vyplácení důchodu
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba R. Conticchio se odmítá jako zčásti zjevně nepřípustná a zčásti jako neopodstatněná.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 139, 7.5.2011, s. 31.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/33
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. května 2009 — KME Germany a další v. Komise
 (Věc T-127/04) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s měděnými průmyslovými trubkami - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhů - Pokuty - Skutečný dopad na trh - Velikost dotčeného trhu - Doba trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Spolupráce“)
 2009/C 153/62
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: KME Germany AG, dříve KM Europa Metal AG (Osnabrück, Německo), KME France SAS, dříve Tréfimétaux SA (Courbevoie, Francie), a KME Italy SpA, dříve Europa Metalli SpA (Florencie, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, A. Winckler, G.C. Rizza, T. Graf a M. Piergiovanni, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: É. Gippini Fournier, zmocněnec, ve spolupráci s C. Thomasem, advokátem)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení nebo snížení pokut uložených žalobkyním na základě článku 2 písm. c), d) a e) rozhodnutí Komise K(2003) 4820 v konečném znění ze dne 16. prosince 2003 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E-1/38.240 — Průmyslové trubky) a jednak vzájemný návrh Komise na zvýšení uvedených pokut.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnostem KME Germany AG, KME France SAS a KME Italy SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 146, 29.5.2004.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. června 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-37/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Nakládání s ilegálně uloženými odpady - Směrnice 2006/12/ES - Směrnice 80/68/EHS)
 2010/C 221/14
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. B. Laignelot, S. Pardo Quintillán a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. J. Lois a P. Lopes, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 4 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (Úř. věst. L 114, s. 9), kterou byla kodifikována směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech, a článků 3 a 5 směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami (Úř. věst. L 20, s. 43) — Odkládání odpadů v bývalých kamenolomech — Kamenolomy „dos Limas, dos Linos e dos Barreiras“ [Lourosa] — Neexistence kontroly
 Výrok
 1)
 Portugalská republika tím, že nepřijala nezbytná opatření v rámci nakládání s odpady ilegálně uloženými v bývalých kamenolomech Limas a Linos, které se nacházejí na území obce Lourosa, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech, kterou byla kodifikována směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, a z článku 3 písm. b), jakož i článku 5 směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Portugalská republika ponese vlastní náklady řízení a je povinna nahradit dvě třetiny nákladů řízení Evropské komise. Komise ponese jednu třetinu svých vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/43
 Žaloba podaná dne 21. března 2006 – Federación de Cooperativas Agrarias de la Communidad Valenciana v. Odrůdový úřad Společenství (CPVO)
 (Věc T-95/06)
 (2006/C 131/81)
 Jazyk, ve kterém byla sepsána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Federación de Cooperativas Agrarias de la Communidad Valenciana (Valencie, Španělsko) (zástupci: S. Roig Girbes, R. Ortega Bueno a M. Delgado Echeevarría, advokáti)
 Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (CPVO)
 Druhý účastník řízení před odvolacím senátem: SARL Nador Cott protection (Saint Raphaël, Francie)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí odvolacího senátu Odrůdového úřadu Společenství ze dne 8. listopadu 2005
 —
 uložit Odrůdovému úřadu Společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žadatel o odrůdové právo Společenství: Jean de Maistre, po postoupení dotčené odrůdy SARL Nador Cott Protection (č. žádosti: 1995/0726)
 Odrůdové právo Společenství je požadováno pro: Nadorcott
 Rozhodnutí CPVO: Udělení odrůdového práva Společenství (rozhodnutí č. 14111)
 Odvolání k odvolacímu senátu podala: Žalobkyně
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Prohlášení odvolání za nepřípustné ( věc A 001/2005)
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení nařízení (ES) č. 1239/95 (1) a zásady řádné správy tím, že nebyl uplatněn článek 49 tohoto nařízení; nesprávné zamítnutí odvolání na základě nedostatku legitimace.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 1239/95 ze dne 31. května 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2100/94, pokud jde o řízení před Odrůdovým úřadem Společenství (Úř. věst. L 121, s. 37).


