text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England& Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 12. prosince 2016 – American Express Co. v. The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
 (Věc C-643/16)
 (2017/C 078/15)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: American Express Co.
 Odpůrci: The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury
 Předběžné otázky
 1)
 Má platební systém, na který by se jinak na základě čl. 35 odst. 2 písm. b) směrnice 2015/2366 neuplatnila povinnost přístupu upravená v čl. 35 odst. 1 směrnice (EU) 2015/2366 (1), podléhat této povinnosti (i) uzavřením ujednání o společném označování s partnery v rámci společného označování, kteří sami neposkytují platební služby v daném systému ve vztahu k tomuto společně označovanému výrobku nabídky, nebo (ii) využitím zástupce jednajícího jeho jménem při poskytování platebních služeb?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, je čl. 35 odst. 1 směrnice 2015/2366 neplatný v rozsahu, v němž stanoví, že platební systémy s takovými ujednáními podléhají povinnosti přístupu, a to na základě:
 a)
 neuvedení odůvodnění podle článku 296 SFEU;
 b)
 zjevně nesprávného posouzení; nebo
 c)
 porušení zásady proporcionality?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES (Úř. věst. 2015, L 337, s. 35).


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 16. září 2013 — Marian Macikowski — Komornik Sądowy Rewiru I przy Sądzie Rejonowym w Chojnicach v. Dyrektorowi Izby Skarbowej w Gdańsku
 (Věc C-499/13)
 2013/C 367/38
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Marian Macikowski — Komornik Sądowy Rewiru I przy Sądzie Rejonowym w Chojnicach
 Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Gdańsku
 Předběžné otázky
 1)
 Je ve světle systému daně z přidané hodnoty, který je založen na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), zejména s ohledem na články 9 a 193 ve spojení s čl. 199 odst. 1 písm. g), přípustné ustanovení vnitrostátního práva jako je článek 18 ustawa o podatku od towarów i usług (zákon o dani ze zboží a služeb) ze dne 11. března 2004 (Dz. U. 2011, č. 177, pol. 1054 ve znění pozdějších předpisů, dále jen „zákon o DPH“), které zavádí výjimky z obecných zásad práva daně z přidané hodnoty, především ohledně subjektů práva, které jsou povinny k výpočtu a vybrání daně tím, že vytváří institut plátce daně, tj. subjektu práva, který je povinen za osobu povinnou k dani vypočíst výši daně, vybrat ji od osoby povinné k dani a ve stanovené lhůtě ji odvést daňovému orgánu?
 2)
 Pro případ kladné odpovědi na první otázku:
 a)
 Je ve světle zásady proporcionality, jakožto obecné zásady unijního práva, přípustné ustanovení vnitrostátního práva jako je čl. 18 zákona o DPH, podle kterého mj. daně z dodávky nemovitostí ve formě exekuce zboží, které je ve vlastnictví dlužníka nebo se při porušení platných předpisů nachází v jeho držbě, vypočítá, vybírá a hradí soudní vykonavatel pověřený exekučními opatřeními, který jako plátce daně odpovídá za nesplnění této povinnosti?
 b)
 Je ve světle článků 206, 250 a 252 směrnice 2006/112 a z ní vyplývající zásady neutrality přípustné ustanovení vnitrostátního práva, jako je článek 18 zákona o DPH, které vede k tomu, že plátce daně uvedený v tomto ustanovení je povinen vypočíst, vybrat a odvést daň z přidané hodnoty z dodávek zboží provedených formou exekuce, které je ve vlastnictví osoby povinné k dani nebo které se nachází při porušení platných předpisů v její držbě, a to ve zdaňovacím období platném pro osobu povinnou k dani ve výši částky, která představuje násobek výtěžku dosaženého z prodeje zboží — sníženého o daň z přidané hodnoty — a odpovídající sazby daně, aniž by od této částky odečetl částku daně z přidané hodnoty na vstupu, která vznikla osobě povinné k dani od začátku zdaňovacího období do data výběru daně?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 219/12
 Žaloba podaná dne 3. června 2011 — Španělské království v. Rada Evropské unie
 (Věc C-274/11)
 2011/C 219/16
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Rady 2011/167/EU (1);
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1)
 Zneužití pravomoci z důvodu použití posílené spolupráce
 , přestože cílem není dojít k integraci všech členských států, že tento mechanismus by použit proto, aby nebylo nutné jednat s členským státem a aby mu bylo uloženo řešení spočívající ve vyjmutí a že cílů sledovaných v projednávaném případě mohlo být dosaženo zvláštní dohodou ve smyslu článku 142 ÚEP (2).
 2)
 Porušení soudního systému EU
 z důvodu, že nebyl určen systém pro řešení sporů týkajících se právních titulů spadajících do práva Unie.
 3)
 Podpůrně
 , kdyby Soudní dvůr rozhodl, že v projednávaném případě bylo třeba použít posílenou spolupráci a že hmotněprávní úprava právních titulů spadajících do práva Unie může být stanovena, aniž by existoval systém řešení sporů týkající se těchto titulů, má Španělské království za to, že
 nebyly splněny podmínky nezbytné pro posílenou spolupráci
 , a že jsou tedy splněny následující důvody pro zrušení:
 3.1
 porušení čl. 20 odst. 1 SEU
 , jelikož v projednávaném případě posílená spolupráce nepředstavuje poslední možnost, nesplňuje cíle stanovené SEU a týká se oblastí vyloučených z posílené spolupráce, neboť se jedná o výlučné pravomoci EU;
 3.2
 porušení článku 326 SFEU
 , jelikož v projednávaném případě posílená spolupráce porušuje zásadu zákazu diskriminace, narušuje vnitřní obchod a hospodářskou, sociální a územní soudržnost, představuje diskriminaci obchodu mezi členskými státy a způsobuje narušení hospodářské soutěže mezi nimi;
 3.3
 porušení článku 237 SFE
 , jelikož posílená spolupráce nerespektuje práva Španělského království, které se jí neúčastní.
 (1) Rozhodnutí Rady 2011/167/EU ze dne 10. března 2011, kterým se povoluje posílená spolupráce v oblasti vytvoření jednotné patentové ochrany (Úř. věst. L 76, s. 53)
 (2) Úmluva o udělování evropských patentů ze dne 5. října 1973.


text:
 21.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 429/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia de Olot (Španělsko) dne 15. října 2015 – Francesc de Bolós Pi v. Urbaser, S.A.
 (Věc C-538/15)
 (2015/C 429/16)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia de Olot
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Francesc de Bolós Pi
 Žalovaná: Urbaser, S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Je taková právní úprava, jako je královské nařízení č. 1373/2003 ze dne 7. listopadu 2003, kterým se stanoví sazebník odměn právních zástupců vystupujících před soudem, jež podřizuje jejich odměnu minimální sazbě, která může být zvýšena či snížena jen o 12 %, slučitelná s článkem 101 SFEU ve spojení s článkem 10 SFEU a s čl. 4 odst. 3 SEU, pokud se orgány členského státu, včetně soudů, nemohou za výjimečných okolností skutečně odchýlit od minimálních sazeb?
 2)
 Může být za účelem odchýlení se od minimálních odměn stanovených ve sporném sazebníku významný nepoměr mezi prací skutečně odvedenou právním zástupcem vystupujícím před soudem a výši odměny, kterou může podle sazebníku obdržet, považován za výjimečnou okolnost?
 3)
 Je královské nařízení č. 1373/2003 v souladu s článkem 56 SFEU?
 4)
 Splňuje toto královské nařízení podmínky týkající se nezbytnosti a přiměřenosti stanovené v čl. 15 odst. 3 směrnice 2006/123/ES (1)?
 5)
 Zahrnuje článek 6 Evropské úmluvy o lidských právech a základních svobodách právo skutečně napadnout odměny právního zástupce vystupujícího před soudem, pokud jsou nepřiměřeně vysoké a neodpovídají skutečně odvedené práci?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/13/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36).


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/32
 Žaloba podaná dne 22. června 2006 – Laytoncrest v. OHIM – Erico (TRENTON)
 (Věc T-171/06)
 (2006/C 212/58)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laytoncrest Limited (Londýn, Spojené království) (zástupce: Nikolaos K. Dontas, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Erico International Corporation (zástupce: Gille Hrabal Struck Neidlein Prop Roos, Düsseldorf, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 26. dubna 2006 ve věci R-406/2004-2,
 —
 předložit věc k rozhodnutí ve věci samé odvolacímu senátu OHIM,
 —
 uložit OHIM a Erico International Corporation, pokud vstoupí do řízení jako vedlejší účastník, náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Laytoncrest
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka TRENTON pro výrobky tříd 7, 9 a 11 – přihláška č. 2 298 438
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Erico International Corporation
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka LENTON pro zboží tříd 6 a 7
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek. Uložení tomu, kdo podal námitky, náhradu nákladů řízení.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: skončení odvolacího a námitkového řízení z důvodu konkludentního zpětvzetí přihlášky dotčené ochranné známky žalobcem
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 44 a čl. 61 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94 pravidla 50 odst. 1 prováděcího nařízení Komise č. 2868/95. Žalobce jednak tvrdí, že napadené rozhodnutí nesprávně posoudilo jeho nečinnost v námitkovém a odvolacím řízení jako zpětvzetí jeho přihlášky dotčené ochranné známky, a jednak uvádí, že odvolací senát měl pokračovat v řízení a rozhodnout ve věci samé, i když žalobce nepředložil vyjádření.
 Porušení základní právní zásady dodržování práva obhajoby a práva být vyslechnut podle článku 73 nařízení č. 40/94 a pravidla 54 prováděcího nařízení č. 2868/95, na základě kterých měl odvolací senát žalobci umožnit vyjádřit se před přijetím rozhodnutí, které se ho týká.
 Porušení čl. 74 odst. 1 nařízení č. 40/94. Žalobce tvrdí, že odvolací senát překročil a zneužil svou pravomoc tím, že rozhodl, že žalobce vzal konkludentně zpět svou přihlášku v celém rozsahu.


