text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/22
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-206/10)
 2010/C 179/37
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: V. Kreuschitz, zmocněnec)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo tím, že podmínila přiznání dávek nevidomým a postiženým, mezi nimi i neslyšícím, podle předpisů spolkových zemí [Blindengeld nebo Landesblindengeld, Blindenbeihilfe nebo Landesblindenbeihilfe (státní a spolkové dávky a podpora pro nevidomé), Pflegegeld (dávka ve stavu odkázanosti) nebo podpora pro nevidomé a neslyšící, Blinden- und Gehörlosengeld (dávky pro nevidomé a neslyšící) atd.] osobám, pro které je Spolková republika Německo příslušným členským státem tím, že příjemci musí mít bydliště nebo obvyklý pobyt v dotyčné spolkové zemi, nesplnila na základě vnitrostátních právních úprav své povinnosti vyplývající z čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (1) a z čl. 4 odst. 1 písm. a) ve spojení s hlavou III kapitolou 1 (nemoc a mateřství) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (2);
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem projednávané žaloby je neslučitelnost předpisů německých spolkových zemí, které podmiňují poskytnutí dávek nevidomým a postiženým tím, že příjemci musí mít bydliště nebo obvyklý pobyt v dotyčné spolkové zemi, s nařízeními (EHS) č. 1408/71 a (EHS) č. 1612/68.
 Nařízení (EHS) č. 1408/71 má v rámci volného pohybu koordinovat vnitrostátní předpisy o sociálním zabezpečení podle cílů článků 42 Smlouvy o ES (nyní článek 48 SFEU). Podle článku 4 odst. 2b nařízení se toto nařízení nevztahuje na ustanovení právních předpisů členského státu týkající se zvláštních nepříspěvkových dávek, jejichž použití je omezeno na část jejich území. Sporné německé dávky byly zapsány jako zvláštní dávky do přílohy II oddílu III nařízení.
 Bez ohledu na výše uvedené zastává Komise názor, že pouhé zapsání dávky do seznamu přílohy II nařízení (EHS) č. 1408/71 nestačí k tomu, aby byla dávka vyňata z působnosti nařízení jako „zvláštní nepříspěvková dávka“. Článek 4 odst. 2b nařízení musí být jako ustanovení o výjimce vykládán úzce, může platit jen pro dávky, které splňují podmínky uvedené v tomto ustanovení kumulativně. Zahrnuty jsou tedy jen dávky, které představují jak zvláštní dávku, tak jsou i nepříspěvkové, jsou uvedeny v příloze II oddílu III nařízení a jsou zavedeny právními předpisy, jejichž platnost je omezena na část území členského státu.
 Sporné dávky podle předpisů spolkové země nesplňují ale všechny tyto předpoklady: musí být totiž z následujících důvodů kvalifikovány nikoliv jako „zvláštní nepříspěvková dávky“, ale jako „dávky v nemoci“.
 Jednak jsou sporné dávky spolkových zemí poskytovány na základě skutečností popsaných zákonem bez přezkumu osobní potřebnosti. Sloužily k vyrovnání dodatečných vydání vzniklých z důvodů invalidity a jejich cílem bylo vylepšit zdravotní stav a životní podmínky invalidních osob. Jejich účelem je tedy v podstatě doplnění dávek zdravotního pojištění. Okolnost, že podle spolkových právních předpisů se přiznané dávky na péči započítávají na dávky spolkových zemí pro nevidomé a postižené prokazuje navíc, že obě dávky slouží ke krytí stejného rizika — a sice rizika dodatečných vydání vzniklých z důvodu nemoci — a nejedná se o „vedlejší, pomocnou nebo doplňkovou ochranu proti rizikům“.
 Krom toho nemá kvalifikace určité dávky podle vnitrostátní ústavy členského státu žádný vliv na to, zda tato dávka musí být považována za sociální zabezpečení ve smyslu nařízení č. 1408/71.
