text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/55
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. července 2015 Evropským střediskem pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2015 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-159/12 a F-161/12, CJ v. ECDC
 (Věc T-395/15 P)
 (2015/C 311/60)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) (zástupci: J. Mannheim a A. Daume, zmocněnci, D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)
 Další účastník řízení: CJ (Agios Stefanos, Řecko)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. dubna 2015 ve spojených věcech F-159/12 a F-161/12 se zřetelem k důvodům uplatněným v kasačním opravném prostředku a
 —
 uložil dalšímu účastníkovi řízení náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel dva důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z tvrzení, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení v souvislosti s rozsahem práva být vyslechnut.
 —
 Soud pro veřejnou službu bez odkazu na judikaturu a bez poskytnutí konkrétního odůvodnění vyložil rozsah práva být vyslechnut extenzivně, a vztáhl je tak nejen na tvrzení uplatněná vůči jednotlivci, ale také na důsledky chování takového jednotlivce. Přístup, jaký Soud pro veřejnou službu zaujal k rozsahu práva být vyslechnut, navíc odporuje jeho vlastním zjištěním v napadeném rozsudku.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z tvrzení, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení v závěru, k němuž dospěl na základě posouzení otázky, zda by bez tohoto pochybení vedlo řízení k odlišnému výsledku.
 —
 Řízení by bez tvrzeného pochybení nevedlo k odlišnému výsledku, neboť Soud pro veřejnou službu uznal, že vztah důvěry mezi dalším účastníkem řízení a navrhovatelem je nenapravitelně narušen.


text:
 6.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 70/30
 Žaloba podaná dne 20. ledna 2017 – Weber-Stephen Products v. EUIPO (iGrill)
 (Věc T-35/17)
 (2017/C 070/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Weber Stephen Products LLC (Palatine, Illinois, Spojené státy) (zástupci: R. Niebel a A. Jauch, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis slovní ochranné známky „iGrill“ č. 1 258 162 s vyznačením Evropské unie
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. listopadu 2016, ve věci R 538/2016-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/23
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. března 2009 – Borax Europe v. Komise
 (Věc T-166/05) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty a zvukové záznamy - Odmítnutí přístupu - Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu“)
 2009/C 90/36
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Borax Europe Ltd (Guildford, Spojené království) (zástupci: D. Vandermeersch a K. Nordlander, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Costa de Oliveira a I. Chatzigiannis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Komise ze dne 21. února 2005, kterým se zamítá žádost žalobkyně směřující k získání přístupu k některým dokumentům a zvukovým nahrávkám v rámci třicáté úpravy směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (Úř. věst. L 196, s. 1; Zvl. vyd. 13/01, s. 27) související s technickým pokrokem
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí generálního tajemníka Komise ze dne 21. února 2005 se zrušuje v rozsahu, v němž upírá Borax Europe Ltd přístup k záznamům z jednání z 5. a 6. října 2004, ke dvěma návrhům shrnutí z tohoto jednání, ke třinácti komentářům expertů, ke dvěma komentářům zástupců průmyslu a k dokumentu předloženému dánským zpravodajem.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 25.6.2005.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/29
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 29. října 2009 — Novácke chemické závody v. Komise
 (Věc T-352/09 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Hospodářská soutěž - Rozhodnutí Komise o uložení pokuty - Bankovní záruka - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
 2009/C 312/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Novácke chemické závody, a.s. (Nováky, Slovensko) (zástupkyně: A. Černejová, advokátka)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a N. von Lingen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise ze dne 22. července 2009 týkajícího se řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc č. COMP/39.396 — Činidla na bázi karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský průmysl a plynárenský průmysl), v části, ve které se týká žalobkyně.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/77
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 30. listopadu 2009 — Britto Patrício-Dias v. Komise
 (Věc F-16/09) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období rok 2007 - Porušení článku 43 statutu - Odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Hodnocení pracovního výkonu za část referenčního období“)
 2010/C 24/144
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jorge de Britto Patrício-Dias (Brusel, Belgie) (zástupce: L. Massaux, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí, jímž byla zamítnuta stížnost žalobce proti rozhodnutí týkajícímu se jeho hodnocení za rok 2007.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Jorge de Britto Patrício-Diasovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 90, 18.4.2009, s. 41.


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Leuven — Belgie) — Olivier Halley, Julie Halley, Marie Halley v. Belgický stát
 (Věc C-132/10) (1)
 (Přímé daně - Volný pohyb kapitálu - Článek 63 SFEU - Dědická daň z akcií na jméno - Promlčecí lhůta pro určení hodnoty akcií, která je v případě akcií ve společnostech-nerezidentech delší než promlčecí lhůta, která se použije v případě akcií ve společnostech-rezidentech - Omezení - Odůvodnění)
 2011/C 319/09
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Leuven
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Olivier Halley, Julie Halley, Marie Halley
 Žalovaný: Belgický stát
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van eerste aanleg te Leuven — Výklad článků 26, 49, 63 a 65 SFEU — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví pro dědickou daň z akcií na jméno promlčecí lhůtu v délce dva roky, jestliže se místo skutečného vedení společnosti, která emitovala akcie, nachází v dotyčném členském státě, a promlčecí lhůtu v délce deseti let v ostatních případech
 Výrok
 Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je úprava dotčená v původním řízení, která upravuje v oblasti dědické daně desetiletou promlčecí lhůtu pro oceňování akcií na jméno společnosti, jejímž byla zesnulá osoba akcionářem a jejíž sídlo skutečného vedení se nachází v jiném členském státě, zatímco tatáž lhůta činí dva roky v případech, kdy se sídlo skutečného vedení společnosti nachází v prvně uvedeném členském státě.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 25.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/33
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 11. prosince 2012
 ve věci E-2/12
 HOB-vín ehf. v. Islandská státní alkoholová a tabáková společnost (ÁTVR)
 (volný pohyb zboží – směrnice 2000/13/ES – zahrnutí výrobků – označování potravin – zavádějící označení – neoznámení vnitrostátního opatření Kontrolnímu úřadu ESVO – odůvodnění – odpovědnost státu)
 2013/C 118/09
 Ve věci E-2/12 HOB-vín ehf. v. Islandská státní alkoholová a tabáková společnost (ÁTVR) – ŽÁDOST o stanovisko Soudního dvora podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur (okresním soudem v Reykjavíku) ohledně otázky, zda jsou s dohodou o EHP slučitelná vnitrostátní pravidla, podle nichž podnik, který má státní monopol na maloobchodní prodej alkoholu, může za určitých podmínek odmítnout prodávat alkoholické nápoje legálně vyrobené a na trh uváděné v jiném státě EHP – Soud ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 11. prosince 2012 rozsudek, jehož výrok zní:
 1)
 Článek 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy zakazuje takový předpis, jakým je článek 5.10 pravidel pro výběr výrobků, jímž ÁTVR odmítá prodej alkoholických nápojů, které jsou legálně vyrobené a prodávané v jiném státě EHP, na základě toho, že příslušný štítek obsahuje zavádějící nebo nesouvisející informace o výrobku.
 Skutečnost, zda se pravidla pro výběr výrobků uplatňují stejně na domácí i zahraniční výrobky, nemá v tomto směru žádný význam.
 2)
 Vnitrostátní předpis, jako je článek 8 islandského nařízení č. 828/2005 o komerční produkci, dovozu a velkoobchodním prodeji alkoholu, který vyžaduje, aby se na balení nápojů s obsahem alkoholu vyšším než 1,2 % uváděla kromě skutečného objemového obsahu alkoholu zmínka, že nápoj obsahuje alkohol, nelze považovat za účinný a nelze umožnit, aby tato podmínka představovala pro jednotlivce a hospodářské subjekty zátěž, byla-li přijata bez ohledu na postup vyplývající z článku 19 směrnice 2000/13/ES.
 3)
 Jednotlivci a hospodářské subjekty, kteří byli poškozeni nesprávným uplatňováním směrnice 2000/13/ES, se mohou odvolávat na volný pohyb zboží s cílem povolat stát k odpovědnosti za porušení práva EHP.
 Škoda způsobená vnitrostátním opatřením, jaké je popsáno v první otázce, vyvolává odpovědnost státu, pokud vnitrostátní soud zjistí, že uplatňováním vnitrostátních právních nebo správních předpisů se dostatečně závažně porušuje právo EHP a že existuje přímá příčinná souvislost mezi porušením povinnosti tohoto státu a škodou způsobenou dotčené straně.
 Porušení práva EHP je dostatečně závažné tehdy, je-li škoda způsobena takovým vnitrostátním opatřením, jaké je popsáno ve druhé otázce, a jestliže vnitrostátní právní a správní předpisy nemohou být považovány za účinné z toho důvodu, že členský stát přijetí tohoto předpisu neoznámil podle článku 19 směrnice 2000/13/ES. Takové porušení povolává stát k odpovědnosti, pokud vnitrostátní soud zjistí přímou příčinnou souvislost mezi porušením povinnosti, která je uložena státu, a škodou způsobenou dotčené straně.