text:
 8.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Gelsenkirchen (Německo) dne 12. června 2012 — Michael Schwarz v. město Bochum
 (Věc C-291/12)
 2012/C 273/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Gelsenkirchen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Michael Schwarz
 Žalovaný: město Bochum
 Předběžné otázky
 Je platný čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2252/2004 (1) ze dne 13. prosince 2004 ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 444/2009 (2) ze dne 6. května 2009?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2252/2004 ze dne 13. prosince 2004 o normách pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy (Úř. věst. L 385 s. 1, 29. 12. 2004).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 444/2009 ze dne 6. května 2009, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 2252/2004 o normách pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy (Úř. věst. L 142 s. 1, v opraveném znění: Úř. věst. L 188, s. 127).


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/59
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – České centrum pro investigativní žurnalistiku v. Parlament
 (Věc T-645/15)
 (2016/C 048/67)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: České centrum pro investigativní žurnalistiku o.p.s. (Praha, Česká republika) (zástupce: N. Pirc Musar, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu A(2015)8362 C ze dne 14. září 2015, kterým byla zamítnuta potvrzující žádost žalobce o přístup k určitým dokumentům týkajícím se informací o cestovních výdajích, denních příspěvcích, příspěvcích na všeobecné výdaje a výdajích na parlamentní asistenci členů Evropského parlamentu,
 —
 uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení podle článků 134 a 140 a jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů vynaložených všemi vedlejšími účastníky.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001 (2), jelikož osobní údaje, které byly předmětem žádosti, nejsou chráněny unijními právními předpisy.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení ustanovení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001 ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001, jelikož přístup k požadovaným informacím byl odepřen navzdory tomu, že podmínky pro jejich zpřístupnění byly splněny.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení obecné povinnosti posuzovat každý dokument jednotlivě, plynoucí z ustanovení článků 2 a 4 ve spojení s čl. 6 odst. 3 nařízení (ES) č. 1049/2001.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož odepření částečného přístupu k požadovaným dokumentům není odůvodněno.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, stanovené v čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož Parlament opomenul posoudit všechny argumenty žalobce.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1).


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 28. listopadu 2007 – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG v. Franz Hauswirth GmbH
 (Věc C-529/07)
 (2008/C 37/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli AG
 Žalovaná: Franz Hauswirth GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 51 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (1) vykládán v tom smyslu, že přihlašovatele ochranné známky Společenství je nutno považovat za přihlašovatele, který není v dobré víře, pokud v době podání přihlášky ví, že konkurent (přinejmenším) v jednom členském státu používá stejné nebo zaměnitelně podobné označení pro stejné nebo podobné výrobky nebo služby, a podá přihlášku ochranné známky, aby konkurentovi mohl zabránit v dalším používání označení?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku:
 Je nutno přihlašovatele považovat za přihlašovatele, který není v dobré víře, pokud podá přihlášku ochranné známky, aby tak mohl zabránit konkurentovi v dalším používání označení, ačkoliv v době podání přihlášky ví nebo musí vědět, že konkurent již používáním stejného nebo podobného označení pro stejné nebo zaměnitelně podobné zboží nebo služby již získal „cenné postavení“?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první nebo druhou otázku:
 Má být závěr, že přihlašovatel není v dobré víře odmítnut, jestliže přihlašovatel již pro své označení získal u veřejnosti proslulost a tím ochranu práva proti nekalé hospodářské soutěži?