text:
 22.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 329/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 18. července 2014 – New Media Online GmbH v. Bundeskommunikationssenat
 (Věc C-347/14)
 2014/C 329/07
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: New Media Online GmbH
 Žalovaný: Bundeskommunikationssenat
 Další účastník řízení: Bundeskanzler
 Předběžné otázky
 1)
 Musí se čl. 1 odst. 1 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU (1) ze dne 10. března 2010 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) vykládat v tom smyslu, že je možné vycházet z nezbytné srovnatelnosti podoby a obsahu zkoumané služby s televizním vysíláním jen tehdy, když jsou takové služby nabízeny i v televizních vysíláních, která je možné považovat za hromadné sdělovací prostředky, tedy která jsou určená pro příjem podstatnou části široké veřejnosti a která by na ni mohla mít jasný dopad?
 2)
 Musí se čl. 1 odst. 1 písm. a) bod i) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU ze dne 10. března 2010 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) vykládat v tom smyslu, že v souvislosti s přezkoumáním hlavního účelu nabízené služby se lze v případě elektronických verzí novin zaměřit na dílčí oblast, ve které jsou převážně poskytována sesbíraná krátká videa, která v jiných oblastech internetové stránky tohoto elektronického média slouží jen k doplnění textových příspěvků elektronického deníku?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 1.


text:
 9.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Zala Megyei Bíróság (Maďarská republika) dne 10. dubna 2007 – OTP Bank Rt. a Merlin Gerin Zala Kft. v. Zala Megyei Közigazgatási Hivatal
 (Věc C-195/07)
 (2007/C 129/19)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Zala Megyei Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: OTP Bank Rt. a Merlin Gerin Zala Kft.
 Žalovaný: Zala Megyei Közigazgatási Hivatal
 Předběžné otázky
 1)
 Má být bod 3 písm. a) části 4 přílohy X „Aktu o přistoupení“ (1) (Akt o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie), který se použije na základě článku 24 uvedeného Aktu o přistoupení a který stanoví, že „Maďarsko [může] uplatňovat do 31. prosince 2007 dočasná snížení místní podnikatelské daně až na 2 % čistých příjmů podniků, udělovaná orgány místní samosprávy na základě článků 6 a 7 zákona C z roku 1990 o místních daních [...]“, vykládán v tom smyslu, že:
 —
 se jedná o přechodnou výjimku, která umožňuje Maďarsku zachovat místní podnikatelskou daň, nebo
 —
 Smlouva o přistoupení, stanovíce možnost zachovat snížení místní podnikatelské daně, přiznala Maďarsku (přechodné) právo zachovat rovněž kategorii místní podnikatelské daně?
 2)
 Pokud je odpověď na první otázku záporná, tento soud pokládá rovněž následující otázku:
 Jaká jsou při správném výkladu šesté směrnice Rady 77/388/EHS (2) kritéria pro určení, zda určitá daň nemá povahu daně z obratu ve smyslu článku 33 šesté směrnice?
 (1) Úř. věst. L 236, s. 846.
 (2) Úř. věst. L 145, s. 1.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 15. října 2010 — Centre hospitalier universitaire de Besançon v. Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura
 (Věc C-495/10)
 ()
 2011/C 30/21
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Centre hospitalier universitaire de Besançon
 Odpůrci: Thomas Dutrueux, Caisse primaire d'assurance maladie du Jura
 Předběžné otázky
 1)
 Umožňuje směrnice 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 (1) s ohledem na ustanovení svého článku 13 zavedení systému odpovědnosti, který vychází ze zvláštní situace pacientů veřejných zdravotnických zařízení a který jim přiznává zejména nárok na to, aby od těchto zařízení i při absenci pochybení na jejich straně obdrželi náhradu za újmu způsobenou v důsledku selhání výrobků a přístrojů, které používají, aniž je dotčena možnost, aby dotyčné zařízení uplatnilo regresní nárok proti výrobci?
 2)
 Omezuje směrnice možnost, aby členské státy upravily odpovědnost osob, které používají vadné přístroje nebo výrobky v rámci poskytování služeb a přitom způsobí újmu příjemci této služby?
 (1) Směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (Úř. věst. L 210, s. 29; Zvl. vyd. 15/01, s. 257).


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 9. dubna 2010 — Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, La Hulpe — Notre village ASBL, Alix Walsh, André Philips, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels South Charleroi Airport) ASBL, Grégoire Stassin, André Gilliard, Société Wallonne des Aéroports SA (SOWAER), Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Infrabel SA, Jean-Pierre Olivier, Pierre Deneye, Paul Thiry, Antoine Boxus, Willy Roua, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Sartau SA, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Philippe Grisard de la Rochette, Nicole Laloux, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Serrafin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Jeanne Mariel, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l’Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Guido Durlet, Société régionale wallonne du transport SRWT, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Codic Belgique SA, Fédéral Express European Services Inc. v. Région wallonne
 (Věc C-182/10)
 2010/C 179/30
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Marie-Noëlle Solvay, Le Poumon vert de la Hulpe ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Jean-Marie Solvay de la Hulpe, La Hulpe — Notre village ASBL, Alix Walsh, André Philips, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Association des Riverains et Habitants des Communes Proches de l'Aéroport B.S.C.A. (Brussels South Charleroi Airport) ASBL, Grégoire Stassin, André Gilliard, Société Wallonne des Aéroports SA (SOWAER), Paul Fastrez, Henriette Fastrez, Infrabel SA, Jean-Pierre Olivier, Pierre Deneye, Paul Thiry, Antoine Boxus, Willy Roua, Gouvernement flamand, Inter-Environnement Wallonie ASBL, Sartau SA, Charleroi South Air Pur ASBL, Pierre Grymonprez, Philippe Grisard de la Rochette, Nicole Laloux, Annabelle Denoël-Gevers, Marc Traversin, Joseph Melard, Chantal Michiels, Thierry Regout, René Canfin, Georges Lahaye, Jeanine Postelmans, Christophe Dehousse, Christine Lahaye, Jean-Marc Lesoinne, Jacques Teheux, Anne-Marie Larock, Bernadette Mestdag, Jean-François Serrafin, Françoise Mahoux, Ferdinand Wallraf, Jeanne Mariel, Agnès Fortemps, Georges Seraffin, Jeannine Melen, Groupement Cerexhe-Heuseux/Beaufays ASBL, Action et Défense de l'Environnement de la vallée de la Senne et de ses affluents ASBL, Réserves naturelles RNOB ASBL, Stéphane Banneux, Zénon Darquenne, Guido Durlet, Société régionale wallonne du transport SRWT, Philippe Daras, Bernard Croiselet, Bernard Page, Intercommunale du Brabant Wallon SCRL, Codic Belgique SA, Fédéral Express European Services Inc.
 Žalovaný: Région wallonne
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 2 bod 2 a čl. 9 odst. 4 Aarhuské úmluvy „o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí“ (1) vykládány v souladu s upřesněními uvedenými v Průvodci použitím této úmluvy?
 2)
 a)
 Musí být čl. 2 bod 2 Aarhuské úmluvy vykládán tak, že vyjímá z působnosti uvedené úmluvy takové právní akty, jako jsou povolení v oblasti územního plánování a v oblasti životního prostředí vydaná v souladu s postupem zavedeným články 1 až 4 nařízení Valonského regionu ze dne 17. července 2008„o některých povoleních, u kterých existují naléhavé důvody obecného zájmu“?
 b)
 Musí být čl. 2 bod 2 Aarhuské úmluvy vykládán tak, že vyjímá z působnosti uvedené úmluvy takové právní akty, jako jsou ratifikace povolení v oblasti územního plánování a v oblasti životního prostředí obsažené v článcích 5 až 9 a 14 až 17 téhož nařízení?
 c)
 Musí být čl. 1 odst. 5 směrnice 85/337/EHS (2)„o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí“ vykládán tak, že vyjímá z působnosti uvedené směrnice takové právní akty, jako jsou povolení v oblasti územního plánování a v oblasti životního prostředí vydaná v souladu s postupem zavedeným články 1 až 4 téhož nařízení?
 d)
 Musí být čl. 1 odst. 5 směrnice 85/337/EHS vykládán tak, že vyjímá z působnosti uvedené směrnice takové právní akty, jako jsou ratifikace povolení v oblasti územního plánování a v oblasti životního prostředí obsažené v článcích 5 až 9 a 14 až 17 téhož nařízení?
 3)
 a)
 Musí být čl. 3 odst. 9 a čl. 9 odst. 2, 3 a 4 Aarhuské úmluvy a článek 10a směrnice 85/337/EHS vykládány tak, že brání takovému postupu, jako je postup zavedený v článcích 1 až 4 téhož nařízení, na základě kterého zákonodárce příslušný pro vydání nařízení vydává povolení v oblasti územního plánování nebo v oblasti životního prostředí, které jsou vypracovány správním orgánem a proti kterým lze podat pouze opravné prostředky uvedené v bodech B.6. a B.7. u Cour constitutionnelle a u obecných soudů?
 b)
 Musí být čl. 3 odst. 9 a čl. 9 odst. 2, 3 a 4 Aarhuské úmluvy a článek 10a směrnice 85/337/EHS vykládány tak, že brání přijetí takových legislativních aktů, jako jsou ratifikace se zpětným účinkem obsažené v článcích 5 až 9 a 14 až 17 téhož nařízení, proti kterým lze podat pouze opravné prostředky uvedené v bodech B.6. a B.7. u Cour constitutionnelle a u obecných soudů?
 4)
 a)
 Musí být čl. 6 odst. 9 Aarhuské úmluvy a čl. 9 odst. 1 směrnice 85/337/EHS vykládány tak, že brání takovému postupu, jako je postup zavedený v článcích 1 až 4 téhož nařízení, na základě kterého nařízení, které vydává povolení v oblasti územního plánování nebo v oblasti životního prostředí, nemusí obsahovat všechny skutečnosti umožňující přezkoumat, zda jsou tato povolení založena na náležitém předchozím přezkumu provedeném v souladu s požadavky Aarhuské úmluvy a směrnice 85/337/EHS?
 b)
 Musí být čl. 6 odst. 9 Aarhuské úmluvy a čl. 9 odst. 1 směrnice 85/337/EHS vykládány tak, že brání přijetí takových legislativních aktů, jako jsou ratifikace obsažené v článcích 5 až 9 a 14 až 17 téhož nařízení, které neobsahují všechny skutečnosti umožňující přezkoumat, zda jsou tato povolení založena na náležitém předchozím přezkumu provedeném v souladu s požadavky Aarhuské úmluvy a směrnice 85/337/EHS?
 5)
 Musí být čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS (3)„o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin“ vykládán tak, že umožňuje zákonodárnému orgánu povolit takové záměry, jako jsou záměry uvedené v článcích 16 a 17 téhož nařízení, i když studie o posouzení vlivů, která se jich týká, byla Conseil d’Etat v rámci naléhavého řízení posouzena jako neúplná a byla v rozporu se stanoviskem orgánu Valonského regionu pověřeného ekologickou správou přírodního prostředí?
 6)
 Musí být v případě záporné odpovědi na předchozí otázku čl. 6 odst. 4 směrnice 92/43/EHS vykládán tak, že umožňuje považovat vybudování infrastruktury navržené jako administrativní centrum soukromé společnosti, v němž má být zaměstnáno velké množství pracovníků, za naléhavý důvod převažujícího veřejného zájmu?
 (1) Aarhuská úmluva byla uzavřena dne 25. června 1998 a schválena jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (Úř. věst. L 124, s. 1).
 (2) Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40).
 (3) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 63).