 Navíc projednávané zákony spolkových zemí z věcného hlediska nepředstavují doplňující, pouze místně platnou výhodu. Tato dávka spíše spadá do systému krytí rizika dodatečných výdajů při nemoci, který byl zřízen v celém členském státě Německo a prostřednictvím vzájemného započítávání je úzce spojen se spolkovým právem.
 Z toho vyplývá, že sporné dávky spolkových zemí musí být kvalifikovány jako dávky v nemoci a nikoliv jako zvláštní dávky. Zapsání těchto dávek do přílohy II oddílu III nařízení (EHS) č. 1408/71 je tedy nepřípustné a tyto dávky spadají do působnosti tohoto nařízení.
 Podmínky bydliště stanovené v německých právních předpisech také porušují nařízení (EHS) č. 1612/68 tím, že zabraňují, aby příhraniční osoby a jejich rodinní příslušníci mohly získat tyto dávky.
 Soudní dvůr jasně zdůraznil, že členský stát nemůže podmínit přiznání sociální výhody tomu, aby měl příjemce bydliště v tomto státu. Závěr Soudního dvora platí pro všechny sociální výhody ve smyslu čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68.
 Pojem „sociální výhoda“ je velmi široký: zahrnuje nejen výhody, které se vážou k pracovní smlouvě, ale všechny výhody, které členský stát přiznává svým občanům a tedy rovněž pracovníkům. Podle názoru Komise okolnost, že poskytnutí sporné dávky nezávisí ani na výkonu zaměstnání ani na finančních prostředcích dotčené osoby nebo jeho rodiny, a tedy je poskytována pouze na základě bydliště v dotyčné spolkové zemi, nemůže odůvodnit nezohlednění důsledků, které z toho vyplývají pro pracovníky, kteří pracují v Německu a bydlí v jiném členském státě. Neexistují tedy dostatečné důvody, aby se tyto dávky nepřiřadily k sociálním výhodám ve smyslu nařízení č. 1612/68.
 Příhraniční osoby pracují v Německu a jejich rodinní příslušníci musí mít tedy rovněž nárok na dávky, které jsou poskytovány postiženým a nevidomým na základě předpisů spolkových zemí, když v tomto členském státě nemají bydliště. Podmínka, že musí mít v dotyčné spolkové zemi bydliště nebo obvyklý pobyt, tedy porušuje nařízení č. 1612/68.
 (1) Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15.
 (2) Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/41
 Žaloba podaná dne 20. února 2015 – Facchinello v. OHIM – Olimpia Splendid (Synthesis)
 (Věc T-81/15)
 (2015/C 118/53)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Danila Facchinello (Molinella, Itálie) (zástupce: F. Torlontano, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Olimpia Splendid SpA (Gualtieri, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „Synthesis“ – ochranná známka Společenství č. 2 8 71 069
 Řízení před OHIM: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. listopadu 2014 v řízení R 2169/2013-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. listopadu 2014 a aby tedy prohlásil ochrannou známku Společenství Synthesis za platnou pro výrobky patřící do třídy 11 (klimatizační jednotky);
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení ve prospěch žalobkyně.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství, jelikož první odvolací senát rozhodl o zrušení ochranné známky Společenství s tím, že důkazy poskytnuté majitelkou nejsou způsobilé k prokázání řádného užívání této ochranné známky.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München – Německo) – Irmengard Weber v. Mechthilde Weber
 (Věc C-438/12) (1)
 („Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 22 bod 1 - Výlučná pravomoc - Spory, jejichž předmětem jsou věcná práva k nemovitostem - Povaha předkupního práva - Článek 27 odst. 1 - Překážka věci zahájené - Pojem ‚návrhy na zahájení řízení v téže věci mezi týmiž stranami‘ - Vztah mezi články 22 bod 1 a 27 odst. 1 - Článek 28 odst. 1 - Závislá řízení - Kritéria pro posouzení při rozhodování o přerušení řízení“)
 2014/C 159/07
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Irmengard Weber
 Žalovaná: Mechthilde Weber
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberlandesgericht München – Výklad čl. 22 bod 1, článku 27 a 28, jakož i čl. 35 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1) – Překážka věci zahájené – Návrhy na zahájení řízení v téže věci, které byly podány u soudů různých členských států mezi týmiž stranami – Výklad pojmu „v téže věci“ a „mezi týmiž stranami“ – Situace, kdy první žalobu podala proti oběma účastníkům řízení třetí osoba, a druhou žalobu podal jeden z těchto účastníků řízení proti druhému účastníku řízení.