 (1) Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. listopadu 2009 — SGL Carbon AG v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-564/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP - Trh s výrobky na bázi uhlíku a grafitu pro elektrická a mechanická použití - Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 - Pokyny o metodě stanovování pokut - Obrat a podíl na příslušných trzích - Hodnota vlastní spotřeby - Zásada rovného zacházení - Zásada proporcionality“)
 2010/C 11/09
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SGL Carbon AG (zástupce: M. Klusmann, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a W. Mölls, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 8. října 2008, SGL Carbon v. Komise (T-68/04), jímž Soud odmítl návrh žalobkyně na zrušení rozhodnutí Komise 2004/420/ES ze dne 3. prosince 2003 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP týkajícího se kartelové dohody na trhu s výrobky na bázi uhlíku a grafitu pro elektrická nebo mechanická použití, nebo, podpůrně, na snížení pokuty uložené žalobkyni — Nezohlednění argumentace žalobkyně a její současné prohlášení za nový nepřípustný žalobní důvod, která se týkala přihlédnutí k hodnotě vlastní spotřeby při výpočtu obratu a podílu dotyčných podniků na trhu — Porušení zásad proporcionality a rovného zacházení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti SGL Carbon AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/27
 Žaloba podaná dne 24. března 2014 – Deza/ECHA
 (Věc T-189/14)
 2014/C 194/35
 Jednací jazyk: český
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika) (zástupce: P. Dejl, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky ze dne 24. ledna 2014, číslo sdělení AFA-C-0000004274-77-09/F, AFA-C-0000004280-84-09/F, AFA-C-0000004275-75-09/F a AFA-C-0000004151-87-08/F.
 —
 nařídil, aby žalovaná uhradila žalobkyni náhrady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) v souvislosti s čl. 118 nařízení (ES) 1907/2006 (2)a z porušení práva na ochranu legitimních obchodních zájmů a duševního vlastnictví.
 Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001 v souvislosti s čl. 118 nařízení č. 1907/2006, neboť zpřístupnění příslušných informací třetí osobě by vedlo k narušení ochrany jejích obchodních zájmů a k porušení ochrany práv z duševního vlastnictví, přičemž na zpřístupnění příslušných informací neexistuje převažující veřejný zájem a žalovaná ve svém rozhodnutí ani neuvedla, že by nad nutností ochrany těchto práv žalobkyně nějaký veřejný zájem převažoval.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení závazků Evropské unie plynoucích z dohody TRIPS (3) a souvisejícího zásahu do práv na ochranu důvěrných informací.
 Žalobkyně v této souvislosti tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s mezinárodními závazky Evropské unie, vyplývajícími z čl. 39 odst. 2 dohody TRIPS, podle nějž jsou smluvní strany povinny zajistit, že fyzické a právnické osoby budou mít možnost zabránit, aby informace, které mají právoplatně ve své moci, byly zveřejněny, sděleny třetím osobám nebo získány nebo užity třetími osobami bez jejich souhlasu způsobem, který je v rozporu s čestnou komerční praxí, pokud takové informace a) jsou tajné v tom smyslu, že nejsou jako celek nebo jako přesná sestava a souhrn jejich částí obecně známy nebo běžně přístupné osobám v kruzích, které se běžně dotyčným druhem informací zabývají; b) mají komerční hodnotu proto, že jsou tajné; a c) osoby, které je mají právoplatně ve své moci, podnikly za daných okolností přiměřené kroky, aby je udržely v tajnosti.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení závazků Evropské unie plynoucích z čl. 8 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a z porušení čl. 17 Listiny základních práv Evropské unie a související zásah do práva na vlastnictví a jeho ochranu.
 V této souvislosti se uvádí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 8 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, s čl. 1 Dodatkového protokolu k této úmluvě a s čl. 17 Listiny základních práv Evropské unie, neboť omezuje právo žalobkyně na pokojné užívání majetku.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001.
 Podle názoru žalobkyně je napadené rozhodnutí v rozporu s čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001, neboť zpřístupnění příslušných informací by vážně ohrozilo rozhodovací proces Evropské komise a žalované při rozhodování o žádosti o povolení užití dotyčné látky, přičemž na zpřístupnění příslušných informací neexistuje převažující veřejný zájem a žalovaná ve svém rozhodnutí ani neuvedla, že by nad nutností ochrany těchto práv žalobkyně nějaký veřejný zájem převažoval.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).
 (3) Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) ze dne 15. dubna 1994 (Úř. věst. L 336, s. 214).