text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 14. prosince 2015 – Umweltverband WWF Österreich v. Landeshauptmann von Tirol
 (Věc C-663/15)
 (2016/C 111/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Umweltverband WWF Österreich
 Odpůrce: Landeshauptmann von Tirol
 Další účastnice řízení: Ötztaler Wasserkraft GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Přiznává článek 4 směrnice 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, nebo směrnice 2000/60 jako taková, organizaci na ochranu životního prostředí v řízení, na které se nevztahuje posouzení vlivu na životní prostředí podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, práva, jejichž ochrana se na základě čl. 9 odst. 3 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, která byla jménem Evropského společenství schválena rozhodnutím Rady č. 2005/370/ES ze dne 17. února 2015 (Aarhuská úmluva) zajistí prostřednictvím přístupu ke správnímu a soudnímu řízení?
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 2)
 Vyplývá z ustanovení Aarhuské úmluvy, že uplatnění těchto práv musí být umožněno již v řízení před správním orgánem, nebo postačí možnost domáhat se právní ochrany proti rozhodnutí správního orgánu před soudem?
 3)
 Je přípustné, aby vnitrostátní procesní právo (ustanovení § 42 AVG) od organizace na ochranu životního prostředí – stejně jako od jiných účastníků řízení – vyžadovalo, aby včas uplatnila své námitky již ve správním řízení, a nikoliv až ve fázi stížnosti ke správnímu soudu, jinak ztratí své postavení účastníka řízení i možnost podat stížnost ke správnímu soudu?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 275).


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2008 – Galderma v. OHIM Lelas (Nanolat)
 (Věc T-6/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Nanolat - Starší národní slovní ochranná známka TANNOLACT - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2009/C 6/49)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Galderma SA (Cham, Švýcarsko) (zástupci: N. Hebeis, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Soudem: Tihomir Lelas (Záhřeb, Chorvatsko) (zástupce: H.-J. Omsels, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. října 2006 (věc R 146/2006-4), týkajícího se námitkového řízení mezi Galderma SA a Tihomir Lelas
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Galderma SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 56, 10.3.2007.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/23
 Žaloba podaná dne 26. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-185/05)
 (2005/C 182/43)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 26. dubna 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou B. Schimou a F. Amatem, členy právní služby Komise.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že:
 Italská republika tím, že zachovává v platnosti čl. 9 odst. 3 a 4 vládního nařízení s mocí zákona č. 344 z roku 1999, podle kterého provozovatel závodu, ve kterém se nacházejí nebezpečné látky, může zahájit činnost, aniž by orgán, který se musí vyjádřit k bezpečnostní zprávě, provozovateli výslovně sdělil závěr svého prošetření bezpečnostní zprávy,
 zachovává v platnosti čl. 21 odst. 3 vládního nařízení s mocí zákona č. 344 z roku 1999, podle kterého, jestliže opatření přijatá provozovatelem za účelem prevence a zmírnění důsledků závažných havárií mají vážné nedostatky, příslušný orgán není povinen zakázat zahájení činnosti,
 nepřijala závazný právní předpis, který by stanovil, že kontroly umožňují plánovité a systematické vyšetření technických, organizačních a řídicích systémů používaných v dotčeném závodě pro zajištění toho, aby provozovatel mohl prokázat, že přijal vhodná opatření v souvislosti s činnostmi prováděnými v závodě k zabránění závažným haváriím a pro zajištění toho, aby provozovatel mohl prokázat, že zajistil vhodné prostředky pro omezení důsledků závažných havárií na pracovišti i mimo pracoviště,
 a nepřijala právní předpis, který by stanovil, že kontroly zaručují, že údaje a informace obsažené v bezpečnostní zprávě a ve všech ostatních předložených zprávách spolehlivě odrážejí podmínky v závodě,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 9 odst. 4, čl. 17 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 první, druhé a třetí odrážky směrnice 98/82 (1);
 2.
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek stanoví, že provozovatel závodu, ve kterém se nacházejí nebezpečné látky, je povinen předkládat příslušnému orgánu bezpečnostní zprávu. Italská republika provedla směrnici vládním nařízením s mocí zákona č. 334 ze dne 17. srpna 1999.
 Komise především uvádí, že ve smyslu čl. 9 odst. 4 směrnice provozovatel nemůže zahájit činnost při neexistenci výslovného povolení příslušného orgánu.
 Vládní nařízení s mocí zákona nicméně provozovateli umožňuje zahájit činnost bez toho, aniž by příslušný orgán výslovně sdělil závěr svého prošetření bezpečnostní zprávy.
 Jak vyplývá z čl. 17 odst. 1 směrnice, příslušný orgán má povinnost zakázat činnost, jestliže opatření přijatá provozovatelem za účelem prevence a zmírnění důsledků závažných havárií mají vážné nedostatky.
 Nicméně se jeví, že vládní nařízení s mocí zákona příslušnému orgánu tuto povinnost neukládá.
 Konečně ve smyslu čl. 18 odst. 1 směrnice musejí členské státy přijmout závazný právní předpis, který stanoví kontroly, jež umožňují plánovité a systematické vyšetření technických, organizačních a řídicích systémů používaných v dotčeném závodě pro zajištění toho, aby provozovatel mohl prokázat, že přijal vhodná opatření v souvislosti s činnostmi prováděnými v závodě k zabránění závažným haváriím a pro zajištění toho, aby provozovatel mohl prokázat, že zajistil vhodné prostředky pro omezení důsledků závažných havárií na pracovišti i mimo pracoviště. Mimoto stále ve smyslu čl. 18 odst. 1 směrnice musejí členské státy přijmout právní předpis, který stanoví, že kontroly zaručují, že údaje a informace obsažené v bezpečnostní zprávě a ve všech ostatních předložených zprávách spolehlivě odrážejí podmínky v závodě.
 Vládní nařízení s mocí zákona nicméně tato ustanovení neprovedlo, avšak se omezilo na odvolání se na pozdější prováděcí nařízení, které nebylo doposud přijato.
 Ve smyslu výše uvedeného Komise tudíž uvádí, že Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 9 odst. 4, čl. 17 odst. 1 a čl. 18 odst. 1 první, druhé a třetí odrážky směrnice.
 (1) Úř. věst. L 10, 14.1.1997, s. 13.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/35
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2014 – Lumene v. OHIM (THE YOUTH EXPERTS)
 (Věc T-484/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství THE YOUTH EXPERTS - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatečná rozlišovací způsobilost - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rozsah přezkumu odvolacím senátem - Závislost meritorního přezkumu na přípustnosti žaloby - Článek 59 první věta nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 007/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lumene Oy (Espoo, Finsko) (zástupce: L. Laaksonen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. června 2013 (věc R 187/2013-2) týkajícímu se řízení o přihlášce zápisu slovního označení THE YOUTH EXPERTS jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. června 2013 (věc R- 187/2013 2) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká „[b]ělících přípravků a dalších pracích přípravků [a] přípravků na čištění, leštění, odmašťování a broušení“ spadajících do třídy 3 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a „hygienické přípravky pro lékařské účely; náplasti pro lékařské účely, obvazový materiál, materiály pro plombování zubů a pro zubní otisky, dezinfekční přípravky, přípravky na hubení škůdců, fungicidy a herbicidy“ spadající do třídy 5 ve smyslu uvedené dohody.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Každý účastník řízení ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


text:
 28.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 441/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. září 2016 Evropskou komisí proti rozsudku vydanému dne 20. července 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-104/15, U (*1) v. Komise
 (Věc T-695/16 P)
 (2016/C 441/33)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. C. Simon, F. Simonetti a G. Gattinara, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: U (*1) a Evropský parlament
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 20. července 2016 vydaný ve věci F-104/15, U (*1) v. Komise;
 —
 co se týče řízení v prvním stupni, zamítl žalobu jako neopodstatněnou a uložil žalobkyni v prvním stupni náhradu nákladů řízení, pakliže by dospěl k závěru, že stav řízení dovoluje ve věci rozhodnout;
 —
 co se týče řízení o kasačním opravném prostředku, rozhodl, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady tohoto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, z porušení povinnosti uvést odůvodnění a z porušení zákazu rozhodovat ultra petita, pokud jde o body 53 až 56, 60, 75 až 78 napadeného rozsudku.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z několika případů nesprávného právního posouzení při výkladu článku 20 přílohy VIII služebního řádu, pokud jde o body 31, 57 až 60, 61 až 65 věta první napadeného rozsudku.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z několika případů nesprávného právního posouzení a z porušení povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o body 65, 67 až 79 napadeného rozsudku.
 (*1) Údaje vymazané v rámci zajištění ochrany jednotlivců ve spojitosti se zpracováním osobních dat.