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/51
 Žaloba podaná dne 12. července 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-66/11)
 2011/C 282/97
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí předsedy výběrové komise výběrového řízení EPSO/AST/111/10 (AST 1) nepřipustit žalobkyni k hodnotícím zkouškám
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí přijaté dne 7. dubna 2011, kterým bylo žalobkyni odepřeno právo účastnit se hodnotících zkoušek v rámci výběrového řízení EPSO/AST/111/10 — sekretářky v platové třídě AST 1;
 —
 v důsledku toho rozhodnout, že žalobkyni je třeba znovu zařadit do procesu přijímání zahájeného uvedeným výběrovým řízením, případně prostřednictvím konání nových hodnotících zkoušek;
 —
 podpůrně, pokud nebude vyhověno hlavnímu návrhu, quod non, uložit žalované zaplacení částky stanovené předběžně a ex aequo et bono na 20 000 eur jako náhradu majetkové újmy, zvýšené o úroky z prodlení v zákonné výši od data vydání rozsudku;
 —
 v každém případě uložit žalované zaplacení částky stanovené předběžně a ex aequo et bono na 20 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, zvýšené o úroky z prodlení v zákonné výši od data vydání rozsudku;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 8.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 439/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a – Dánsko) – TDC A/S v. Erhvervsstyrelsen
 (Věc C-222/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/22/ES - Článek 32 - Povinné doplňkové služby - Mechanismus náhrady nákladů spojených s poskytováním těchto služeb - Pojem ‚soud‘ ve smyslu článku 267 SFEU - Nepříslušnost Soudního dvora“)
 (2014/C 439/05)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Teleklagenævnet
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: TDC A/S
 Žalovaná: Erhvervsstyrelsen
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie není příslušný odpovědět na otázky položené Teleklagenævnet (Dánsko) v jejím rozhodnutí ze dne 22. dubna 2013.
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


text:
 9.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2015 – IOC-UK v. Rada
 (Věc T-428/13) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Právo být vyslechnut - Povinnost odůvodnění - Právo na obhajobu - Zjevně nesprávné posouzení - Proporcionalita - Právo vlastnit majetek - Rovné zacházení a zákaz diskriminace“)
 (2015/C 371/25)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, M. Gambardella, D. Sellers a N. Pilkington, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a M. Bishop, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska) (zástupci: původně S. Behzadi-Spencer a V. Kaye, poté V. Kaye, zmocněnci, ve spolupráci s M. Grayem, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení jednak rozhodnutí Rady 2013/170/SZBP ze dne 6. června 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 156, s. 10), a jednak prováděcího nařízení Rady (EU) č. 522/2013 ze dne 6. června 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 156, s. 3).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/16
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bács-Kiskun Megyei Bíróság, Hajdú-Bihar Megyei Bíróság – Maďarská republika) – Ákos Nádasdi v. Vám- és Pénzügyőrség Észak-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-290/05), Ilona Németh v. Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-333/05)
 (Spojené věci C-290/05 a 333/05) (1)
 (Vnitrostátní zdanění - Registrační daň z motorových vozidel - Ojetá motorová vozidla - Dovoz)
 (2006/C 294/27)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soudy
 Hajdú-Bihar Megyei Bíróság, Bács-Kiskun Megyei Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ákos Nádasdi (C-290/05), Ilona Németh (C-333/05)
 Žalovaní: Vám- és Pénzügyőrség Észak-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-290/05) a Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Parancsnoksága (C-333/05)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hajdú-Bihar Megyei Bíróság – Výklad čl. 90 prvního pododstavce Smlouvy o ES – Registrační daň z motorových vozidel, vybíraná v členském státě při jejich prvním uvedení do provozu, která se nevztahuje na ojetá vozidla uvedená do provozu v členském státě před 1. únorem 2004 a jejíž výše je nezávislá na hodnotě vozidla
 Výrok
 1)
 Taková daň, jako je daň zavedená v Maďarsku zákonem č. CX z roku 2003 o registrační dani (a regisztrációs adóról szóló 2003. évi CX. Törvény), která se nevztahuje na osobní motorová vozidla z důvodu, že překračují hranice, nepředstavuje dovozní clo nebo poplatek s rovnocenným účinkem ve smyslu článků 23 ES a 25 ES.
 2)
 Článek 90 první pododstavec ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové dani, jako je daň zavedená zákonem o registrační dani,
 —
 je-li vybírána z ojetých vozidel při jejich prvním uvedení do provozu na území členského státu a
 —
 je-li její výše, stanovená výlučně podle technických znaků vozidel (typ motoru, zdvihový objem) a jejich zařazení z hlediska ochrany životního prostředí, vypočtena bez zohlednění znehodnocení vozidel, takže pokud je uplatněna na ojetá vozidla dovezená z jiných členských států, překračuje výši uvedené daně obsaženou v zůstatkové hodnotě podobných ojetých vozidel, která již byla registrována v členském státě dovozu.
 Srovnání s ojetými vozidly uvedenými v příslušném členském státě do provozu před zavedením této daně je nerozhodné.
 3)
 Článek 33 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně nebrání výběru takové daně, jako je daň zavedená zákonem o registrační dani, jejímž základem není obrat a která nevede při obchodu mezi členskými státy ke vzniku formalit spojených s překračováním hranic.
 (1) Úř. věst. C 296, 26.11.2005.
 Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