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/33
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 20. července 2016 – U (*1) v. Komise
 (Věc F-104/15) (1)
 („Veřejná služba - Pozůstalostní důchod - Články 18 a 20 přílohy VIII služebního řádu - Pozůstalá manželka bývalého úředníka - Způsobilost - Druhé manželství - Rovné zacházení mezi úředníky“)
 (2016/C 364/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: U (*1) (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Gattinara, A.-C. Simon a F. Simonetti, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Evropský parlament (zástupci: M. Ecker a E. Tavena, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se žalobkyni zamítá udělení pozůstalostního důchodu.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 24. září 2014, kterým byla zamítnuta žádost U (*1) o přiznání pozůstalostního důchodu z důvodu úmrtí jejího manžela, bývalého úředníka a poživatele starobního důchodu, se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené U (*1).
 3)
 Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení.
 (*1) Údaje vymazané nebo nahrazené v rámci zajištění ochrany osobních dat a/nebo důvěrné povahy.
 (1) Úř. věst. C 302, 14.9.2015, s. 71.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/11
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 18. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-61/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Mechanismus určený k tomu, aby umožnil monitorování emisí skleníkových plynů - Provádění Kjótského protokolu)
 (2007/C 211/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a J.-B. Laignelot, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Neoznámení ve stanovené lhůtě zprávy obsahující informace stanovené v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES ze dne 11. února 2004 o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu – Informace týkající se národních odhadů emisí skleníkových plynů a opatření přijatých pro omezení nebo snížení těchto emisí
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že neposkytlo informace požadované v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES ze dne 11. února 2004 o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z tohoto ustanovení.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/25
 Žaloba podaná dne 22. listopadu 2004 Au Lys de France proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-458/04)
 (2005/C 45/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 22. listopadu 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Au Lys de France, se sídlem v Le Raincy (Francie), zastoupenou Guy Lesourdem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 17. září 2004 a to se všemi právními důsledky.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně vykonávala maloobchodní činnost v odbavovacím středisku pařížského letiště Charles de Gaulle. U Komise podala stížnost ve smyslu článku 82 ES na zneužití dominantního postavení veřejnoprávní institucí Aéroports de Paris na trhu poskytování oprávnění k výkonu činností v oblasti veřejné letecké dopravy obchodního charakteru.
 Komise sdělila žalobkyni napadeným rozhodnutím, že stížnost neuvádí dostatečný zájem Společenství k tomu, aby bylo zahájení formálního vyšetřování odůvodněné.
 Na podporu své žaloby, se žalobkyně nejprve dovolává nesprávného právního posouzení, jakož i zjevně nesprávného posouzení existence dostatečného zájmu Společenství. Komise se podle žalobkyně dopustila pochybení, když uvedla, že zájem Společenství není dostatečný k tomu, aby přistoupila k přezkumu věci a když konstatovala, že ochrana práv žalobkyně je přiměřeně zajištěna před vnitrostátními soudy.
 Žalobkyně se zadruhé dovolává nedostatečného odůvodnění a porušení článku 253 ES, neboť Komise neodpověděla na různé části její argumentace.
 Zatřetí, se žalobkyně dovolává porušení článku 82 ES, neboť Komise odmítla přezkum stížnosti, přestože jde, podle žalobkyně, o zneužití dominantního postavení.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/30
 Žaloba podaná dne 14. června 2017 – Polsko v. Komise
 (Věc T-376/17)
 (2017/C 269/41)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Evropské komise C (2017) 2104 final ze dne 4. dubna 2017, kterým se prodlužuje pozastavení měsíčních plateb Polsku týkajících se podpor pro předběžné uznání seskupení producentů v odvětví ovoce a zeleniny v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF);
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 2 druhého pododstavce druhé věty ve spojení s čl. 41 odst. 2 prvním pododstavcem úvodní větou a písm. b) nařízení č. 1306/2013 (1) prodloužením pozastavení měsíčních plateb na základě chybných skutkových zjištění a nesprávného výkladu práva, ačkoli podmínky pozastavení měsíčních plateb nebyly splněny.
 2.