text:
 5.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 57/15
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-518/04)
 (2005/C 57/30)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. prosince 2004 žaloba podaná proti Řecké republice Komisí Evropských společenství zastoupenou Michelem Van Beekem, právním poradcem a Minasem Konstantinidisem, členem právní služby Komise.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 konstatoval, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k zavedení systému přísné ochrany zmije druhu Vipera schweizeri na ostrově Milos za účelem předcházení veškerému úmyslnému rušení tohoto druhu, zejména během reprodukčního období, kdy jsou novorozené zmije závislé na matce, a během zimního spánku, jakož i za účelem předcházení veškerému ničení nebo poškozování míst rozmnožování nebo zdrojů potravy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 písm. b) a d) směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1);
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Cílem směrnice Rady 92/43/ES ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin je přispět k zajištění biologické rozmanitosti zachováním přírodních stanovišť, jakož i volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin na území členských států, na které se vztahuje.
 Žaloba Komise se týká toho, že Řecká republika nepřijala a neuplatňuje systém přísné ochrany zmije druhu Vipera schweizeri na ostrově Milos.
 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr určil, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k zavedení systému přísné ochrany zmije druhu Vipera schweizeri na ostrově Milos za účelem předcházení veškerému úmyslnému rušení tohoto druhu, zejména během reprodukčního období, kdy jsou novorozené zmije závislé na matce, a během zimního spánku, jakož i za účelem předcházení veškerému ničení nebo poškozování míst rozmnožování nebo zdrojů potravy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 písm. b) a d) směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.
 (1) Úř. věst. L 206, 22. července 1992, s. 7.


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/26
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. listopadu 2009 — Apollo Group v. OHIM (THINKING AHEAD)
 (Věc T-473/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství THINKING AHEAD - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“)
 2010/C 11/51
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Apollo Group, Inc. (Phoenix, Arizona, Spojené státy) (zástupci: A. Linke a A. Jaeger-Lenz, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. srpna 2008 (věc R 728/2008-2), které se týká přihlášky slovního označení THINKING AHEAD jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Apollo Group, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München — Německo) — Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler v. Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau
 (Věc C-274/09) (1)
 (Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Koncese na provozování veřejné služby - Záchranné služby - Rozdíl mezi „veřejnou zakázkou na služby“ a „koncesí na služby“)
 2011/C 139/04
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler
 Žalovaná: Zweckverband für Rettungsdienst und Feuerwehralarmierung Passau
 Za přítomnosti: Malteser Hilfsdienst eV, Bayerisches Rotes Kreuz
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht München — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. a) a d) a odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Pojmy „veřejná zakázka na služby“ a „koncese na služby“ — Smlouva o poskytování záchranných služeb uzavřená mezi veřejným zadavatelem a organizacemi poskytujícími záchrannou službu, podle níž se odměna za poskytnuté služby stanoví prostřednictvím jednání mezi těmito organizacemi a třetími osobami, jako například orgány sociálního zabezpečení.
 Výrok
 Článek 1 odst. 2 písm. d) a odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že je-li odměna vybraného hospodářského subjektu zcela hrazena osobami odlišnými od veřejného zadavatele, který uzavřel smlouvu na poskytování záchranných služeb, a nese-li tento hospodářský subjekt provozní riziko, ač velmi omezené, zejména z důvodu, že výše odměn za užívání dotčených služeb závisí na výsledku každoročních jednání se třetími osobami a že nemá zajištěno plné pokrytí nákladů vynaložených v rámci provádění svých činností v souladu se zásadami stanovenými vnitrostátním právem, musí být uvedená smlouva kvalifikována jako „koncese na služby“ ve smyslu čl. 1 odst. 4 této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/55
 Žaloba podaná dne 2. července 2014 – Sertrans Catalunya, SA v. Komise
 (Věc T-504/14)
 2014/C 282/73
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sertrans Catalunya, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce): J. De Juan Casadevall, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 podpůrně, pokud by považoval španělský systém finančního leasingu za protiprávní státní podporu, aby nařídil její vrácení pouze do data zveřejnění rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v Úředním věstníku Evropské unie, tedy do 21. září 2011, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-500/14, Derivados del Flúor v. Komise.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/52
 Žaloba podaná dne 6. října 2014 – ZZ v. OHIM
 (Věc F-103/14)
 (2015/C 007/62)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: Heinrich Tettenborn)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalovaného uplatnit doložku – obsaženou v pracovní smlouvě žalobkyně, která stanoví ukončení pracovní smlouvy žalobkyně v případě, že žalobkyně nebude zařazena na rezervní seznam dalšího otevřeného výběrového řízení organizovaného Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO) pro její funkční skupinu se zvláštním zaměřením na průmyslové a obchodní vlastnictví – na výběrová řízení OHIM/AD/01/13 a OHIM/AST/02/13, a návrh na náhradu škody za morální a nemajetkovou újmu, kterou žalobkyně utrpěla.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí OHIM, které bylo žalobkyni oznámeno dopisem OHIM ze dne 28. listopadu 2013, uplatnit doložku – obsaženou v článku 5 pracovní smlouvy žalobkyně, která stanoví ukončení pracovní smlouvy žalobkyně v případě, že žalobkyně nebude zařazena na rezervní seznam dalšího otevřeného výběrového řízení organizovaného Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO) pro její funkční skupinu se zvláštním zaměřením na průmyslové a obchodní vlastnictví – na výběrová řízení OHIM/AD/01/13 a OHIM/AST/02/13, která byla vyhlášena dne 31. října 2013;
 —
 uložit OHIM povinnost zaplatit žalobkyni náhradu škody v přiměřené, Soudem určené výši, za morální a nemajetkovou újmu, kterou žalobkyně utrpěla na základě rozhodnutí OHIM uvedeného v bodě 1 návrhového žádání, a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 12. ledna 2006 – Militzer & Münch GmbH v. Ministero delle Finanze
 (Věc C-230/06)
 (2006/C 190/15)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione (Itálie)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Militzer & Münch GmbH
 Protinavrhovatel: Ministero delle Finanze
 Předběžné otázky
 1.
 a)
 Je třeba čl. 11a odst. 1 nařízení 87/1062/EHS (1) ve znění nařízení 93/2454/EHS (2) vykládat tak, že lze namítat lhůtu jedenácti měsíců stanovenou pro celní úřad odeslání, aby informoval o neuskutečněném vyřízení zboží v tranzitním režimu Společenství v případě, kdy se ukáže, že vyřízení ze strany celního úřadu určení bylo uskutečněno prostřednictvím falešných dokumentů, jejichž nepravost není snadno rozpoznatelná;
 b)
 je namístě pro účely výkladu výše uvedeného ustanovení použít zásady potvrzené v rozsudcích Soudního dvora ve věcech C-325/00 a C-222/01;
 c)
 a je přičítání veškerých důsledků nesrovnalosti při tranzitu ve Společenství celnímu odesílateli, v tomto případě, v rozporu se zásadou proporcionality?
 2.
 V případě popsaném v předcházejícím bodě použitelný čl. 11a odst. 2?
 3.
 Je třeba čl. 215 odst. 1 nařízení 92/2913/EHS (3) vykládat tak, že v případech, jako je případ popsaný v bodě 1, musí být příslušnost celního úřadu určena podle kritéria stanoveného ve druhé nebo třetí odrážce uvedeného odstavce?
 (1) Úř. věst. L 107, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 253, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 302, s. 1.


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/28
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2013 — CH v. Parlament
 (Věc F-129/12) (1)
 (Veřejná služba - Akreditovaní parlamentní asistenti - Předčasné ukončení smlouvy - Žádost o pomoc - Psychické obtěžování)
 2014/C 39/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CH (Brusel, Belgie) (zástupci: L. Levi, C. Bernard-Glanz a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: S. Alves a E. Taneva, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o propuštění žalobkyně a rozhodnutí o zamítnutí její žádosti o pomoc, kterou se domáhá uznání psychického obtěžování, jakož i návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 19. ledna 2012 o ukončení smlouvy akreditované parlamentní asistentky CH se zrušuje.
 2)
 Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 15. března 2012, kterým se zamítá žádost CH o pomoc ze dne 22. prosince 2011, se zrušuje.
 3)
 Evropskému parlamentu se ukládá zaplatit CH částku ve výši 50 000 eur.
 4)
 Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené CH.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013, s. 73.