 Výrok
 1)
 Článek 22 bod 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že taková žaloba, jako je žaloba podaná k soudu jiného členského státu, jíž má být určeno, že nebylo řádně uplatněno věcné předkupní právo k nemovitosti, spadá do kategorie sporů, „jejichž předmětem jsou věcná práva k nemovitostem“.
 2)
 Článek 27 odst. 1 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že před přerušením řízení na základě tohoto ustanovení musí soud, který zahájil řízení později, zkoumat, zda nebude případné rozhodnutí soudu ve věci samé, který zahájil řízení jako první, neuznáno v ostatních členských státech podle čl. 35 odst. 1 tohoto nařízení z důvodu nerespektování výlučné pravomoci podle článku 22 bodu 1 uvedeného nařízení.
 (1) Úř. věst. C 379, 8. 12. 2012.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/16
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 4. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. v. Teekanne GmbH & Co. KG
 (Věc C-195/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2000/13/ES - Označování potravin a jejich obchodní úprava - Článek 2 odst. 1 písm. a) bod i) a článek 3 odst. 1 bod 2 - Označení, které může uvést kupujícího v omyl, pokud jde o složení potravin - Seznam složek - Použití slov ‚malinovo-vanilkové dobrodružství‘, jakož i vyobrazení malin a květů vanilky na obalu ovocného čaje, který neobsahuje tyto složky“)
 (2015/C 236/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.
 Žalovaná: Teekanne GmbH & Co. KG
 Výrok
 Článek 2 odst. 1 písm. a) bod i) a čl. 3 odst. 1 bod 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 596/2009 ze dne 18. června 2009, musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby označení potraviny a použité způsoby tohoto označení mohly vyvolat na základě vzhledu, popisu nebo grafického znázornění určité složky dojem, že je tato složka v potravině přítomna, ačkoliv v ní ve skutečnosti přítomna není, což vyplývá pouze ze seznamu složek, který je uveden na obalu zmíněné potraviny.
 (1) Úř. věst. C 245, 28.7.2014.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/39
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 6. listopadu 2006 – Varec SA v. Belgický stát
 (Věc C-450/06)
 (2006/C 326/82)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État (Belgie)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Varec SA.
 Žalovaný: Belgický stát.
 Vedlejší účastnice: Diehl Remscheid GmbH & Co
 Předběžná otázka
 „Musí být čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (1), ve spojení s čl. 15 odst. 2 směrnice 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (2) a článkem 6 směrnice 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (3), vykládán v tom smyslu, že orgán příslušný k přezkumu stanovenému tímto článkem musí zajistit důvěrnost a právo na respektování obchodního tajemství obsaženého ve spisech, které mu jsou předány dotčenými účastníky řízení, včetně zadavatele, a současně se může sám s těmito informacemi seznámit a takové informace zohlednit?“
 (1) Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 33.