 Druhý důvod vychází z porušení zásady proporcionality a čl. 41 odst. 3 nařízení č. 1306/2013 zachováním pozastavení měsíčních plateb ve výši, která je zjevně nepřiměřená ve srovnání s eventuálním rizikem finanční ztráty pro rozpočet Unie.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 347, s. 549)


text:
 19.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 27. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Bozen – Itálie) – Ulrike Elfriede Grauel Rüffer v. Kateřina Pokorná
 (Věc C-322/13) (1)
 („Občanství Unie - Zásada zákazu diskriminace - Jazykový režim použitelný v občanském soudním řízení“)
 2014/C 151/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Bozen
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Ulrike Elfriede Grauel Rüffer
 Žalovaná: Kateřina Pokorná
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale di Bolzano/Landesgericht Bozen – Výklad článků 18 a 21 SFEU – Zákaz diskriminace a občanství Unie – Jazykový režim použitelný na občanskoprávní řízení – Výjimka ve prospěch státních příslušníků – Rozšíření této výjimky na státní příslušníky Evropské unie ve stejném postavení jako tuzemští státní příslušníci
 Výrok
 Články 18 SFEU a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která opravňuje v občanských věcech předložených soudům členského státu, které mají sídlo v určitém územním celku tohoto státu, k užívání jiného jazyka než úředního jazyka uvedeného státu pouze své občany, kteří mají bydliště v uvedeném územním celku.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2010 — TF1 v. Komise
 (Věc T-193/06) (1)
 (Státní podpory - Režimy podpor pro kinematografickou a audiovizuální produkci - Rozhodnutí nevznášet námitky - Žaloba na neplatnost - Nedostatek podstatného ovlivnění soutěžního postavení - Nepřípustnost)
 2010/C 301/34
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Télévision française 1 SA (TF1) (Boulogne-Billancourt, Francie) (zástupci: J.-P. Hordies a C. Smits, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, T. Scharf a B. Stromsky, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: G. de Burgues a L. Butel, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 832 v konečném znění ze dne 22. března 2006 o opatřeních pro podpory kinematografie a audiovizuální produkce ve Francii (podpory NN 84/2004 a N 95/2004 — Francie, Režimy podpor pro kinematografii a audiovizuální produkci).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Télévision française 1 SA (TF1) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 224, 16.9.2006.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/68
 Žaloba podaná dne 27. listopadu 2015 – Clover Canyon v. OHIM – Kaipa Sportswear (CLOVER CANYON)
 (Věc T-693/15)
 (2016/C 038/92)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Clover Canyon, Inc. (Los Angeles, Spojené státy) (zástupce: T. Schmitz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Kaipa Sportswear GmbH (Heilbronn, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie slovní ochranné známky „CLOVER CANYON“ – Přihláška č. 1 120 485
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. srpna 2015 ve věci R 3018/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů odvolacího řízení před OHIM;
 nebo
 —
 uložil další účastnici v řízení před odvolacím řízením náhradu nákladů řízení, včetně nákladů odvolacího řízení před OHIM.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/15
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 6. února 2014 – Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP v. Evropská centrální banka (ECB)
 (Věc C-28/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Článek 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora - Nezbytný obsah kasačního opravného prostředku“)
 2014/C 175/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP (zástupci: M. Stephens a R. Lands, solicitors, jakož i T. Pitt-Payne, QC)
 Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (zástupkyně: M. López Torres a S. Lambrinoc, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 29. listopadu 2012 ve věci T-590/10, Gabi Thesing a Bloomberg Finance LP v. Evropská centrální banka (ECB), kterým Tribunál zamítl žalobu na zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 21. října 2010, kterým byla navrhovatelkám zamítnuta žádost o přístup ke dvěma dokumentům týkajícím se veřejného dluhu a rozpočtového deficitu
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Gabi Thesing a společnosti Bloomberg Finance LP se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2013.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Regensburg (Německo) dne 11. června 2010 — G v. Cornelius de Visser
 (Věc C-292/10)
 ()
 2010/C 346/38
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Regensburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: G
 Žalovaný: Cornelius de Visser
 Předběžné otázky
 a)
 Jsou ustanovení první poloviny první věty e znění Lisabonské smlouvy (dále jen „Smlouva o EU“) ve spojení s ustanovením čl. 47 odst. 2 první větou Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) (1) nebo jiné právní předpisy Evropské unie v rozporu s takzvaným veřejným oznámením podle vnitrostátního práva (v souladu s ustanoveními § 185 až § 188 německého Zivilprozessordnung (občanský soudní řád) vyvěšením sdělení o doručení na úřední desce odesílajícího soudu po dobu 1 měsíce), pokud žalovaný v (začínajícím) občanskoprávním sporu sice na své internetové stránce uvádí adresu na území Evropské unie, avšak doručení není možné z toho důvodu, že žalovaný se na dané adrese nezdržuje a ani není jinak možno zjistit, kde se žalovaný právě zdržuje?