text:
 7.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/19
 Žaloba podaná dne 14. května 2012 — Německo v. Komise
 (Věc T-198/12)
 2012/C 200/39
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a A. Wiedmann)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2012) 1348 final ze dne 1. března 2012 o vnitrostátních předpisech oznámených německou spolkovou vládou ponechávajících limitní hodnoty pro olovo, baryum, arsen, antimon, rtuť a nitrosaminy a nitrosovatelné látky v hračkách po nabytí účinnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hraček,
 —
 v rozsahu, ve kterém se v něm neschvaluje zachování oznámených vnitrostátních ustanovení s limitními hodnotami pro prvky antimon, arsen a rtuť (čl. 1 odst. 1) a
 —
 v rozsahu, ve kterém se v něm zachování oznámených vnitrostátních ustanovení s limitními hodnotami pro prvky olovo a barium schvaluje pouze na omezenou dobu do 21. července 2013 (čl. 1 odst. 2 a 3),
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně uvádí v podstatě následující:
 1)
 Porušení Smluv ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce třetí alternativy SFEU ve spojení s článkem 114 SFEU z důvodu nepřípustnosti časového omezení schválení v souvislosti s olovem a bariem.
 Žalobkyně tvrdí, že v rozsahu, ve kterém Komise schválila zachování oznámených vnitrostátních ustanovení s limitními hodnotami pro prvky olovo a barium pouze na omezenou dobu do 21. července 2012, napadené rozhodnutí porušuje Smlouvy ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce třetí alternativy SFEU, protože časové omezení představuje obcházení systému lhůt a domněnky schválení podle článku 114 SFEU.
 2)
 Porušení podstatných formálních náležitostí ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce druhé alternativy SFEU z důvodu porušení povinnosti zakotvené v čl. 296 druhém pododstavci SFEU uvést odůvodnění pro časové omezení schválení pokud jde o olovo a barium.
 Žalobkyně uvádí, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v čl. 296 druhém pododstavci SFEU, čímž nedodržela podstatnou formální náležitost ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce druhé alternativy SFEU v rozsahu, ve kterém zachování oznámených vnitrostátních ustanovení s limitními hodnotami pro prvky olovo a barium schválila pouze na omezenou dobu do 21. července 2013.
 3)
 Zneužití pravomoci ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce čtvrté alternativy SFEU časovým omezením schválení pokud jde o olovo a barium.
 4)
 Porušení Smluv ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce třetí alternativy SFEU z důvodu nezohlednění kritéria pro přezkum podle čl. 114 odst. 4 a 6 SFEU v souvislosti s antimonem, arzenem a rtutí.
 Žalobkyně tvrdí, že pokud Komise vychází z toho, že Spolková vláda neprokázala, že směrnice 2009/48/ES (1) již neposkytuje přiměřenou úroveň ochrany, resp. že je zdraví škodlivá, dopustila se porušení Smluv ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce třetí alternativy SFEU, protože Komise nezohlednila kritérium pro přezkum podle čl. 114 odst. 4 a 6 SFEU, zda a v jakém rozsahu musí být ze závažných důvodů ve smyslu článku 36 SFEU schváleno zachování vnitrostátních ustanovení.
 Žalobkyně zastává názor, že v souladu s judikaturou Soudního dvora ve věci C-3/00, Dánsko v. Komise, je kritériem to, zda navrhující členský stát prokázal, že vnitrostátní ustanovení zaručují vyšší úroveň ochrany veřejného zdraví než harmonizační opatření Společenství, a že nejdou nad rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
 5)
 Porušení Smluv ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce třetí alternativy SFEU z důvodu skutkově a právně nesprávného použití čl. 114 odst. 4 a 6 SFEU v souvislosti s antimonem, arzenem a rtutí.
 Žalobkyně tvrdí, že pokud Komise zaujala stanovisko, podle kterého Spolková vláda neprokázala, že vnitrostátní ustanovení zaručují vyšší úroveň ochrany než směrnice 2009/48/ES, porušuje napadené rozhodnutí i čl. 114 odst. 4 a 6 SFEU a tím Smlouvy ve smyslu čl. 263 druhého pododstavce třetí alternativy SFEU, protože vnitrostátní ustanovení s limitními hodnotami pro prvky arsen, antimon a rtuť v souvislosti s hračkami skutečně zaručují vyšší úroveň ochrany zdraví dětí než směrnice 2009/48/ES, a tato ustanovení rovněž nejdou nad rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné a Spolková vládo to krom toho ve smyslu judikatury Soudního dvora dostatečně prokázala.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES ze dne 18. června 2009 o bezpečnosti hraček (Úř. věst. L 170, s. 1).


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/56
 Žaloba podaná dne 26. září 2016 – Athletic Club v. Komise
 (Věc T-679/16)
 (2016/C 419/73)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Athletic Club (Bilbao, Španělsko) (zástupci: E. Lucas Murillo de la Cueva a J. Luís Carrasco, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil článek 1 rozhodnutí Komise C (2016) 4046 final ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), kterou Španělsko poskytlo některým fotbalovým klubům v rozsahu, v němž se týká Athletic Club;
 —
 zrušil články 4 a 5 rozhodnutí Komise C (2016) 4046 final ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), kterou Španělsko poskytlo některým fotbalovým klubům v rozsahu, v němž ukládá navrácení podpory údajně poskytnuté Athletic Club, jakož i zrušení režimu daně z příjmu pro neziskové organizace, na jehož základě odváděl daně Athletic Club;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C (2016) 4046 final ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), kterou Španělsko poskytlo některým fotbalovým klubům. Pokud jde o žalobkyni, spočívala uvedená podpora v daňové výhodě, kterou získala v dotčeném období v důsledku toho, že odváděla daně jako nezisková organizace a nikoli na základě obecné sazby daně z příjmu.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět důvodů:
 1.
 První důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 V tomto ohledu tvrdí, že v referenčním zeměpisném rámci (Vizcaya) nelze opatření analyzované v rozhodnutí považovat za selektivní, neboť všechny fotbalové kluby jsou neziskové organizace podléhající témuž daňovému řežimu a sazbě daně z příjmu.
 2.
 Druhý důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 V tomto ohledu tvrdí, že rozdíl v odvádění daní mezi neziskovými organizacemi a obchodními společnostmi je odůvodněný zásadními rozdíly mezi oběma druhy subjektů.
 3.
 Třetí důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 V tomto ohledu tvrdí, že opatření analyzované v uvedeném rozhodnutí nevede k narušení hospodářské soutěže, ani neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
 4.
 Čtvrtý důvod vychází z porušení článku 108 TFUE a čl. 1 písm. b) bodu i) a článků 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).
 —
 V tomto ohledu tvrdí, že i kdyby bylo opatření analyzované v rozhodnutí považováno za státní podporu, mělo by s ním být zacházeno jako se stávající podporou.
 5.
 Pátý důvod vychází z porušení článku 296 SFEU a čl. 41 odst. 1 písm. c) Listiny základním práv Evropské unie.
 —
 V tomto ohledu tvrdí, že napadené rozhodnutí není dostatečným způsobem odůvodněno, neboť v něm nebyly přezkoumány základní požadavky týkající se definice státní podpory a nebyly uvedeny odpovědi na tvrzení uvedená účastníky řízení, čímž byly porušeny základní požadavky týkající se důkazního břemene.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 16. ledna 2012 — TVI Televisão Independente, S.A. v. Fazenda Pública
 (Věc C-17/12)
 2012/C 98/18
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal Administrativo
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: TVI Televisão Independente, S.A.
 Odpůrce: Fazenda Pública
 Předběžné otázky
 1)
 Je poplatek za vysílání reklamy, který na základě čl. 50 odst. 1 nařízení s mocí zákona vybírá odvolatelka od společností — jejichž reklamu vysílá — jakožto osoba, která pro daňové účely nahrazuje daňového poplatníka, zahrnut do základu daně ve smyslu čl. 11 části A odst. 1 písm. a) směrnice 77/388/ES (1) [nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES (2) ze dne 28. listopadu 2006], zejména proto, že představuje „protiplnění, které dodavatel nebo poskytovatel získal nebo má získat“ za dodání zboží nebo poskytnutí služby?
 2)
 Musí být poplatek za vysílání reklamy, který vybírá odvolatelka od společností — jejichž reklamu vysílá — jakožto osoba, která pro daňové účely nahrazuje daňového poplatníka, a který zanáší do svého účetnictví jako položku vztahující se k třetím osobám, kvalifikován jako částka, kterou „osoba povinná k dani obdržela od svého kupujícího nebo zákazníka na úhradu výdajů zaplacených jménem a na účet kupujícího nebo zákazníka a které zanesla do svého účetnictví jako průběžné položky“ ve smyslu čl. 11 části A odst. 3 písm. c) směrnice 77/388/EHS [nyní čl. 79 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006]?
 3)
 Musí být v důsledku toho tyto částky vybrané odvolatelkou z titulu poplatku za vysílání reklamy zahrnuty do základu pro výpočet DPH?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).
 (2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 1).


text:
 8.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/13
 Žaloba podaná dne 26. června 2012 — EI du Pont de Nemours v. OHIM — Zueco Ruiz (ZYTEL)
 (Věc T-288/12)
 2012/C 273/23
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: EI du Pont de Nemours and Company (Wilmington, Spojené státy) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Enrique Zueco Ruiz (Zaragoza, Španělsko)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 29. března 2012 ve věci R 464/2011-2; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: další účastník řízení před odvolacím senátem.
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „ZYTEL“ pro služby zařazené do tříd 9, 12, a 37.
 Majitel/ka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „ZYTEL“, zapsaná pod č. 369314 pro výrobky zařazené do tříd 1 a 17; dobře známá ochranná známka „ZYTEL“ pro výrobky zařazené do tříd 1 a 17.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky v plném rozsahu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 207/2009.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance de Namur – Belgie) – Proximus SA, dříve Belgacom SA, která do řízení vstoupila na místo původní žalobkyně Belgacom Mobile SA v. Province de Namur
 (Věc C-517/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 97/13/ES - Články 4 a 11 - Směrnice 2002/20/ES - Článek 6 - Podmínky, které mohou být spojeny s obecným oprávněním a s právy na užívání rádiových frekvencí a čísel, a zvláštní povinnosti - Článek 13 - Poplatek za práva na instalování zařízení - Oblast působnosti - Právní předpisy provincie - Poplatek ze stožárů nebo zařízení pro vysílání a příjem v rámci sítě mobilních telekomunikací“)
 (2016/C 068/03)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Namur
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Proximus SA, dříve Belgacom SA, která do řízení vstoupila na místo původní žalobkyně Belgacom Mobile SA
 Žalovaná: Province de Namur
 Výrok
 Články 6 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byl takový poplatek, jako je poplatek ve věci v původním řízení, uložen fyzické nebo právnické osobě, která provozuje stožár nebo zařízení pro vysílání a příjem v rámci sítě mobilních telekomunikací.
 (1) Úř. věst. C 352, 30. 11. 2013