 (2) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/30
 Usnesení Tribunálu ze dne 19. prosince 2013 — da Silva Tenreiro v. Komise
 (Věc T-634/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přijímání - Oznámení o volném pracovním místě - Jmenování na místo ředitele ředitelství E „Spravedlnost“ na generálním ředitelství Komise pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost - Odmítnutí kandidatury navrhovatele - Jmenování jiného uchazeče - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
 2014/C 45/49
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Mario Paulo da Silva Tenreiro (Kraainem, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J. N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Eggers a L. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 29. září 2011, da Silva Tenreiro v. Komise (F-72/10, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Mario Paulo da Silva Tenreiro ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů Evropské komise vynaložených v tomto řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/8
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království, High Court of Ireland — Irsko) — N. S. (C-411/10) v. Secretary of State for the Home Department a M. E. (C-493/10), A. S. M., M. T., K. P., E. H. v. Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform
 (Spojené věci C-411/10 a C-493/10) (1)
 (Unijní právo - Zásady - Základní práva - Uplatňování unijního práva - Zákaz nelidského nebo ponižujícího zacházení - Společný evropský azylový systém - Nařízení (ES) č. 343/2003 - Pojem „bezpečné země“ - Přemístění žadatele o azyl do příslušného členského státu - Povinnost - Vyvratitelná domněnka dodržování základních práv tímto členským státem)
 2012/C 49/13
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), High Court of Ireland
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: N. S. (C-411/10), M. E., A. S. M., M. T., K. P., E. H. (C-493/10)
 Žalovaní: Secretary of State for the Home Department (C-411/10), Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform (C-493/10)
 za přítomnosti:Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (UK) (C-411/10), United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) (UK) (C-411/10), Equality and Human Rights Commission (EHRC) (C-411/10), Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights in Europe) (IRL) (C-493/10), United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) (IRL) (C-493/10)
 Předmět věci
 (C-411/10)
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) — (Spojené království) — Výklad čl. 3 odst. 1 a 2, jakož i ustanovení kapitoly III nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s. 1) — Výklad minimálních norem pro přijímání žadatelů o azyl, jak byly stanoveny ustanoveními směrnic Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst. L 31, s. 18), 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12) a 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 32, s. 13) — Postup pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané afghánským státním příslušníkem — Riziko porušení základních práv v případě převzetí odpovědnosti původně příslušným členským státem — Povaha a význam ochrany přiznané žadateli o azyl ustanoveními Listiny základních práv a Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod
 (C-493/10)
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Ireland — Výklad čl. 3 odst.2 a článku 18 nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L 50, s.1) — Postup určení členského státu příslušného k posouzení žádostí o azyl podaných státními příslušníky několika třetích zemí (Afghánistán, Irán a Alžírsko) — Povinnost členského státu převzít odpovědnost za posouzení žádosti o azyl na základě čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 343/2003 v případě nebezpečí porušení základních práv žadatele nebo neuplatnění minimálních norem stanovených směrnicemi 2003/9/ES, 2004/83/ES a 2005/85/ES členským státem příslušným k posouzení žádosti na základě kritérií určených uvedeným nařízením
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí přijaté členským státem na základě čl. 3 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států, zda posoudí žádost o azyl, není-li podle kritérií stanovených v kapitole III tohoto nařízení příslušný, pro účely článku 6 SEU nebo článku 51 Listiny základních práv Evropské unie uplatňuje právo Unie.
 2)
 Unijní právo brání uplatnění nevyvratitelné domněnky, podle níž členský stát, jejž čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 označuje za příslušný, dodržuje základní práva Evropské unie.
 Článek 4 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy, včetně vnitrostátních soudů, nemohou přemístit žadatele o azyl do „příslušného členského státu“ ve smyslu nařízení č. 343/2003, nemohou-li ponechat bez povšimnutí skutečnost, že systematické nedostatky azylového řízení a podmínek přijímání žadatelů o azyl v tomto členském státě představují závažné a prokazatelné důvody pro domněnku, že žadatel bude vystaven skutečnému riziku nelidského nebo ponižujícího zacházení ve smyslu tohoto ustanovení.
 Nelze-li přemístit žadatele do jiného členského státu Evropské unie, je-li tento stát označen podle kritérií kapitoly III tohoto nařízení za příslušný členský stát, přísluší členskému státu, který měl toto přemístění provést, aby s výhradou možnosti posoudit žádost sám, uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003, pokračoval v přezkumu kritérií uvedené kapitoly za účelem ověření, zda některé z dále uvedených kritérií umožňuje označit jiný členský stát za příslušný k posouzení žádosti o azyl.