 b)
 V případě, že bude na předběžnou otázku uvedenou pod bodem 2 odpovězeno kladně:
 Je pak vnitrostátní soud v souladu s dosavadní příslušnou judikaturou Soudního dvora (naposledy ve věci C-341/06; [omissis]) povinen nepoužít vnitrostátní právní předpisy, které připouštějí veřejné oznámení, a to i v tom případě, kdy podle vnitrostátního práva přísluší takováto pravomoc nepoužít vnitrostátní právo pouze Bundesverfassungsgericht (Spolkový ústavní soud)?
 a
 Musela by žalující za účelem nového doručení žaloby sdělit soudu novou adresu žalovaného, na kterou by bylo možno žalobu doručit, aby jí tak bylo umožněno prosazení jejích práv, protože by podle vnitrostátního práva bez možnosti veřejného oznámení a z důvodu neznalosti místa pobytu žalovaného nebylo možno řízení provést?
 c)
 V případě, že bude na předběžnou otázku pod bodem 2 odpovězeno záporně: Brání ustanovení čl. 26 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení č. 44/2001“) (2) v projednávaném případě vydání rozsudku pro zmeškání podle § 331 německého Zivilprozessordnung, tedy vydání exekučního titulu pro nesporné pohledávky ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 805/2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky, pokud je požadováno, aby byla rozsudkem uložena povinnost k zaplacení bolestného ve výši minimálně 20 000,00 eur včetně úroků a nákladů na právní zastoupení ve výši 1 419,19 eur včetně úroků?
 Následující předběžné otázky jsou podmíněny tím, že žalobkyně bude moci v souladu s odpověďmi Soudního dvora na předběžné otázky uvedené pod body 2 a) až 2 c) vést právní spor i nadále:
 d)
 Je nařízení č. 44/2001 vzhledem k ustanovení jeho čl. 4 odst. 1, 5 bodu 3 použitelné i v tom případě, kdy je žalovaný, na něhož je v rámci civilního procesu z důvodu provozování internetové stránky podána žaloba na zdržení se jednání, poskytnutí informací a na zaplacení bolestného, sice (pravděpodobně) občanem Unie ve smyslu ustanovení čl. 9 druhé věty Smlouvy o EU, avšak jeho místo pobytu není známo, a je tedy myslitelné, ale v žádném případě jisté, že se v současné době zdržuje mimo území Evropské unie a také mimo dosah působnosti Luganské úmluvy o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, uzavřené v Luganu dne 16. září 1988, (dále jen „Luganská úmluva“), stejně jako není známo přesné umístění serveru, na kterém je uložena dotčená internetová stránka, přestože je nasnadě, že se tento server nachází na území Unie?
 e)
 Pokud se v projednávaném případě použije nařízení č. 44/2001: Má být obrat „místo, kde může dojít ke škodné události“, který je uveden v čl. 5 bodu 3 nařízení č. 44/2001 vykládán při (možném) poškození osobnostních práv obsahem internetových stránek v tom smyslu,
 že dotčená osoba (dále jen „žalobkyně“) může podat zdržovací žalobu, žalobu na poskytnutí informace a žalobu na náhradu škody proti provozovateli internetových stránek (dále jen „žalovaný“) nezávisle na tom, kde (na území, nebo mimo území Evropské unie) je žalovaný usazen, i u soudů každého členského státu, v němž mohou být internetové stránky zobrazeny,
 nebo
 je podmínkou příslušnosti soudů členského státu, v němž žalovaný není usazen, nebo neexistují žádné skutečnosti, které by dokládaly pobyt žalovaného na území tohoto členského státu, aby existovala zvláštní souvislost napadeného obsahu nebo internetových stránek se státem sídla soudu (souvislost s tuzemskem) jdoucí nad rámec technicky možné zobrazitelnosti?