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 9. října 2014 – Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank v. F. Wieland a H. Rothwangl
 (Věc C-465/14)
 (2014/C 448/17)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Centrale Raad van Beroep
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
 Žalovaní: F. Wieland, H. Rothwangl
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 3, jakož i čl. 94 odst. 1 a 2 nařízení č. 1408/71 (1) vykládat v tom smyslu, že bývalému námořníkovi, který byl členem posádky zámořské lodi s domovským přístavem v členském státu, neměl bydliště na pevnině a nebyl státním příslušníkem členského státu, po přistoupení státu, jehož státní příslušnost tento námořník má, k Unii (respektive k právnímu předchůdci Unie) nebo po nabytí účinnosti nařízení č. 1408/71 pro tento stát, nesmí být (zčásti) odepřen starobní důchod pouze z důvodu, že uvedený bývalý námořník nebyl v době (požadovaného) pojištění státním příslušníkem (prvně jmenovaného) členského státu?
 2)
 Je třeba vykládat články 18 SFEU a 45 SFEU v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž byl námořník, který byl členem posádky zámořské lodi s domovským přístavem v tomto členském státu, neměl bydliště na pevnině a nebyl státním příslušníkem členského státu, vyloučen z účasti na důchodovém pojištění, zatímco podle této právní úpravy se za pojištěnce považuje námořník, který je státním příslušníkem členského státu, ve kterém má zámořská loď svůj domovský přístav, ale jinak se nachází ve stejné situaci, pokud stát, jehož je prvně jmenovaný námořník státním příslušníkem, mezitím – v době stanovení důchodu – přistoupil k Unii (právnímu předchůdci Unie), nebo pokud nařízení č. 1408/71 nabylo mezitím účinnosti pro tento stát?
 3)
 Je třeba otázky 1 a 2 zodpovědět stejným způsobem v případě (bývalého) námořníka, který měl v období výkonu své činnosti státní příslušnost státu, který přistoupil k Unii (právnímu předchůdci Unie) později, ale v době tohoto přistoupení nebo nabytí účinnosti nařízení č. 1408/71 pro uvedený stát a v době uplatnění svého nároku na starobní důchod není státním příslušníkem členského státu, na kterého se však naposledy uvedené nařízení přesto uplatní podle článku 1 nařízení č. 859/2003 (2)?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).
 (2) Nařízení rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (Úř. věst. L 124, s. 1; 05/04, .s 317).


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/39
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. června 2015 – Z v. Soudní dvůr
 (Věc F-64/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnotící posudek - Pozdní vypracování hodnotícího posudku - Žaloby na neplatnost - Žaloba na náhradu škody“)
 (2015/C 262/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Z (zástupce: F. Rollinger, advokát)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie (zástupce: A. V. Placco, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotícího posudku žalobkyně týkající se období od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2008, jakož i na uložení povinnosti žalovanému, aby zaplatil určitou částku z titulu náhrady nemajetkové újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Z ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Soudním dvorem Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013, s. 30.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/43
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren a další v. Komise
 (Věc T-117/04) (1)
 („Státní podpory - Podpory poskytnuté nizozemskými orgány ve prospěch neziskových rekreačních přístavů - Žaloba na neplatnost - Přípustnost“)
 (2006/C 294/91)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vereniging Werkgroep Commerciële Jachthavens Zuidelijke Randmeren (Zeewolde, Nizozemsko); Jachthaven Zijl Zeewolde BV (Zeewolde); Maatschappij tot exploitatie van onroerende goederen Wolderwijd II BV (Zeewolde); Jachthaven Strand-Horst BV (Ermelo, Nizozemsko); Recreatiegebied Erkemederstrand vof (Zeewolde); Jachthaven- en Campingbedrijf Nieuwboer BV (Bunschoten-Spakenburg, Nizozemsko) a Jachthaven Naarden BV (Naarden, Nizozemsko) (zástupci: T. Ottervanger, A. Bijleveld a A. van den Oord, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. van Vliet, A. Bouquet a A. Nijenhuis, zmocněnci)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Nizozemské království (zástupci: H. Sevenster a M. de Grave, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/114/ES ze dne 29. října 2003 o podporách poskytnutých Nizozemskem ve prospěch neziskových rekreačních přístavů v Nizozemsku (Úř. věst. 2004, L 34, s. 63) (neoficiální překlad).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí. Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 118, 30.4.2004.


text:
 6.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/14
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 29. července 2016
 ve věci E-31/15
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinností státem ESVO – neprovedení do vnitrostátního práva – směrnice 2011/77/EU, kterou se mění směrnice 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících)
 (2017/C 108/12)
 Ve věci E-31/15, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle aktu uvedeného v odrážce bodu 9f přílohy XVII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/77/EU ze dne 27. září 2011, kterou se mění směrnice 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP, neboť nepřijal opatření nezbytná k provedení aktu ve stanovené lhůtě, nebo o skutečnosti v každém případě neinformoval Kontrolní úřad ESVO, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, dne 29. července 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1.
 Prohlašuje, že Island nepřijal opatření nezbytná k tomu, aby ve stanovené lhůtě do svého vnitrostátního práva provedl akt uvedený v odrážce bodu 9f přílohy XVII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/77/EU ze dne 27. září 2011, kterou se mění směrnice 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících), začleněný do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP.
 2.
 Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/35
 Žaloba podaná dne 19. listopadu 2014 – ANKO v. Komise
 (Věc T-768/14)
 (2015/C 065/49)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ANKO AE Antiprosopeion, Emporeiou kai Viomichanias (Atény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že částka ve výši 3 77 733,93 eur, kterou Komise vyplatila žalobkyni v souvislosti s projektem POCEMON, odpovídá způsobilým výdajům, a že tedy žalobkyně nemá povinnost vrátit tuto částku jako bezdůvodně obdrženou a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba se týká odpovědnosti Komise na základě smlouvy č. 216088 o provedení projektu „Point Of CarE MONitoring and Diagnostics for Autoimmune Diseases“ (POCEMON) ve smyslu článku 272 SFEU. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že přestože splnila své smluvní závazky, Komise v rozporu s dotčenou smlouvou, zásadou dobré víry, zákazem zneužití práva a zásadou proporcionality požádala o vrácení částek vyplacených ANKO z důvodu, že neodpovídají způsobilým výdajům.
 Žalobkyně tudíž zaprvé tvrdí, že se Komise opírá o zcela neopodstatněné a v každém případě neprokázané argumenty za účelem odmítnutí téměř všech výdajů společnosti ANKO jako nezpůsobilých a požadování vrácení částky vyplacené společnosti ANKO v souvislosti s projektem POCEMON. Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise odmítnutím 98,68 % částky dlužného příspěvku z důvodu, že podle jejího tvrzení neodpovídá způsobilým výdajům, které žalobkyni vznikly pro potřeby projektu, porušuje zásadu zákazu zneužití práva a zásadu proporcionality.