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/29
 (2004/C 251/52)
 Poslední publikace Soudního dvora v
 Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 239, 25.9.2004
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 228, 11.9.2004
 Úř. věst. C 217, 28.8.2004
 Úř. věst. C 201, 7.8.2004
 Úř. věst. C 190, 24.7.2004
 Úř. věst. C 179, 10.7.2004
 Úř. věst. C 168, 26.6.2004
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/19
 Žaloba podaná dne 14. března 2012 — ANKO v. Komise
 (Věc T-118/12)
 2012/C 138/36
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ANKO Anonimos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Atény, Řecko) (zástupce: V. Christianos, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že rozhodnutí Komise nevyplatit zůstatek finanční podpory přiznané žalobkyni na základě smlouvy „PERceptive Spaces promoting iNdependent Aging (PERSONA)“ ve výši 6 752,74 eur představuje porušení jejích smluvních povinností;
 —
 uložil Komisi zaplatit žalobkyni částku 6 752,74 eur ve vztahu k výdajům, které žalobkyně vynaložila během čtvrtého referenčního období projektu PERSONA, spolu s úroky podle doložky II.28 odst. 7 přílohy II smlouvy ode dne doručení projednávané žaloby;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba se týká odpovědnosti Komise vyplývající ze smlouvy č. 045459 týkající se provedení projektu „PERceptive Spaces promoting iNdependent Aging (PERSONA)“ na základě článku 272 SFEU.
 Konkrétně žalobkyně tvrdí, že přestože řádně splnila své smluvní povinnosti v plném rozsahu, Komise pozastavila platbu ve prospěch ANKO, aniž by k tomu byla oprávněna a v rozporu s výše uvedenou smlouvou, jakož i zásadou dobré víry. Z tohoto důvodu ANKO tvrdí, že jí Komise musí zaplatit částku 6 752,74 eur, spolu s úroky podle doložky II.28 odst. 7 přílohy II hlavní smlouvy.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/54
 Žaloba podaná dne 26. listopadu 2010 — Evropaïki Dynamiki v. Frontex
 (Věc T-554/10)
 ()
 2011/C 30/95
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Dermitzakis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích (FRONTEX)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí agentury FRONTEX o odmítnutí nabídky žalobkyně podané v reakci na veřejné výběrové řízení Frontex/OP/98/2010 — EUROSUR velký pilotní projekt (Úř. věst. 2010, S 90-134098), jakož i všechna rozhodnutí agentury FRONTEX s ním spojená, včetně rozhodnutí o udělení příslušné zakázky úspěšnému uchazeči,
 —
 zrušit rozhodnutí agentury FRONTEX o odmítnutí nabídky žalobkyně podané v reakci na část 1 a část 6 veřejného výběrového řízení Frontex/OP/87/2010 — Rámcová smlouva (Úř. věst. 2010, S 66-098323), jakož i všechna rozhodnutí agentury FRONTEX s ním spojená, včetně rozhodnutí o udělení příslušných zakázek úspěšným uchazečům,
 —
 uložit agentuře FRONTEX náhradu škody, kterou žalobkyně utrpěla v souvislosti s předmětným veřejným výběrovým řízením ve výši 9 358 915,00 eur,
 —
 uložit agentuře FRONTEX náhradu škody, kterou žalobkyně utrpěla z důvodu ztráty příležitosti a újmy na své pověsti a důvěryhodnosti ve výši 935 891,00 eur, a
 —
 uložit agentuře FRONTEX náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v souvislosti s touto žalobou, a to i v případě zamítnutí žaloby.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V této věci se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí žalované ze dne 16. září 2010 a ze dne 20. října 2010 o odmítnutí její nabídky podané v reakci na veřejné výběrové řízení Frontex/OP/98/2010 — EUROSUR velký pilotní projekt (Úř. věst. 2010, S 90-134098) a část 1 a část 6 veřejného výběrového řízení Frontex/OP/87/2010 — Rámcová smlouva (Úř. věst. 2010, S 66-098323), jakož i všechna rozhodnutí agentury FRONTEX s nimi spojená, včetně rozhodnutí o udělení příslušných zakázek úspěšným uchazečům. Žalobkyně se dále domáhá náhrady údajně utrpěné škody související s uvedenými veřejnými výběrovými řízeními.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí tyto důvody.
 Zaprvé žalobkyně namítá, že žalovaná porušila čl. 100 odst. 2 finančního nařízení (1), povinnost uvést odůvodnění, jelikož agentura FRONTEX odmítla poskytnout žalobkyni dostatečné odůvodnění nebo vysvětlení.
 Dále žalobkyně tvrdí, že se žalovaná dopustila různých, závažných nesprávných právních posouzení, porušila zásadu zákazu diskriminace a nejednala v souladu s vylučovacími kritérii, čímž porušila čl. 93 odst. 1 písm. f) a článek 94 finančního nařízení.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila zásadu řádné správy, jelikož nezákonně sloučila kritéria výběru s kritérii pro udělení zakázky.
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74)


text:
 25.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 58/14
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2011 — Komise v. OHIM — European Alliance for Solutions and Innovations (EASI European Alliance Solutions Innovations)
 (Věc T-659/11)
 2012/C 58/27
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Berenboom, A. Joachimowicz, a M. Isgour, advokáti, J. Samnadda, a F. Wilman, zmocněnci)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: European Alliance for Solutions and Innovations Ltd (Londýn, Spojené království)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. října 2011 ve věci R 1991/2010-4;
 —
 v důsledku toho prohlásit za neplatnou ochrannou známku Společenství č. 6112403 zapsanou dne 17. října 2008 další účastnicí řízení před odvolacím senátem pro třídy 36, 37, 44 a 45; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „EASI European Alliance Solutions Innovations“ v barvách žluté, světle modré a modré pro služby zařazené do tříd 36, 37, 44 a 45 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6112403
 Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti odůvodnila svůj návrh absolutními důvody stanovenými v čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení Rady (ES) č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Napadené rozhodnutí porušuje čl. 7 odst. 1 písm. h) ve spojení s čl. 6 ter odst. 1 Pařížské úmluvy, v rozsahu, v němž byla ochranná známka Společenství (CTM) zapsána, třebaže se na její zápis vztahuje zákaz stanovený v těchto ustanoveních. Napadené rozhodnutí porušuje též čl. 7 odst. 1 písm. g), jelikož takovýto zápis by klamal veřejnost navozením dojmu, že výrobky a služby, pro něž je tato ochranná známka Společenství (CTM) zapsána, jsou schváleny nebo doporučovány Evropskou unií nebo některým z jejích orgánů.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/27
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Niki Luftfahrt v. Komise
 (Věc T-511/09)
 2010/C 80/48
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Niki Luftfahrt GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupce: H. Asenbauer, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. srpna 2009, „Státní podpora C 6/2009 (ex N 663/2008) — Rakousko, Austrian Airlines — Plán restrukturalizace“ na základě čl. 264 odst. 1 SFEU (bývalý čl. 231 odst. 1 ES) a
 —
 uložit Evropské komisi, aby žalobkyni nahradila podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně Evropských společenství vynaložené náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2009) 6686 v konečném znění ze dne 28. srpna 2009 o státní podpoře v rámci prodeje podílů v Austrian Airlines Group patřících rakouskému státu německé společnosti Lufthansa AG (C 6/2009 [ex N 663/2008]). V tomto rozhodnutí vyjádřila Komise názor, že podpora na restrukturalizaci poskytnutá Společnosti Austiran Airlines Rakouskou republikou je za určitých podmínek slučitelná se společným trhem, bude-li Komisi oznámený plán restrukturalizace realizován v plném rozsahu.
 Na podporu své žaloby na neplatnost žalobkyně, která provozuje leteckou společnost financovanou ze soukromých zdrojů a která podala ohledně sporné podpory na restrukturalizaci stížnost Komisi, zaprvé uvádí, že Komise porušila čl. 87 odst. 1 a odst. 3 písm. c) ES, čl. 88 odst. 2 ES a pokyny Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (Úř. věst 2004, C 244, s. 2). V této souvislosti zejména uvádí, že Komise nezohlednila skutečnost, že
 —
 příjemkyní dotčené podpory není společnost Austrian Airlines, ale společnost Lufthansa, která ovšem není podnikem v obtížích, a nemá tudíž nárok na podporu,
 —
 ani společnost Austrian Airlines, ani společnost Lufthansa neposkytly přiměřený vlastní příspěvek na restrukturalizaci společnosti Austrian Airlines,
 —
 oznámená opatření k restrukturalizaci nejsou v souladu s uvedenými pokyny a
 —
 kompenzační opatření navrhovaná Rakouskou republikou nejsou dostatečná k tomu, aby v co největším možném rozsahu omezila škodlivé účinky podpory na podmínky obchodu.
 Žalobkyně dále uvádí, že dotčená podpora je neoddělitelně spojena s podmínkami, které jsou v rozporu s pravidly Společenství v oblasti svobody usazování, takže je v rozporu s článkem 43 ES.
 Dále se žalobkyně dovolává porušení článku 253 ES v tom, že Komise napadené rozhodnutí nesprávně odůvodnila, jelikož
 —
 nezjistila a nezkoumala situaci na dotčených trzích, zejména postavení příjemce podpory a postavení soutěžitelů na těchto trzích, a
 —
 rovněž nevzala v úvahu, že společnost Austrian Airlines v minulosti získala řadu podpor, které byly v rozporu s právem Společenství.
 Na závěr žalobkyně uvádí, že Komise zneužila své pravomoci.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/41
 Žaloba podaná dne 4. října 2007 – FIFA v. Komise
 (Věc T-385/07)
 (2007/C 315/77)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fédération Internationale de Football Association (FIFA) (zástupci: R. Denton, E. Batchelor a F. Young, Solicitors)
 Žalovaná: Komise Evropského společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí, a zejména jeho články 1–2;
 —
 uložit, že Komise ponese vlastní náklady a nahradí náklady vynaložené FIFA v souvislosti s tímto řízením.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle článku 3a směrnice Rady 89/552/EHS (1) může členský stát vypracovat seznam sportovních a jiných událostí, jimž přikládá „zásadní společenský význam“. Událost uvedená na seznamu nemůže být předmětem výhradních vysílacích práv, která zbavují významnou část veřejnosti v uvedeném členském státě možnosti sledovat událost v přímém přenosu nebo ze záznamu ve volně dostupném televizním vysílání.
 Žalobkyně se dožaduje zrušení rozhodnutí Komise ze dne 25. června 2007 (2), kterým Komise prohlásila, že seznam vypracovaný Belgií podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS je slučitelný s právem Společenství.
 Žalobkyně na podporu své žaloby tvrdí, že seznam vypracovaný Belgií omezuje svobodu poskytování služeb, jelikož znemožňuje žalobkyni ve vztahu k belgickému trhu udělovat výhradní vysílací práva k přímému přenosu Světového poháru FIFA zahraničním subjektům televizního vysílání, a že tedy seznam všech zápasů Světového poháru FIFA, bez ohledu na popularitu, není odůvodněný, přiměřený nebo nezbytný.
 Dále žalobkyně tvrdí, že seznam vypracovaný Belgií omezuje svobodu usazování, jelikož brání žalobkyni udělovat povolení novým účastníkům, kteří mají zájem o prémiová sportovní vysílání k usazení se na belgickém trhu.
 Krom toho žalobkyně uvádí, že seznam vypracovaný Belgií porušuje její vlastnická práva, jelikož jí zbavuje exkluzivity ohledně jejích vysílacích práv, která je podle žalobkyně uznána právem Společenství jako podstata ochrany duševního vlastnictví.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že seznam nebyl v rozporu s čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS vypracován jasným a transparentním způsobem.
 (1) Směrnice Rady ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224).
 (2) Rozhodnutí Komise 2007/479/ES ze dne 25. června 2007 o slučitelnosti opatření přijatých Belgií podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání s právními předpisy Společenství (Úř. věst. 2007, L 180, s. 24).