 f)
 Pokud je takováto zvláštní souvislost s tuzemskem nezbytná: Podle jakých kritérií se tato souvislost určuje?
 Je rozhodné, zda jsou napadené internetové stránky svým provozovatelem cíleně zaměřeny (také) na uživatele internetu ve státě sídla soudu, nebo postačuje, že informace zobrazitelné na internetových stránkách objektivně vykazují souvislost se státem příslušného soudu v tom smyslu, že podle okolností konkrétního případu, zejména na základě obsahu napadených internetových stránek, ve státě příslušného soudu skutečně mohlo nebo může dojít, popřípadě došlo, ke střetu protichůdných zájmů — zájmu žalobkyně na zachování jejích osobnostních práv a zájmu provozovatele na utváření jeho internetových stránek — tím, že se jeden či více známých osoby, která byla poškozena na svých osobnostních právech, dozvěděl o obsahu těchto internetových stránek?
 g)
 Záleží při posuzování zvláštní souvislosti s tuzemskem na počtu zobrazení napadených internetových stránek ve státě sídla soudu?
 h)
 V případě, že by měl být pro tuto žalobu na základě výše uvedených předběžných otázek příslušný předkládající soud: Vztahují se právní zásady uvedené v rozsudku Soudního dvora ze dne 7. března 1995 (C-68/93); [omissis] také na výše popsaný případ?
 i)
 Pokud pro potvrzení příslušnosti není nutná žádná zvláštní souvislost s tuzemskem, nebo pokud pro tuto příslušnost postačuje, aby napadené informace objektivně vykazovaly souvislost se státem příslušného soudu v tom smyslu, že podle okolností konkrétního případu, zejména na základě obsahu napadených internetových stránek, mohlo nebo může ve státě sídla soudu dojít ke střetu protichůdných zájmů, respektive k tomuto střetu protichůdných zájmů došlo tím, že jeden nebo několik známých osoby, která byla poškozena na svých osobnostních právech, se seznámilo s obsahem dotčených internetových stránek, a pokud pro přijetí zvláštní souvislosti s tuzemskem není podmínkou minimální počet zobrazení napadených internetových stránek ve státě příslušného soudu, nebo se nařízení č. 44/2001 na projednávaný případ vůbec nevztahuje:
 Mají být čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (dále jen „směrnice o elektronickém obchodu) (3)“ vykládány tak, že je těmto ustanovením nutné přisuzovat kolizněprávní povahu v tom smyslu, že i v oblasti občanského práva nařizují při potlačení vnitrostátních kolizních norem výlučné použití práva platného ve státě původu,
 nebo
 se u těchto právních předpisů jedná o korektiv na hmotněprávní úrovni, kterým je hmotněprávní výsledek práva, které bylo podle vnitrostátních kolizních norem stanoveno jako použitelné právo, obsahově modifikován a redukován na požadavky země původu?
 j)
 Pro případ, že čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice o elektronickém obchodu mají kolizněprávní povahu:
 Ukládají uvedená ustanovení pouze výlučné použití hmotného práva platného v zemi původu, nebo stanoví také použití kolizních norem platných v této zemi s tím důsledkem, že zpětný odkaz práva země původu na právo země určení je nadále možný?