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre – Německo, Francie) – Zuckerfabrik Jülich AG (dříve Jülich AG) v. Hauptzollamt Aachen
 (Spojené věci C-5/06 a C-23/06 až C-36/06) (1)
 (Cukr - Dávky z výroby - Prováděcí pravidla pro režim kvót - Určení exportovatelného přebytku - Určení průměrné ztráty)
 (2008/C 158/03)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Zuckerfabrik Jülich AG (dříve Jülich AG) (C-5/06), Saint Louis Sucre SNC (C-23/06), Société des Sucreries du Marquenterre SA (C-24/06), SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA) (C-25/06), SA Lesaffre Frères (C-26/06), Tereos, právní nástupkyně Sucreries, Distilleries des Hauts de France (C-27/06), SA Sucreries & Distilleries de Souppes – Ouvré fils (C-28/06), SA Sucreries de Toury et Usines Annexes (C-29/06), Tereos (C-30/06), Tereos, právní nástupce SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF (C-31/06), Cristal Union (C-32/06), Sucrerie Bourdon (C-33/06), SA Sucrerie de Bourgogne (C-34/06), SAS Vermendoise Industries (C-35/06), SA Sucreries et Raffineries d'Erstein (C-36/06)
 Žalovaní: Hauptzollamt Aachen (C-5/06), Directeur général des douanes et droits indirects, Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (C-23/06 až C-36/06)
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Düsseldorf, Tribunal de grande instance de Nanterre – Výklad článku 15 nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (Úř. věst. L 178, s. 1) – Platnost čl. 6 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 314/2002 ze dne 20. února 2002 kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru (Úř. věst. L 50, s. 40) ve znění nařízení Komise (ES) č. 1140/2003 ze dne 27. června 2003, kterým se v odvětví cukru mění nařízení (ES) č. 779/96, kterým se stanoví prováděcí pravidla, pokud jde o sdělení, a nařízení (ES) č. 314/2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu kvót (Úř. věst. L 160, s. 33) – Platnost nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru (Úř. věst. L 316, s. 4) – Zohlednění celkového objemu vývozu cukru, isoglukózy a inulinového sirupu při stanovení exportovatelného přebytku a pouze těch objemů, pro které byly skutečně poskytnuty vývozní náhrady při stanovení průměrné ztráty z tuny cukru
 Výrok
 Na základě čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru je pro účely výpočtu exportovatelného přebytku třeba od spotřeby odečíst všechny objemy vyvážených produktů podle tohoto článku bez ohledu na to, zda byly skutečně zaplaceny náhrady.
 Článek 15 odst. 1 písm. d) zmíněného nařízení je třeba vykládat tak, že pro účely určení jak exportovatelného přebytku tak průměrné ztráty na tunu produktu je třeba zohlednit všechny objemy vyvážených produktů podle tohoto článku bez ohledu na to, zda byly skutečně zaplaceny náhrady.
 Nařízení Komise (ES) č. 1762/2003 ze dne 7. října 2003, kterým se pro hospodářský rok 2002/03 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru a nařízení Komise (ES) č. 1775/2004 ze dne 14. října 2004, kterým se pro hospodářský rok 2003/04 stanoví dávky z výroby v odvětví cukru, jsou neplatná.
 Přezkum nařízení Komise (ES) č. 1837/2002 ze dne 15. října 2002, kterým se pro hospodářský rok 2001/02 stanoví dávky z výroby a koeficient pro doplňkovou dávku v odvětví cukru neodhalil skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena jeho platnost.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


text:
 23.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 357/24
 Žaloba podaná dne 17. srpna 2017 – Liaño Reig v. SRB
 (Věc T-557/17)
 (2017/C 357/32)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Carmen Liaño Reig (Alcobendas, Španělsko) (zástupce: F. López Antón, advokát)
 Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 na základě úvah v bodě 3.1 až 3.4 žaloby zrušil akt podle čl. 6 odst. 1 písm. d) rozhodnutí, kterým se nařizuje konverze dluhopisů vydaných BPE Financiaciones, SA, s číslem ISIN XS0550098569, identifikovaných jako #4, na akcie nové emise společnosti Banco Popular Español, S.A., kapitálového nástroje úrovně 2, neboť uvedený akt je neopodstatněný a v rozporu s nařízením a s Listinou základních práv Evropské unie;
 —
 vzhledem k tomu, že v souladu s bodem 91 odůvodnění a čl. 85 odst. 4 poslední odrážkou směrnice se zrušení rozhodnutí orgánu příslušného k řešení krize neovlivňuje správní akty nebo pozdější úkony učiněné na základě zrušeného rozhodnutí, v případě, že Tribunál vyhoví předchozímu návrhovému žádání, uložil Jednotnému výboru pro řešení krizí (SRB), v souladu s čl. 87 odst. 3 nařízení, nahradit žalobkyni ztrátu utrpěnou v důsledku zrušení rozhodnutí uvedeného v předchozím bodě.
 Pro tento účel je ztráta utrpěná žalobkyní vyčíslena na částku 50 000 eur odpovídající nominální hodnotě dluhopisu se splatností 22. října 2020 vydaného BPE Financiaciones, S.A, s číslem ISIN XS0550098569, který patřil ke dni přijetí rozhodnutí žalobkyni, navýšená o úroky s pevnou roční sazbou 6,873 %, které by dluhopis vynášel ode dne 7. června 2017 (datum přijetí rozhodnutí) do dne 22. října 2020 (datum splatnosti dluhopisu), přičemž nominální hodnota dluhopisu a úroky jsou aktualizovány ke skutečnému dni zaplacení;
 —
 podpůrně k návrhovým žádáním uvedeným v předchozích bodech a ja ke uvedeno v bodě 3.5 žaloby, aby SRB uložil vyplatit náhradu škody utrpěnou žalobkyní ve výši rovnající se částce, kterou by žalobkyně obdržela jako majitelka dluhopisu označeného ISIN XS0550098569 a vydaného BPE Financiones, S.A., pokud by uvedená společnost byla zlikvidována ke dni přijetí rozhodnutí v důsledku řádného insolvenčního řízení, a s hledem na to, že žalobkyně neobdržela kompenzaci či protiplnění ani v důsledku převedení uvedeného dluhopisu na akcie nové emise Banco Popular Español, S.A., ani z titulu převedení uvedených akcií na Banco Santander, S.A.;
 —
 v případě, že nejsou (jak si myslí žalobkyně) splněna kritéria stanovená španělským právem pro zahájení řádného insolvenčního řízení proti společnosti BPE Financiaciones, SA, které by vedlo k likvidaci společnosti ke dni přijetí rozhodnutí, stanoví se částka, kterou má žalobkyně obdržet, ve výši 50 000 eur a odpovídá nominální hodnotě uvedeného dluhopisu vydaného společností BPE Financiaciones, SA;
 —
 v případě, že jsou splněna kritéria stanovená španělským právem pro zahájení řádného insolvenčního řízení proti společnosti BPE Financiaciones, SA, které by vedlo k likvidaci společnosti ke dni přijetí rozhodnutí, je požadovaná částka stanovena ve výši, která vyplyne z posouzení, které musí být provedeno v souladu s čl. 20 odst. 16 až 18 nařízení;
 —
 podpůrně, na základě úvah vyjádřených v bodě 3.6 žaloby, uložit SRB, aby žalobkyni nahradil poměrnou částku, která by jí příslušela, pokud by všechny dluhopisy vydané společností Banco Popular Español, SA, které nebyly konvertovány na akcie uvedené společnosti a které existovaly ke dni přijetí rozhodnutí, byly konvertovány na akcie společnosti Banco Popular Español, SA, v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. d) rozhodnutí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uplatněným ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía a Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno a SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-483/17, García Suárez a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-497/17, Sáchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/7
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu – Polsko) – ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna v. Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu
 (Věc C-418/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Spotřební daň - Směrnice 2003/96/ES - Rozlišené sazby spotřební daně pro pohonné hmoty a paliva - Podmínka uplatnění sazby pro paliva - Předložení měsíčního výkazu prohlášení, že nakoupené výrobky jsou určeny k topení - Uplatnění sazby spotřební daně stanovené pro pohonné hmoty v případě nepředložení tohoto výkazu - Zásada proporcionality“)
 (2016/C 287/08)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna
 Žalovaný: Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu
 Výrok
 Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, ve znění směrnice Rady 2004/75/ES ze dne 29. dubna 2004, jakož i zásada proporcionality musejí být vykládány v tom smyslu, že:
 —
 nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které jsou prodejci paliva povinni ve stanovené lhůtě předložit měsíční výkaz prohlášení kupujících, že nakoupené výrobky jsou určeny k topení, a
 —
 brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se v případě nepředložení takového výkazu ve stanovené lhůtě na prodané palivo uplatní sazba spotřební daně stanovená pro pohonné hmoty, i když bylo konstatováno, že není pochyb o tom, že je tento výrobek určen k topení.
 (1) Úř. věst. C 462, 22. 12. 2014.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/22
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 12. října 2004
 ve věci C-352/03 P: Pietro Del Vaglio proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Odvolání - Úředníci - Důchody - Změna země pobytu - Použitelný opravný koeficient - Odvolání z části zjevně nepřípustné a z části zjevně neopodstatněné)
 (2005/C 6/42)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-352/03 P, jejímž předmětem je odvolání na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podané dne 11. srpna 2003 Pietrem Del Vaglio, bývalým úředníkem Komise Evropských společenství, bydlištěm v Londýně (Spojené království), (advokáti: M. Famchon a B. Desrez), dalším účastníkem řízení je Komise Evropských společenství (zmocněnec: J. Currall ve spolupráci s D. Waelbroeckem), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, J.-P. Puissochet a S. von Bahr (zpravodaj), soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. října 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Odvolání se zamítá.
 2)
 Pietru Del Vaglio se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 18.10.2003.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/34
 Žaloba podaná dne 26. června 2007 – Las Palmeras v. Rada a Komise
 (Věc T-217/07)
 (2007/C 211/67)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Las Palmeras S. Coop. And. (Sevilla, Španělsko) (zástupce: L. Ortiz Blanco, advokát)
 Žalovaní: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 vyhovět projednávané žalobě na náhradu škody na základě článku 288 ES a určit, že žalobkyně má nárok na finanční náhradu ze strany Rady a Komise, společně a nerozdílně, v celkové výši dvě stě osmdesát osm tisíc dvě stě třicet osm eur (288 238 eur);
 —
 uložit žalovaným orgánům náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v projednávaném řízení, španělská společnost, jež čistí surovou bavlnu, se domáhá náhrady škody údajně utrpěné následkem uplatnění, v průběhu hospodářského roku 2006/2007, kapitoly 10a hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 (1), vložené čl. 1 odst. 20 nařízení (ES) č. 864/2004 (2). Kapitola 10a hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 stanoví společná pravidla pro režimy přímé podpory na základě společné zemědělské politiky a stanoví určité režimy podpor pro zemědělce.
 V tomto ohledu je třeba poznamenat, že kapitola 10a hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 byla z důvodu porušení zásady proporcionality zrušena rozsudkem Soudního dvora ze dne 7. září 2006 ve věci C-310/04, Španělsko v. Komise. Uvedený rozsudek však pozastavil účinnost zrušení až do přijetí nového nařízení, takže uvedená ustanovení byla uplatněna pro hospodářský rok 2006/2007.
 Na základě dvou zpráv vypracovaných hospodářskými poradci žaloba podává přehled o škodě utrpěné dotčeným odvětvím, neboť v důsledku uplatnění zrušených ustanovení během relevantního hospodářského roku došlo k významnému poklesu objemu produkce surové bavlny a následně produkce průmyslově čištěné bavlny. Provedení režimu podpory stanoveného v uvedených ustanoveních má za následek, že podstatná část podpory (asi 65 %) nemá žádnou souvislost s produkcí bavlny, takže zemědělec nadále pobírá podporu, i když svoji půdu využívá k produkci jiných plodin. V souladu s tím klesla odhadovaná ziskovost při využití jednoho hektaru půdy k pěstování bavlny pod úroveň ziskovosti při jeho využití k pěstování jiných plodin. Tato situace rovněž znamenala snížení provozních výnosů v průmyslovém odvětví čištění bavlny.
 Žalobkyně uplatňuje, že v projednávané věci jsou splněny požadavky judikatury pro určení mimosmluvní odpovědnosti Společenství.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, 21.10.2003, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 864/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se mění a z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii upravuje nařízení (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 161, 30.4.2004, s. 48; Zvl. vyd. 03/45, s. 136).