text:
 20.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 19. prosince 2016 – Nigjar Rauf Kaza Achmedbekova, Rauf Emin Ogla Аchmedbekov v. Zamestnik-predsedatel na Daržavna agencija za bežancite
 (Věc C-652/16)
 (2017/C 086/14)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofia-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Nigjar Rauf Kaza Achmedbekova, Rauf Emin Ogla Аchmedbekov
 Žalovaný: Zamestnik-predsedatel na Daržavna agencija za bežancite
 Předběžné otázky
 1)
 Vyplývá z čl. 78 odst. 1 a odst. 2 písm. a), d) a f) Smlouvy o fungování Evropské unie, jakož i z bodu 12 odůvodnění a článku 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU (1) ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (přepracované znění), že důvod pro nepřípustnost žádosti o mezinárodní ochranu stanovený v čl. 33 odst. 2 písm. e) této směrnice představuje ustanovení s přímým účinkem, které členské státy nemohou nechat nepoužito, například tím, že použijí výhodnější ustanovení vnitrostátního práva, podle nichž se první žádost o mezinárodní ochranu, jak to vyžaduje čl. 10 odst. 2 směrnice, posoudí nejprve z hlediska, zda žadatel splňuje podmínky pro přiznání postavení uprchlíka a následně z hlediska, zda má nárok na doplňkovou ochranu?
 2)
 Vyplývá z čl. 33 odst. 2 písm. e) směrnice 2013/32 ve spojení s čl. 7 odst. 3 a čl. 2 písm. a), c) a g), jakož i ve spojení s bodem 60 odůvodnění této směrnice, že za okolností původního řízení je žádost o mezinárodní ochranu podaná rodičem jménem nezletilé osoby s doprovodem nepřípustná, pokud je odůvodněna tím, že dítě je rodinným příslušníkem osoby, která požádala o mezinárodní ochranu s odůvodněním, že je uprchlíkem ve smyslu čl. 1 odst. A Ženevské úmluvy?
 3)
 Vyplývá z čl. 33 odst. 2 písm. e) směrnice 2013/32 ve spojení s čl. 7 odst. 1 a čl. 2 písm. a), c) a g), jakož i ve spojení s bodem 60 odůvodnění této směrnice, že za okolností původního řízení je žádost o mezinárodní ochranu podaná jménem zletilé osoby nepřípustná, pokud je v řízení u příslušného správního orgánu odůvodněna pouze tím, že žadatel je rodinným příslušníkem osoby, která požádala o mezinárodní ochranu s odůvodněním, že je uprchlíkem ve smyslu čl. 1 odst. A Ženevské úmluvy, a žadatel neměl v době podání žádosti právo na výkon výdělečné činnosti?
 4)
 Je podle čl. 4 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU (2) ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (přepracované znění) ve spojení s bodem 36 odůvodnění této směrnice nezbytné, aby se posuzování, zda existuje odůvodněná obava z pronásledování resp. reálné nebezpečí vážné újmy, provádělo pouze na základě skutečností a okolností, které se týkají žadatele?
 5)
 Je podle článku 4 směrnice 2011/95 ve spojení s bodem 36 odůvodnění této směrnice a ve spojení s čl. 31 odst. 1 směrnice 2013/32 přípustná vnitrostátní judikatura v členském státě, která
 a)
 příslušnému orgánu ukládá povinnost, aby žádosti o mezinárodní ochranu příslušníků jedné a té stejné rodiny posuzoval ve společném řízení, pokud tyto žádosti jsou odůvodněny stejnými skutečnostmi, konkrétně tvrzením, že jen jeden z rodinných příslušníků je uprchlíkem;
 b)
 příslušnému orgánu ukládá povinnost, aby řízení o žádostech o mezinárodní ochranu, které byly podány rodinnými příslušníky, kteří osobně podmínky pro takovouto ochranu nesplňují, přerušil až do ukončení řízení o žádosti rodinného příslušníka, která byla podána s odůvodněním, že dotyčný je uprchlíkem ve smyslu čl. 1 odst. A Ženevské úmluvy;
 je tato judikatura přípustná i z hlediska úvah týkajících se nejlepších zájmů dítěte, zachování celistvosti rodiny a respektování práva na soukromý a rodinný život, jakož i práva zůstat v členském státě až do posouzení žádosti, konkrétně na základě článků 7, 18 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, bodů 12 a 60 odůvodnění, jakož i článku 9 směrnice 2013/32, bodů 16, 18 a 36 odůvodnění, jakož i článku 23 směrnice 2011/95 a bodů 9, 11 a 35 odůvodnění, jakož i článků 6 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU (3) ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu?
 6)
 Vyplývá z bodů 16, 18 a 36 odůvodnění, jakož i z článku 3 směrnice 2011/95 ve spojení s bodem 24 odůvodnění a čl. 2 písm. d) a j), článkem 13 a čl. 23 odst. 1 a 2 této směrnice, že je přípustné takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je čl. 8 odst. 9 Zakon za ubežišteto i bežancite (zákon o azylu a uprchlících), o který se jedná ve věci v původním řízení, na základě něhož se i rodinní příslušníci cizince, kterému bylo přiznáno postavení uprchlíka, považují za uprchlíky, pokud je to slučitelné s jejich osobním statusem a podle vnitrostátního práva neexistují důvody, které by vylučovaly přiznání postavení uprchlíka?
 7)
 Vyplývá z právní úpravy důvodů pronásledování uvedené v článku 10 směrnice 2011/95, že podání stížnosti k Evropskému soudu pro lidská práva proti zemi původu dotyčné osoby zakládá příslušnost této osoby k určité společenské vrstvě ve smyslu čl. 10 odst. 1 písm. d) této směrnice, resp. že podání stížnosti je nutno považovat za politický názor ve smyslu čl. 10 odst. 1 písm. e) směrnice?
 8)
 Vyplývá z čl. 46 odst. 3 směrnice 2013/32, že soud je povinen meritorně posoudit nové důvody pro mezinárodní ochranu, které byly uvedeny v průběhu soudního řízení, které ale nebyly uvedeny v žalobě podané proti rozhodnutí o odepření mezinárodní ochrany?
 9)
 Vyplývá z čl. 46 odst. 3 směrnice 2013/32, že soud je povinen posoudit přípustnost žádosti o mezinárodní ochranu na základě čl. 33 odst. 2 písm. e) směrnice v soudním řízení z důvodu napadnutí rozhodnutí o odepření mezinárodní ochrany, pokud byla žádost v napadeném rozhodnutí, jak vyžaduje čl. 10 odst. 2 směrnice, posouzena nejprve z hlediska toho, zda žadatel splňuje podmínky pro uznání za uprchlíka, a poté z hlediska toho, zda má nárok na doplňkovou ochranu?
 (1) Úř. věst. 2013, L 180, s. 60.
 (2) Úř. věst. 2011, L 337, s. 9.
 (3) Úř. věst. 2013, L 180, s. 96.