 Je však třeba, aby členský stát, v němž se žadatel o azyl nachází, dbal na to, aby nezhoršoval situaci, kdy jsou porušována základní práva tohoto žadatele, postupem určování příslušného členského státu, který by byl nepřiměřeně dlouhý. V případě potřeby mu přísluší, aby v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 3 odst. 2 nařízení č. 343/2003 posoudil žádost sám.
 3)
 Články 1, 18 a 47 Listiny základních práv Evropské unie nevedou k jiné odpovědi.
 4)
 V rozsahu, v němž se předchozí otázky týkají povinností Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, nemá zohlednění protokolu (č. 30) o uplatňování Listiny základních práv Evropské unie v Polsku a ve Spojeném království vliv na odpovědi dané na druhou až šestou otázku ve věci C-411/10.
 (1) Úř. věst. C 274, 9.10.2010.
 Úř. věst. C 13, 15.1.2011.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/25
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2017 – Campine a Campine Recycling v. Komise
 (Věc T-240/17)
 (2017/C 202/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Campine NV (Beerse, Belgie) a Campine Recycling NV (Beerse) (zástupci: C. Verdonck, S. De Cock a Q. Silvestre, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil její žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil články 1 a 2 rozhodnutí Evropské komise ze dne 8. února 2017 (C(2017) 900 final) v řízení podle článku 101 SFEU („napadené rozhodnutí“) v rozsahu, v němž bylo rozhodnuto, že žalobkyně porušily článek 101 SFEU;
 —
 podpůrně zrušil článek 2 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá žalobkyním pokutu ve výši 8 158 000,00 eur, a snížil pokutu v souladu s argumenty uvedenými v žalobě;
 —
 nařídil Komisi, aby uhradila náklady řízení vynaložené žalobkyněmi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z několika procesních pochybení, která zahrnují povinnost uvést odůvodnění týkající se stanovení výše pokuty, zejména povinnosti přizpůsobení podle bodu 37 pokynů pro výpočet pokut, (1) a týkající se procenta uplatněného zvýšení. Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise porušila jejich právo na obhajobu, právo být slyšen a zásadu dobré správy tím, že neuvedla záměr uplatnit zvýšení podle bodu 37 pokynů pro výpočet pokut ve sdělení o námitkách nebo v jakémkoli doplňujícím sdělení o námitkách. Žalobkyně se dále dovolávají porušení povinnosti uvést odůvodnění, porušení zásad právní jistoty, rovného zacházení a proporcionality, protože Komise na základě bodu 37 pokynů pro výpočet pokut zvýšila částku pokuty uložené žalobkyním o 10 % a uplatnila toto jednotné zvýšení na všechny podniky, které se zúčastnily tvrzeného porušení, aniž by zohlednila, že individuální účast žalobkyň se značně lišila od účasti ostatních zúčastněných podniků.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněné, jelikož nestanovilo právně dostačujícím způsobem, že se žalobkyně dopustila porušení článku 101 SFEU. Žalobkyně se dovolávají jak nesprávného posouzení důkazů v napadeném rozhodnutí, tak skutečnosti, že důkazy nejsou s to podpořit zjištění v napadeném rozhodnutí, podle kterého byly žalobkyně účastnicemi protiprávního jednání uvedeného v článku 1 napadeného rozhodnutí.
 3.
 Třetí, podpůrný, žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení závažnosti a trvání protiprávního jednání, jakož i polehčujících okolností a porušení zásady zákazu diskriminace při výpočtu základní částky pokuty, pokud Tribunál rozhodne, že se žalobkyně účastnily dohody nebo jednání, které porušují čl. 101 odst. 1 SFEU, porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 (2) a pokynů pro výpočet pokut z důvodu
 4.