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/33
 Žaloba podaná dne 8. října 2009 — ancotel v. OHIM — Acotel (ancotel)
 (Věc T-408/09)
 2009/C 312/55
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ancotel GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: H. Truelsen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Acotel SpA (Řím, Itálie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 19. června 2009 (věc R 1385/2008-1);
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „ancotel“ pro služby zařazené do tříd 35 a 38 (přihláška č. 3 314 424)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Acotel SpA
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zejména italská obrazová ochranná známka č. 643 751 a obrazová ochranná známka Společenství č. 1 442 268„ACOTEL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 38
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/10
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus – Finsko) – Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen, Satu Piik v. SOS-Lapsikylä ry
 (Věc C-175/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2003/88/ES - Článek 17 - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Úprava pracovní doby - Doplňkové příplatky - Spolek na ochranu dětí - ‚Náhradní rodiče v dětské vesničce‘ - Dočasná nepřítomnost ‚náhradních rodičů‘ - Pracovnice zaměstnané coby ‚zástupkyně náhradních rodičů‘ - Pojem“)
 (2017/C 309/12)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein oikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Hannele Hälvä, Sari Naukkarinen, Pirjo Paajanen, Satu Piik
 Žalovaný: SOS-Lapsikylä ry
 Výrok
 Článek 17 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že jej nelze uplatnit na takové zaměstnání, o jaké se jedná ve věci v původním řízení, které spočívá v péči o děti za podmínek podobajících se rodinnému prostředí v postavení zástupce osoby, která je tímto úkolem primárně pověřena, není-li prokázáno, že celková délka pracovní doby se neměří nebo není předem určena nebo si ji může pracovník určit sám, což musí ověřit předkládající soud.
 (1) Úř. věst. C 191, 30. 5. 2016.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 17. listopadu 2009 — Koninklijke Philips Electronics NV v. Lucheng Meijing Industrial Company Ltd a další
 (Věc C-446/09)
 2010/C 24/54
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Koninklijke Philips Electronics NV
 Žalované: Lucheng Meijing Industrial Company Ltd a další
 Předběžná otázka
 Je čl. 6 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 3295/94 (1) ze dne 22. prosince 1994 (původní celní nařízení) ustanovením sjednoceného práva Společenství, které je pro soud členského státu, na který se podle článku 7 tohoto nařízení obrátí držitel práva, závazné a znamená toto ustanovení, že soud nesmí při svém posouzení zohlednit, že se zboží nachází v dočasném uskladnění/tranzitu, nýbrž musí vycházet z fikce, že zboží bylo vyrobeno v tomto členském státu a poté na základě práva tohoto členského státu musí rozhodnout o tom, zda toto zboží porušuje dotyčné právo duševního vlastnictví?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 3295/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví opatření s cílem zakázat propouštění padělků a nedovolených napodobenin do volného oběhu, režimu vývozu, zpětného vývozu nebo do některého režimu s podmíněným osvobozením od cla (Úř. věst. L 341, s. 8; Zvl. vyd. 02/05, s. 318).


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/27
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2006 – Schneider Electric v. Komise
 (Věc T-48/03) (1)
 („Hospodářská soutěž - Spojování podniků - Znovuzahájení kontrolního řízení po zrušení rozhodnutí zakazujícího spojení Soudem - Zahájení fáze důkladného přezkumu - Vzdání se spojení - Ukončení kontrolního řízení - Žaloba na neplatnost - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Právní zájem na podání žaloby - Nepřípustnost“)
 (2006/C 86/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Schneider Electric SA (Rueil-Malmaison, Francie) (zástupci: původně A. Winckler, M. Pittie a É de La Serre, poté M. Pittie a A. Winckled, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Oliver a F. Lelièvre, poté P. Oliver a O. Beynet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení, jednak rozhodnutí Komise ze dne 4. prosince 2002 o zahájení fáze důkladného přezkumu spojení společností Schneider a Legrand (věc COMP/M.2283 – Schneider/Legrand II) a jednak rozhodnutí Komise ze dne 13. prosince 2002 o ukončení kontrolního řízení ohledně tohoto spojení.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 101, 26.4.2003.