 k)
 Pro případ, že čl. 3 odst. 1 a 2 směrnice o elektronickém obchodu mají kolizněprávní povahu:
 Je pro určení místa usazení poskytovatele služeb nutno vzít v úvahu jeho (pravděpodobné) nynější místo pobytu, místo pobytu na začátku zveřejnění fotografií žalobkyně nebo (pravděpodobné) místo umístění serveru, na kterém je internetová stránka uložena?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04 s. 42
 (3) Úř. věst. L 178, s. 1; Zvl. vyd. 13/25 s. 399


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/10
 Žaloba podaná dne 14. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-198/08)
 (2008/C 197/15)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: W. Mölls, zmocněnec)
 Žalovaná: Rakouská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Rakouská republika tím, že přijala a ponechala v platnosti právní předpisy, podle kterých jsou minimální prodejní ceny cigaret a jemně řezaného tabáku k ruční výrobě cigaret určovány státem, nesplnila povinnosti, které po ni vyplývají z čl. 9 odst. 1 směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 (1),
 —
 uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tabákové výrobky jsou jednou ze tří skupin výrobků, které jsou předmětem harmonizace právními předpisy Společenství týkajícími se spotřebních daní. Směrnice 95/59/ES obsahuje obecná ustanovení použitelná na všechny tabákové výrobky a rovněž upravuje strukturu spotřební daně z cigaret. Článek 9 odst. 1 zakotvuje zásadu, že jak výrobce tak dovozce mají právo určit nejvyšší cenu každého tabákového výrobku. Toto ustanovení zaručuje nejen to, že na daňový základ se ve všech členských státech použijí stejné zásady; ale rovněž zamezuje tomu, aby dosažení cílů směrnice bylo zmařeno cenovými předpisy státu poškozujícími hospodářskou soutěž a vnitřní trh.
 Předpis přijatý v Rakousku v roce 2006, podle kterého jsou minimální ceny cigaret a jemně řezaného tabáku k ruční výrobě cigaret určovány státními orgány, porušuje výše uvedené ustanovení směrnice 95/59/ES. Stanovení minimálních cen vylučuje cenové rozdíly mezi různými výrobky, které mohou existovat v důsledku rozdílných faktorů ovlivňujících utváření ceny, tím, že maloobchodní ceny v nižší cenové kategorii jsou ihned zvýšeny na minimální úroveň. Takový mechanismus vede nepochybně k narušení oběhu zboží mezi členskými státy, a to i pokud je minimální cena, jak tomu je v Rakousku, vyvozena z průměrných tržních cen.
 Jedním ze zájmů, které členské státy mohou sledovat svou obchodní a daňovou politikou, je samozřejmě ochrana veřejného zdraví. To rovněž zahrnuje cíl držet cenu tabákových výrobků na vysoké úrovni. Ačkoli členské státy mohou využít v plném rozsahu daňové mechanismy pro účely zohlednění tohoto cíle, nemohou se opírat o tyto zájmy za účelem odchýlení se od ustanovení dotčené směrnice, jelikož by tak porušily fungování vnitřního trhu.
 V souladu s Komisí je zdanění účinným a dostačujícím mechanismem cenové regulace. Příklady z jiných členských států rovněž prokazuji, že cenu tabákových výrobků lze zvýšit jak samotným daňovým tlakem, jelikož daň může být zvýšena libovolně za účelem zvýšení konečné ceny, bez ohledu na přesný zisk dotčených výrobců nebo rozsah, ve kterém jsou ochotni prodávat bez zisku nebo dokonce se ztrátou. Takový přístup, podle kterého zdanění funguje jako objektivní cenový faktor, nejenže zamezuje nepříznivým důsledkům minimálních cen na hospodářskou soutěž a na vnitřní trh, ale rovněž i následné nevýhodě související s minimálními cenami, a to ochraně marží výrobců tabákových výrobků. Tento důsledek nijak nenapomáhá ochraně zdraví, ale je ve skutečnosti kontraproduktivní. Komise je proto rovněž přesvědčena, že požadovanou ochranu veřejného zdraví lze zajistit prostřednictvím dynamické a úspěšné státní daňové politiky, aniž by bylo potřeba uchýlit se k minimálním cenám, které jsou neslučitelné s článkem 9 směrnice 95/59/ES.
 (1) Úř. věst. L 291, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 283.