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/25
 Žaloba podaná dne 6. září 2011 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-481/11)
 2011/C 319/53
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil přílohu I část 2 díl VI, oddíl D, pátou odrážku prováděcího nařízení Komise (EU) č. 543/2011 ze dne 7. června 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny, a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení zásady hierarchie právních norem
 —
 Žalobce v této souvislosti uvádí, že napadené nařízení porušuje ustanovení článku 113 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (1).
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že došlo k zneužití pravomocí
 —
 Žalobce v této souvislosti uvádí, že Komise sledovala přijetím napadeného aktu dosažení jiného rozhodujícího účelu než těch, které jsou uvedeny, a odchýlila se přitom od příslušného předpisu přijatého Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů (EHK OSN).
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění
 —
 Žalobce v této souvislosti uvádí, že odůvodnění napadeného aktu je nejednoznačné a odůvodňuje opačné rozhodnutí, než jaké bylo nakonec přijato.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti
 —
 Žalobce v této souvislosti uvádí, že napadený akt v případě citrusových plodů bezdůvodně stanoví přísnější podmínky jejich uvádění na trh než v případě ostatních druhů ovoce a zeleniny.
 5)
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality
 —
 Žalobce v této souvislosti uvádí, že napadený akt stanoví pro označovaní přísnější podmínku, a to na základě důvodů nesprávných a nepříhodných k odůvodnění rozhodnutí, které bylo nakonec přijato.
 (1) Úř. věst. L 299, 16.11.2007, s. 1/49; naposledy změněno nařízením Komise (EU) č. 513/2010 ze dne 15. června 2010 (Úř. věst. L 150, 16.6.2010, s. 40) a nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1234/2010 ze dne 5. prosince 2010 (Úř. věst. L 346, 30.12.2010, s. 11).


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/21
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 16. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Ítélőtábla – Maďarsko) – Ilona Baradics a další v. QBE Insurance (Europe) Ltd Magyarországi Fióktelepe, Magyar Állam
 (Věc C-430/13) (1)
 („Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví minimální procentní podíly pro záruku, kterou musí mít k dispozici organizátor cest, aby v případě platební neschopnosti vrátil prostředky, které zaplatili spotřebitelé“)
 2014/C 112/25
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Ítélőtábla
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ilona Baradics, Adrienn Bóta, Éva Emberné Stál, Lászlóné György, Sándor Halász, Zita Harászi, Zsanett Hideg, Katalin Holtsuk, Gábor Jancsó, Mária Katona, Gergely Kézdi, László Korpás, Ferencné Kovács, Viola Kőrösi, Tamás Kuzsel, Attila Lajtai, Zsolt Lőrincz, Ákos Nagy, Attiláné Papp, Zsuzsanna Peller, Ágnes Petkovics, László Pongó, Zsolt Porpáczy, Zsuzsanna Rávai, László Román, Zsolt Schneck, Mihály Szabó, Péter Szabó, Zoltán Szalai, Erika Szemeréné Radó, Zsuzsanna Szigeti, Nikolett Szőke, Péter Tóth, Zsófia Várkonyi, Mónika Veress
 Žalovaní: QBE Insurance (Europe) Ltd Magyarországi Fióktelepe, Magyar Állam
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Fővárosi Ítélőtábla – Výklad článků 7 a 9 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (Úř. věst. L 158, s. 59) – Spotřebitelé, kteří s organizátorem cest uzavřeli smlouvy o souborných službách, na základě nichž zaplatili zálohy a v některých případech celou cenu souborné služby – Organizátor cest, který se stal platebně neschopným před zahájením cest uvedených spotřebitelů – Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy, která stanoví minimální procentní podíly pro záruku, kterou musí mít k dispozici organizátor cest, aby v případě platební neschopnosti vrátil prostředky, které zaplatili spotřebitelé, s uvedenou směrnicí
 Výrok
 1)
 Článek 7 směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jejíž přesná pravidla neposkytují spotřebiteli účinné zajištění vrácení veškerých jím vložených prostředků a jeho návrat v případě platební neschopnosti organizátora cesty. Je věcí předkládajícího soudu, aby určil, zda se v případě vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci, jež mu byla předložena, jedná o tento případ.
 2)
 Článek 7 směrnice 90/314 musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát nemá diskreční pravomoc určit rozsah rizika, které musí být pokryto zárukou, kterou je povinen složit organizátor nebo prodejce cesty ve prospěch spotřebitelů. Je věcí předkládajícího soudu, aby ověřil, zda kritéria stanovená dotčeným členským státem týkající se stanovení výše uvedené záruky mají za cíl či následek omezení rozsahu rizika, které tato záruka musí pokrýt, v takovémto případě by tato kritéria byla zjevně neslučitelná s povinnostmi vyplývajícími z uvedené směrnice a představovala by dostatečně závažné porušení unijního práva, které by za předpokladu určení přímé příčinné souvislosti mohlo založit odpovědnost dotyčného členského státu.
 (1) Úř. věst. C 344, 23. 11. 2013.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/10
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. března 2009 — Sunplus Technology Co. Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Sun Microsystems Inc.
 (Věc C-21/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst.1 písm. b) - Obrazová a slovní ochranná známka SUNPLUS - Námitky majitele národních slovních ochranných známek SUN - Zamítnutí zápisu“)
 2009/C 113/18
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Sunplus Technology Co. Ltd (zástupci: K. Lochner a H. Gauß, Rechtsanwälte)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Sun Microsystems Inc. (zástupce: M. Graf, Rechtsanwalt)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 15. listopadu 2007, Sunplus Technology Co. Ltd v. OHIM (T-38/04), kterým Soud prvního stupně zamítl žalobu podanou přihlašovatelem obrazové ochranné známky „SUNPLUS“ pro výrobky zařazené do třídy 9 proti rozhodnutí R 642/2000-4 čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 7. října 2003, kterým bylo zamítnuto odvolání podané proti rozhodnutí námitkového oddělení, kterým byl zamítnut zápis uvedené ochranné známky v rámci námitkového řízení zahájeného majitelem obrazových a slovních ochranných známek „SUN“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — Podobnost ochranných známek — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Sunplus Technology Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd v. Comptroller-General of Patents
 (Věc C-130/11) (1)
 (Humánní léčivé přípravky - Dodatkové ochranné osvědčení - Nařízení (ES) č. 469/2009 - Článek 3 - Podmínky získání - Platně registrovaný léčivý přípravek - První registrace - Výrobek postupně registrovaný jako veterinární léčivý přípravek a jako humánní léčivý přípravek)
 2012/C 295/15
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd
 Žalovaný: Comptroller-General of Patents
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad článku 3 a čl. 13 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992, o zavedení dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 182, s.1; Zvl. vyd. 13/11, s. 200) — Výklad čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69) — Podmínky pro získání dodatečného ochranného osvědčení — Datum prvního uvedení na trh, které se bere v úvahu pro vydání osvědčení — Výrobky obsahující společnou účinnou látku, které oba získaly registraci, první pro veterinární užívání pro určitou indikaci a druhý pro humánní užívání pro jinou indikaci.
 Výrok
 1)
 Ustanovení článků 3 a 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky musí být vykládána v tom smyslu, že v takovém případě, jako ve věci v původním řízení, nebrání dřívější registrace získaná pro veterinární léčivý přípravek udělení dodatkového ochranného osvědčení pro jiný způsob použití téhož výrobku, pro který byla získána registrace, za předpokladu, že tento způsob použití spadá do rozsahu ochrany základního patentu uplatněného na podporu žádosti o dodatkové ochranné osvědčení.
 2)
 Článek 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 469/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že odkazuje na registraci výrobku, který spadá do rozsahu ochrany základního patentu uplatněného na podporu žádosti o dodatkové ochranné osvědčení.
 3)
 Odpovědi na předchozí předběžné otázky by nebyly odlišné, kdyby v takové situaci, jako je situace v původním řízení, kdy je stejná účinná látka přítomna ve dvou léčivých přípravcích, které postupně získaly dvě registrace, druhá registrace vyžadovala kompletní žádost v souladu s čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, nebo kdyby výrobek, na nějž se vztahuje první registrace odpovídajícího léčivého přípravku, spadal do rozsahu ochrany jiného patentu, který patří jinému registrovanému majiteli než žadateli o dodatkové ochranné osvědčení.
 (1) Úř. věst. C 179, 18.06.2011.