text:
 11.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/3
 Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-160/16)
 (2016/C 251/04)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Zavvos a K. Talabér-Ritz)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Prohlásit, že Řecká republika tím, že nepředala zprávu o nákladově optimálních úrovních podle čl. 5 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU (1) ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov, ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 244/2012 (2) ze dne 16. ledna 2012, kterým se doplňuje směrnice 2010/31/EU stanovením srovnávacího metodického rámce pro výpočet nákladově optimálních úrovní minimálních požadavků na energetickou náročnost budov a prvků budov, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného ustanovení;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Dne 18. března 2016 Evropská komise podala žalobu proti Řecké republice, jíž se domáhá, aby Soudní dvůr konstatoval, že Řecká republika tím, že nepředala zprávu o nákladově optimálních úrovních podle čl. 5 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov, ve znění nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 244/2012 ze dne 16. ledna 2012, kterým se doplňuje směrnice 2010/31/EU stanovením srovnávacího metodického rámce pro výpočet nákladově optimálních úrovní minimálních požadavků na energetickou náročnost budov a prvků budov, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného ustanovení.
 2.
 Ve své žalobě Evropská komise tvrdí, že navzdory jejím opakovaným žádostem řecké orgány dosud nepředaly závěrečnou zprávu o optimálních úrovních minimálních požadavků na energetickou náročnost budov a prvků budov, vypočítaných podle srovnávacího metodického rámce stanoveného nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 244/2012 a že tedy Řecká republika nesplnila povinnosti podle čl. 5 odst. 2 směrnice 2010/31/EU.
 (1) Úř. věst. L 153, 18.6. 2010, s. 13.
 (2) Úř. věst. L 81, 21.3.2012, s. 18.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Švédské království v. IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH, dříve Internationaler Tierschutz-Fonds (IFAW) GmbH, Dánské království, Nizozemské království, Komise Evropských společenství, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-64/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Přístup veřejnosti k dokumentům orgánů - Dokumenty pocházející z členského státu - Námitky tohoto členského státu proti zpřístupnění těchto dokumentů - Dosah čl. 4 odst. 5 uvedeného nařízení)
 (2008/C 51/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Švédské království (zástupce K. Wistrand, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice řízení o kasačním opravném prostředku: Finská republika (zástupci: E. Bygglin a A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnkyně)
 Další účastníci řízení: IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH, dříve Internationaler Tierschutz-Fonds (IFAW) GmbH (zástupci: S. Crosby, solicitor a R. Lang, avocat), Dánské království (zástupce: B. Weis Fogh, zmocněnec), Nizozemské království (zástupci: H. G. Sevenster, C. M. Wissels a M. de Grave, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Nwaokolo a V. Jackson, zmocněnkyně a J. Stratford, Barrister), Komise Evropských společenství (zástupci: C. Docksey a P. Aalto, zmocněnci)
 Předmět
 Opravný prostředek podaný proti rozsudku vydanému dne 30. listopadu 2004 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým rozšířeným senátem) ve věci T-168/02, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds GmbH, kterým byl zamítnut návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise o zamítnutí žádosti podané IFAW v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43) za účelem získání přístupu k určitým dokumentům německých orgánů uvádějících donucovací důvody veřejného zájmu vedoucí k vyřazení lokality chráněné podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7).
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 30. listopadu 2004, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v. Komise (T-168/02), se zrušuje.
 2)
 Rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 26. března 2002, kterým byl IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH odepřen přístup k určitým dokumentům obdrženým Komisí v rámci řízení, v němž tento orgán vydal kladné stanovisko k uskutečnění průmyslového projektu v lokalitě chráněné na základě směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, se zrušuje.
 3)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů vynaložených Švédským královstvím v rámci řízení o kasačním opravném prostředku, jakož i nákladů vynaložených IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH jak v uvedeném řízení, tak v řízení v prvním stupni, které vyústilo ve vydání rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 30. listopadu 2004, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v. Komise.
 4)
 Dánské království, Španělské království, Nizozemské království, Finská republika, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku.
 5)
 Dánské království, Nizozemské království, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení v prvním stupni.
 (1) Úř. věst. C 115, 14.5.2005.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. listopadu 2013 — Preparados Alimenticios v. OHIM — Rila Feinkost-Importe (Jambo Afrika)
 (Věc T-377/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Jambo Afrika - Starší obrazové ochranné známky Společenství JUMBO, JUMBO CUBE, JUMBO MARINADE, JUMBO NOKKOS, JUMBO ROF, JUMBO CHORBA MOUTON-MUTTON, JUMBO Aroma All purpose seasoning Condiment - Starší národní obrazové ochranné známky JUMBO - Starší nezapsaná slovní ochranná známka JUMBO - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2014/C 9/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Preparados Alimenticios, SA (L’Hospitalet de Llobregat, Španělsko) (zástupce: D. Pellisé Urquiza, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Rila Feinkost-Importe GmbH & Co. KG (Stemwede-Levern, Německo) (zástupce: T. Weeg, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. června 2010 (věc R 1144/2009-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Preparados Alimenticios, SA a Rila Feinkost-Importe GmbH & Co. KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Preparados Alimenticios, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 13. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Nacional – Španělsko) – Google Spain SL, Google Inc. v. Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González
 (Věc C-131/12) (1)
 („Osobní údaje - Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním těchto údajů - Směrnice 95/46/ES - Články 2, 4, 12 a 14 - Věcná a územní působnost - Internetové vyhledávače - Zpracování údajů obsažených na webových stránkách - Vyhledávání, indexování a ukládání uvedených údajů - Odpovědnost provozovatele vyhledávače - Provozovna na území členského státu - Rozsah povinností uvedeného provozovatele a rozsah práv subjektu údajů - Listina základních práv Evropské unie - Články 7 a 8“)
 2014/C 212/04
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Nacional
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Google Spain SL, Google Inc.
 Žalovaní: Agencia de Protección de Datos (AEPD), Mario Costeja González
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Audiencia Nacional (Španělsko) – Výklad čl. 2 písm. b) a d), čl. 4 odst. 1 písm. a) a c), čl. 12 písm. b) a čl. 14 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355) a článku 8 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. 2000, C 364, s. 1) – Pojem „provozovna na území členského státu“ – Relevantní kritéria – Pojem „používání prostředků umístěných na území zmíněného členského státu“ – Časově omezené uchovávání informací indexovaných vyhledávači – Právo na výmaz údajů a právo na blokování údajů
 Výrok
 1)
 Článek 2 písm. b) a d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že jednak činnost vyhledávače spočívající ve vyhledávání informací zveřejněných nebo umístěných na internetu třetími osobami, v jejich automatickém indexování, v jejich dočasném ukládání a konečně v jejich poskytování uživatelům internetu v určitém preferenčním pořadí musí být kvalifikována jako „zpracování osobních údajů“ ve smyslu uvedeného čl. 2 písm. b), pokud uvedené informace obsahují osobní údaje, a jednak provozovatel uvedeného vyhledávače musí být považován za „správce“ odpovědného za dané zpracování ve smyslu uvedeného čl. 2 písm. d).
 2)
 Článek 4 odst. 1 písm. a) směrnice 95/46 musí být vykládán v tom smyslu, že zpracování osobních údajů je prováděno v rámci činností provozovny správce na území členského státu ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud provozovatel internetového vyhledávače zřídí v členském státě pobočku nebo dceřinou společnost určenou k podpoře prodeje a k prodeji reklamního prostoru nabízeného tímto vyhledávačem, která zaměřuje svou činnost na obyvatele tohoto členského státu.
 3)
 Článek 12 písm. b) a čl. 14 první pododstavec písm. a) směrnice 95/46 musí být vykládány v tom smyslu, že za účelem respektování práv stanovených v uvedených ustanoveních, a pokud jsou v nich stanovené podmínky skutečně splněny, musí provozovatel vyhledávače vymazat ze zobrazeného seznamu výsledků vyhledávání provedeného na základě jména osoby odkazy na webové stránky zveřejněné třetími osobami a obsahující informace týkající se této osoby rovněž v případě, že toto jméno nebo tyto informace nebyly předtím nebo současně vymazány z uvedených webových stránek, a to případně i tehdy, jestliže je jejich zveřejnění na uvedených stránkách samo o sobě v souladu se zákonem.
 4)
 Článek 12 písm. b) a čl. 14 první pododstavec písm. a) směrnice 95/46 musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci posouzení podmínek pro uplatnění uvedených ustanovení je třeba zejména přezkoumat, zda má subjekt údajů právo na to, aby daná informace týkající se jeho osoby za současného stavu již nebyla nadále spojena s jeho jménem prostřednictvím zobrazeného seznamu výsledků vyhledávání provedeného na základě jeho jména, aniž přitom konstatování takového práva předpokládá, že zahrnutí dotčené informace do uvedeného seznamu subjekt údajů poškozuje. Vzhledem k tomu, že posledně uvedený subjekt může s ohledem na svá základní práva podle článků 7 a 8 Listiny požadovat, aby dotčená informace již nebyla nadále poskytována široké veřejnosti na základě jejího zahrnutí do takového seznamu výsledků, převládají uvedená práva v zásadě nejen nad hospodářským zájmem provozovatele vyhledávače, ale rovněž nad zájmem veřejnosti nalézt uvedenou informaci při vyhledávání prováděném na základě jména subjektu údajů. Avšak není tomu tak v případě, kdy se z konkrétních důvodů, jako je úloha subjektu údajů ve veřejném životě, jeví, že zásah do jeho základních práv je odůvodněn převažujícím zájmem uvedené veřejnosti mít na základě tohoto zahrnutí k dotčené informaci přístup.
 (1) Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/41
 Žaloba podaná dne 4. června 2007 – Itálie v. Komise
 (Věc T-205/07)
 (2007/C 170/78)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Gentili, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit výzvu k vyjádření zájmu za účelem vytvoření seznamu kandidátů, kteří mohou být přijati jako smluvní zaměstnanci pro různé činnosti v orgánech a agenturách Společenství, EPSO/CAST/EU/27/07, zveřejněnou pouze v jazyce anglickém, francouzském a německém na internetové stránce EPSO http://europa.eu/epso/cast27/call ke dni 27.3.2007.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které jsou dovolávány ve věci T-156/07, Španělsko v. Komise.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 30. května 2017 – Nišrén Šarkáví a další v. Spolková republika Německo
 (Věc C-319/17)
 (2017/C 309/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Nišrén Šarkáví, Jazan Fattajrji, zákonně zastupovaný matkou, Nišrén Šarkáví, a Hosam Fattajrji, zákonně zastupovaný matkou, Nišrén Šarkáví
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 Brání přechodné ustanovení čl. 52 odst. 1 směrnice 2013/32/EU (1) použití takové vnitrostátní právní úpravy, podle které je při uplatnění v porovnání s předchozí právní úpravou širšího oprávnění stanoveného v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU žádost o mezinárodní ochranu nepřípustná, pokud žadateli jiný členský stát přiznal doplňkovou ochranu, jestliže se vnitrostátní právní úprava z důvodu chybějícího vnitrostátního přechodného ustanovení uplatní i na žádosti podané před 20. červencem 2015?
 Umožňuje přechodné ustanovení čl. 52 odst. 1 směrnice 2013/32/EU členským státům uplatnit rozšířené oprávnění stanovené v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU se zpětnou účinností, což by znamenalo, že i žádosti o azyl podané před provedením tohoto rozšířeného oprávnění do vnitrostátního práva, o nichž v době provedení nebylo dosud právoplatně rozhodnuto, budou nepřípustné?
 2)
 Poskytuje článek 33 směrnice 2013/32/EU členským státům možnost volby, zda žádost o azyl zamítnou na základě jinak určené mezinárodní příslušnosti (dublinské nařízení), nebo na základě čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Bráni unijní právo členským státům při uplatňování rozšířeného oprávnění stanoveného v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU zamítnout žádost o mezinárodní ochranu jako nepřípustnou z důvodu udělení doplňkové ochrany v jiném členském státě, pokud
 a)
 se žadatel domáhá zvýšení své ochrany poskytnuté v jiném členském státě (přiznání postavení uprchlíka) a azylové řízení v tomto jiném členském státě se vyznačovalo a stále vyznačuje systémovými nedostatky, nebo
 b)
 konkrétní podoba této mezinárodní ochrany, zejména životní podmínky osoby, které byla udělena doplňková ochrana, v tomto jiném členském státě, který žadatelovi udělil doplňkovou ochranu,
 —
 je v rozporu s článkem 4 Listiny základných práv, případně s článkem 3 EÚLP, nebo
 —
 nevyhovuje požadavkům článků 20 a násl. směrnice 2011/95/EU bez toho, že by byla v rozporu s článkem 4 Listiny nebo s článkem 3 EÚLP?
 4)
 V případě kladné odpovědi na otázku 3b): Platí to i v případě, že osobám s doplňkovou ochranou nejsou zabezpečovány žádné existenční potřeby, případně jim jsou v porovnání s jinými členskými státy zabezpečovány jen ve velmi omezeném rozsahu, ale není s nimi v tomto ohledu zacházeno jinak než se státními příslušníky dotčeného státu?
 5)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku:
 a)
 Uplatní se nařízení Dublin III v řízení o udělení mezinárodní ochrany, byla-li žádost o azyl podaná před 1. lednem 2014, žádost o přijetí zpět však až po 1. lednu 2014 a žadatel již dříve (v únoru 2013) získal v dožádaném členském státě doplňkovou ochranu?
 b)
 Vyplývá z dublinských nařízení (nepsané) pravidlo o přechodu příslušnosti na členský stát, který žádá o přijetí žadatele zpět, pokud dožádaný příslušný členský stát na základě dublinských nařízení zamítl ve lhůtě podanou žádost o přijetí zpět a místo toho odkázal na mezistátní dohodu o zpětném přebírání osob?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nejvyššího správního soudu — Česká republika) — Bezpečnostní softwarová asociace — Svaz softwarové ochrany v. Ministerstvo kultury
 (Věc C-393/09) (1)
 („Duševní vlastnictví - Směrnice 91/250/EHS - Právní ochrana počítačových programů - Pojem „vyjádření počítačového programu v jakékoliv formě“ - Vztažení či nevztažení na grafické uživatelské rozhraní programu - Autorské právo - Směrnice 2001/29/ES - Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti - Televizní vysílání grafického uživatelského rozhraní - Sdělování díla veřejnosti“)
 2011/C 63/14
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bezpečnostní softwarová asociace — Svaz softwarové ochrany
 Žalované: Ministerstvo kultury
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Nejvyšší správní soud — Výklad čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (Úř. věst. L 122, s. 42; Zvl. vyd. 17/01, s. 114), jakož i čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) — Vztažení či nevztažení pojmu „vyjádření počítačového programu v jakékoliv formě“ uvedeného v čl. 1 odst. 2 směrnice 91/250 na grafické uživatelské rozhraní
 Výrok
 1)
 Grafické uživatelské rozhraní není formou vyjádření počítačového programu ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů, a nemůže se na něj vztahovat autorskoprávní ochrana počítačových programů podle této směrnice. Na takové rozhraní se však může vztahovat jakožto na dílo autorskoprávní ochrana podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, pokud je toto rozhraní vlastním duševním výtvorem autora.
 2)
 Televizní vysílání grafického uživatelského rozhraní nepředstavuje sdělování autorského díla veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Special Commissioners ze dne 29. dubna 2004 ve věci Cadbury Schweppes plc a Cadbury Schweppes Overseas Ltd proti Comissioners of Inland Revenue
 (Věc C-196/04)
 (2004/C 168/05)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Special Commissioners (Spojené království) ze dne 29. dubna 2004 ve věci Cadbury Schweppes plc a Cadbury Schweppes Overseas Ltd proti Comissioners of Inland Revenue, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 3. května 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Special Commissioners žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 „Brání články 43, 49 a 56 Smlouvy o ES vnitrostátním daňovým předpisům takovým jako jsou ty, které jsou předmětem hlavního řízení, které za určitých okolností stanoví uložení daně společnosti se sídlem v tomto členském státě ohledně zisků dceřinné společnosti se sídlem v jiném členském státě, kde je nižší sazba daně?“


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2010 — Inditex v. OHIM — Marín Díaz de Cerio (OFTEN)
 (Věc T-292/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství OFTEN - Starší národní slovní ochranná známka OLTEN - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Podobnost výrobků - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Důkaz o skutečném užívání starší ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009) - Předmět řízení před odvolacím senátem - Články 61 a 62 nařízení č. 40/94 (nyní články 63 a 64 nařízení č. 207/2009))
 2010/C 301/44
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Industria de Diseño Textil (Inditex), SA (Arteixo, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Roberto Fernando Marín Díaz de Cerio (Logroño, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. dubna 2008 (věc R 484/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Roberto Fernando Marín Díazem de Cerio a společností Industria de Diseño Textil (Inditex), SA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Industria de Diseño Textil (Inditex), SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 236, 13.9.2008.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/54
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. října 2013 — Rada v. AY
 (Věc T-167/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Povyšovací řízení za rok 2010 - Srovnávací přezkum zásluh - Další odborné vzdělávání - Úspěšné složení zkoušek programu odborného vzdělávání stanoveného v rámci osvědčovacího řízení úředníků funkční skupiny AST umožňujícího přechod do funkční skupiny AD - Zkreslení skutkových okolností)
 2013/C 344/96
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. Jensen, zmocněnci)
 Další účastník řízení: AY (Bousval, Belgie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 8. února 2012, AY v. Rada (F-23/11), znějící na částečné zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 8. února 2012, AY v. Rada (F-23/11), se v rozsahu, v němž Soud zrušil rozhodnutí, kterým Rada Evropské unie odmítla povýšit AY do platové třídy AST 9 v rámci povyšovacího řízení za rok 2010, a v němž uložil Radě náhradu veškerých nákladů řízení (body 1 a 4 výroku onoho rozsudku), zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Soudu pro veřejnou službu.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 180, 27.7.2012.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Obvodního soudu pro Prahu 3 – Česká republika) – Telefónica O2 Czech Republic a. s., dříve Český Telecom a. s., v. Czech On Line a. s.
 (Věc C-64/06) (1)
 (Elektronické komunikace - Sítě a služby - Společný předpisový rámec - Dominantní podnik - Povinnost propojení s jinými operátory - Přechodná ustanovení - Směrnice 97/33)
 (2007/C 183/18)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Obvodní soud pro Prahu 3
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Telefónica O2 Czech Republic a. s., dříve Český Telecom a. s.
 Žalovaná: Czech On Line a. s.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Obvodní soud pro Prahu 3 (Česká republika) – Výklad ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 7), jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33) – Povinnost uzavřít smlouvu o propojení sítí s jiným operátorem, uložená vnitrostátním regulačním orgánem podniku s významnou tržní silou na trhu telekomunikací po skončení správního řízení, které z větší části proběhlo před přistoupením k EU a kterému nepředcházela analýza trhu
 Výrok
 Na základě přechodných ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) byl Český telekomunikační úřad oprávněn přezkoumat povinnost telekomunikačního podniku s významnou tržní silou ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/61/ES ze dne 24. září 1998, uzavřít smlouvu o propojení jeho sítě se sítí jiného operátora po 1. květnu 2004 v rámci ustanovení směrnice 97/33 v pozměněném znění.
 (1) Úř. věst. C 121, 20.5.2006.