text:
 7.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 406/38
 Žaloba podaná dne 28. září 2015 – Kozmetika Afrodita v. OHIM – Núñez Martín a Machado Montesinos (AFRODITA COSMETICS)
 (Věc T-575/15)
 (2015/C 406/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: slovinština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kozmetika Afrodita d.o.o. (Rogaška Slatina, Slovinsko) (zástupce: B. Grešak, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastníci v řízení před odvolacím senátem: Pedro Nuñez Martín (Madrid, Španělsko) a Carmen Guillermina Machado Montesinos (Madrid, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „AFRODITA COSMETICS“ – přihláška k zápisu č. 1 1 7 98 287
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. července 2015 ve věci R 2578/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení pravidla 50 odst. 2 písm. h) nařízení č. 2868/95.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/12
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – ASML Netherlands BV v. Semiconductor Industry Services GmbH (SEMIS)
 (Věc C-283/05) (1)
 (Soudní příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Uznávání a výkon - Článek 34 bod 2 - Rozhodnutí pro zmeškání - Důvody odmítnutí - Výraz žalovaný, v jehož nepřítomnosti bylo rozhodnutí vydáno, který „měl možnost“ využít opravného prostředku proti rozhodnutí - Nedoručení rozhodnutí)
 (2006/C 331/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: ASML Netherlands BV
 Žalovaná: Semiconductor Industry Services GmbH (SEMIS)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberster Gerichtshof – Výklad čl. 34 bodu 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) – Uznání rozhodnutí pro zmeškání – Možnost žalovaného, v jehož nepřítomnosti bylo rozhodnutí vydáno, využít opravného prostředku – Neexistence oznámení v náležité formě
 Výrok
 Článek 34 bod 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že žalovaný „měl možnost“ využít opravného prostředku proti rozhodnutí pro zmeškání vydanému vůči němu pouze tehdy, pokud skutečně znal obsah tohoto rozhodnutí na základě doručení provedeného v dostatečném časovém předstihu, který mu umožnil přípravu na jednání před soudem státu, v němž proběhlo původní řízení.
 (1) Úř. věst. C 229, 17.9.2005.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/2
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. června 2016 – SKW Stahl-Metallurgie GmbH, SKW Stahl-Metallurgie Holding AG v. Evropská komise, Gigaset AG
 (Věc C-154/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 81 ES - Trhy s práškem a granulemi karbidu vápníku, jakož i s magnéziovými granulemi na významné části Evropského hospodářského prostoru - Určování cen, rozdělení trhů a výměna informací - Nařízení (ES) č. 773/2004 - Články 12 a 14 - Právo být vyslechnut - Neveřejné slyšení“)
 (2016/C 305/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: SKW Stahl-Metallurgie GmbH, SKW Stahl-Metallurgie Holding AG (zástupci: A. Birnstiel a S. Janka, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Meessen a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Böhlke, Rechtsanwalt), Gigaset AG, dříve Arques Industries AG)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti SKW Stahl-Metallurgie GmbH a SKW Stahl-Metallurgie Holding AG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


text:
 14.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/14
 Žaloba podaná dne 7. května 2012 — ZZ v. EMA
 (Věc F-51/12)
 2012/C 209/24
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce o prodloužení jeho smlouvy dočasného zaměstnance Evropskou agenturou pro léčivé přípravky
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 1. září 2011, jímž EMA zamítla žádost žalobce ze dne 22. srpna 2011 o prodloužení jeho smlouvy dočasného zaměstnance;
 —
 uložit Evropské agentuře pro léčivé přípravky povinnost zaplatit žalobci prozatímně 1 euro s možností zvýšení této částky;
 —
 uložit Evropské agentuře pro léčivé přípravky náhradu nákladů řízení.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/38
 Usnesení Tribunálu ze dne 18. července 2016 – Bank Mellat v. Rada
 (Věc T-72/12) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Zrušení napadených aktů - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2016/C 343/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bank Mellat (Téhéran, Írán) (zástupci: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla, Z. Burbeza, solicitors, M. Brindle, QC a R. Blakeley, barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a I. Rodios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 236 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11), a Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. 2012, L 88, s. 1), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobkyně ponecháno na seznamu osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření.
 Výrok
 1)
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Není důvodné rozhodnout o návrhu Provincial Investment Companies Association, Saba Tamin Investment Company, Common Investment Fund (Pars Fund), Shirin Asal Food Industrial Group, Sorbon Industrial Production Group a Individual Stock Association na vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka.
 3)
 Bank Mellat, Rada Evropské unie, Provincial Investment Companies Association, Saba Tamin Investment Company, Common Investment Fund (Pars Fund), Shirin Asal Food Industrial Group, Sorbon Industrial Production Group a Individual Stock Association ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 109, 14. 4. 2012.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/20
 Žaloba podaná dne 23. listopadu 2015 – Novartis v. OHIM (Vyobrazení zeleno-bílého půlměsíce)
 (Věc T-679/15)
 (2016/C 090/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Novartis AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: M. Zintler, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství (Vyobrazení zeleno – bílého půlměsíce) – Přihláška č. 13 189 139
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2015, ve věci R 78/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 určil, že čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 nebrání zápisu dotčeného označení (ochranná známka Společenství č. 13 189 139) ohledně výrobků náležejících do třídy 5, které jsou popsány v přihlášce;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/83
 Žaloba podaná dne 30. června 2015 – ZZ v. ESVČ
 (Věc F-94/15)
 (2015/C 294/101)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o zamítnutí stížnosti žalobce na výsledky voleb do výboru zaměstnanců SEAE.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí Orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 23. dubna 2015, kterým se potvrzují výsledky voleb do výboru zaměstnanců ESVČ zveřejněné dne 17. března 2015;
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
 23.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/13
 Žaloby podané dne 21. prosince 2005 Kontrolním úřadem ESVO na Lichtenštejnské knížectví
 (spojené věci E-5/05, E-7/05, E-8/05, E-9/05)
 (2006/C 71/08)
 Dne 21. prosince 2005 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený prostřednictvím zástupců, kterými byli Tor Arne Solberg-Johansen a Elisabethann Wright a kteří jednali v zájmu Kontrolního úřadu ESVO, 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, k Soudu ESVO pět žalob na Lichtenštejnské knížectví.
 Žalobce navrhuje, aby soud:
 1.
 ve věci E-5/05: prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodu 5 písm. cm) přílohy XI k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě)), ve znění protokolu č. 1 k této dohodě a ve znění odvětvových úprav obsažených v příloze XI k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnilo Lichtenštejnské knížectví své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 2.
 ve věci E-6/05: prohlásil, že nezajištěním slučitelnosti s ustanoveními aktu uvedeného v bodu 13 písm. a) přílohy XIV a bodu 5 písm. cg) přílohy XI k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací), ve znění protokolu 1 k Dohodě o EHP a ve znění odvětvových úprav obsažených v příloze XIV a příloze XI k této dohodě, nebo neposkytnutím informací, které tuto slučitelnost potvrzují, Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě, nesplnilo Lichtenštejnské knížectví své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 3.
 ve věci E-7/05: prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodu 5 písm. cj) přílohy XI k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), ve znění protokolu č. 1 k této dohodě a ve znění odvětvových úprav obsažených v příloze XI k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnilo Lichtenštejnské knížectví své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 4.
 ve věci E-8/05: prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodu 5 písm. cl) přílohy XI k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), ve znění protokolu č. 1 k této dohodě a ve znění odvětvových úprav obsažených v příloze XI k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnilo Lichtenštejnské knížectví své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 5.
 ve věci E-9/05: prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodu 5 písm. ck) přílohy XI k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), ve znění protokolu č. 1 k této dohodě a ve znění odvětvových úprav obsažených v příloze XI k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnilo Lichtenštejnské knížectví své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 a
 6.
 uložil Lichtenštejnskému knížectví nést náklady řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Věc se týká neprovedení telekomunikačních směrnic.
 —
 Lichtenštejnsko nezpochybňuje skutečnost, že ve stanovené lhůtě nepřijalo opatření nutná k provedení těchto směrnic.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgerichts München I (Německo) dne 9. prosince 2011 — Karl Berger v. Freistaat Bayern
 (Věc C-636/11)
 2012/C 98/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht München I
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Karl Berger
 Žalovaný: Freistaat Bayern
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 (1) vnitrostátní právní úpravě, na základě které je možné informovat veřejnost tak, že se uvede označení potraviny nebo krmiva a potravinářského nebo krmivářského podniku, pod jehož jménem či obchodním jménem byly potravina nebo krmivo vyrobeny nebo zpracovány nebo byly uvedeny do oběhu, pokud se do oběhu uvádí nebo byla uvedena v menším než zanedbatelném množství potravina, která je zdraví neškodná, nicméně nevhodná k lidské spotřebě a především vzbuzuje při konzumaci odpor, anebo pokud byla taková potravina z důvodu svých vlastností uváděna do oběhu sice pouze v malém množství, ale po delší dobu?
 2)
 V případě kladné odpovědi na předcházející otázku:
 Byla by odpověď otázku 1 odlišná, pokud by skutkové okolnosti případu nastaly před 1. lednem 2007, přičemž ale vnitrostátní právní úprava již byla přizpůsobena ve smyslu výše uvedeného nařízení?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. L 31, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 463).