 Čtvrtý, podpůrný, žalobní důvod vycházející z tvrzení, že v rozsahu, v němž Tribunál nezruší napadené rozhodnutí z důvodu procesních pochybení žaloby obsažených v prvním žalobním důvodu, by tato procesní pochybení měla vést alespoň k zrušení zvýšení pokuty uloženého podle bodu 37 pokynů pro výpočet pokut.
 (1) Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1).


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/6
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 11. ledna 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-269/05) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Článek 1 nařízení (EHS) č. 4055/86 - Námořní doprava - Přístavní poplatek vybíraný od lodí přepravujících cestující nebo zboží - Přístavní poplatek, jemuž podléhají vozidla přepravovaná trajekty - Diskriminace)
 (2007/C 42/10)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Zavvos a K. Simonsson, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi (Úř. věst. L 378, s. 1) – Přístavní poplatek vybíraný od lodí přepravujících cestující nebo zboží – Uplatnění nižšího poplatku na lodi, které plují mezi přístavy ležícími na vnitrostátním území – Přístavní poplatek, jemuž podléhají vozidla přepravovaná trajekty – Poplatek, kterému nepodléhají vozidla, která jsou přepravována mezi přístavy ležícími na vnitrostátním území
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že ponechala v platnosti
 —
 přístavní poplatky vybírané od lodí přepravujících cestující (včetně výletních lodí pro okružní plavby) a od nákladních lodí za přistání, přiražení a za zakotvení v přístavech Pireus a Soluň, které jsou v případě, že se přeprava uskuteční mezi dvěma přístavy na vnitrostátním území nižší, než u mezinárodní přepravy,
 —
 poplatky ve prospěch přístavních organizací založených ve formě akciových společností zákonem č. 2932/2001 a ve prospěch přístavů Pireus a Soluň, kterým podléhají vozidla při jejich nalodění se na trajekty, které zajišťují mezinárodní spojení, zatímco tyto poplatky nejsou vybírány za spojení mezi řeckými přístavy,
 —
 právo obcí, na jejichž území jsou provozovány přístavy, vybírat poplatky z vozidel naloďujících se na trajekty, jejichž místy určení jsou zahraniční přístavy,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 229, 17.9.2005.


text:
 13.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/12
 Žaloba podaná dne 6. srpna 2012 — Aleris v. OHIM — Carefusion 303 (ALARIS)
 (Věc T-353/12)
 2012/C 311/15
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aleris Holding AB (Stockholm, Švédsko) (zástupci: A. Kylhammar a K. Westerberg, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Carefusion 303, Inc. (San Diego, Spojené státy americké)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. května 2012 (R 334/2011-5), jakož i část 2 rozhodnutí zrušovacího oddělení, a rozhodnout v souladu s návrhem žalobkyně a
 —
 uložit žalovanému jakožto účastníku řízení, který neměl ve věci úspěch, náhradu veškerých nákladů řízení vynaložených žalobkyní v řízení před zrušovacím oddělením, v řízení před odvolacím senátem a v řízení před Tribunálem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: slovní ochranná známka „ALARIS“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 10, 37 a 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 571521.
 Majitelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: částečné zrušení ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení základních zásad platných pro řízení o zrušení ochranné známky na základě neužívání. Porušení článků 15 a 9 nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/27
 Usnesení Tribunálu ze dne 31. května 2017 – MS v. Komise
 (Věc T-17/16) (1)
 („Žaloba na náhradu škody - Rozhodnutí Komise o ukončení ‚dohody a přistoupení k Team Europe‘ - Smluvní odpovědnost - Neexistence rozhodčí doložky - Zjevná nepřípustnost“)
 (2017/C 256/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: MS (zástupci: původně L. Levi a M. Vandenbussche, poté L. Levi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: I. Martínez del Peral, C. Ehrbar a A.-C. Simon, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 268 SFEU znějící na uložení Komisi, aby nahradila škodu a úroky v návaznosti na rozhodnutí ze dne 10. dubna 2013, kterým Komise rozhodla o ukončení spolupráce žalobce v síti přednášejících Team Europe.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 MS se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 326, 5.9.2016.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/2
 Pokračování činnosti Tribunálu mezi dny 1. září a 13. září 2010
 2010/C 209/02
 Tribunál na své plenární konferenci dne 8. června 2010 vzal na vědomí, že z důvodu soudních prázdnin se složení přísahy nových členů Tribunálu před Soudním dvorem uskuteční až po těchto prázdninách, a že tedy v souladu s čl. 5 třetím pododstavcem statutu Soudního dvora až do doby, kdy se svých funkcí ujmou noví členové Tribunálu:
 —
 předsednictví Tribunálu bude zajišťovat předseda p. Jaeger;
 —
 předsednictví senátů složených z pěti soudců budou zajišťovat předsedové senátů p. Azizi, p. Meij, p. Vilaras a p. Forwood, předsedkyně senátu pí Martins Ribeiro, předseda senátu p. Czúcz a předsedkyně senátů pí Wiszniewska-Białecka a pí Pelikánová;
 —
 rozhodnutí ze dne 19. září 2007 o organizaci Tribunálu a složení velkého senátu (Úř. věst. C 269, s. 40), rozhodnutí ze dne 16. června 2009 o kritériích přidělování věcí senátům a složení kasačního senátu (Úř. věst. C 153, s. 2), rozhodnutí ze dne 7. října 2009 o přidělení soudců k senátům (Úř. věst. C 267, s. 6) a rozhodnutí ze dne 12. května 2010 o určení soudce, který nahradí předsedu Tribunálu jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních (Úř. věst. C 148, s. 1) se použijí i nadále.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2016 – Choice v. EUIPO (Choice chocolate & ice cream)
 (Věc T-361/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Choice chocolate & ice cream - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 191/37)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Choice sp. z o.o. (Legnica, Polsko) (zástupce: T. Mielke, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. dubna 2015 (věc R 2221/2014-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení Choice chocolate & ice cream jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Choice sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 8. července 2015 – J. Klinkenberg v. Minister van Infrastructuur en Milieu
 (Věc C-343/15)
 (2015/C 311/36)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Centrale Raad van Beroep
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: J. Klinkenberg
 Odpůrce: Minister van Infrastructuur en Milieu
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 1 směrnice 1999/63/ES (1) a § 1 odst. 1 přílohy („Evropská dohoda o úpravě pracovní doby námořníků“) vykládán v tom smyslu, že tato směrnice a tato dohoda se vztahují na zaměstnance, který vykonává pracovní činnosti ve službách Státního rejdařství a je členem posádky plavidla, které provádí kontroly rybolovu?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: Musí být článek 2 směrnice 89/391/EHS (2), čl. 1 odst. 3 a čl. 2 body 1 a 2 směrnice 93/104/ES (3), jakož i čl. 1 odst. 3 a čl. 2 body 1 a 2 směrnice 2003/88 (4), vykládány v tom smyslu, že se na zaměstnance uvedeného v první otázce vztahují směrnice 93/104/ES a 2003/88/ES?
 3)
 Musí být články 3, 5 a 6 směrnice 93/104/ES a články 3, 5 a 6 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že odporují právní úpravě členského státu, podle níž hodiny, kdy zaměstnanec, uvedený v první otázce, během plavby nevykonává sice žádnou pracovní činnost, je nicméně povinen být připraven na zavolání vykonávat činnosti za účelem odstranění poruch ve strojovně, mají být považovány za dobu odpočinku?
 4)
 Musí být články 3, 5 a 6 směrnice 93/104/ES a články 3, 5 a 6 směrnice 2003/88/ES vykládány v tom smyslu, že odporují právní úpravě členského státu, podle níž hodiny, kdy zaměstnanec uvedený v první otázce během plavby nevykonává sice žádnou pracovní činnost, nicméně na pokyn kapitána, pokud je to nezbytné s ohledem na bezprostřední bezpečnost lodi, osob na její palubě, náklad nebo životní prostředí nebo v souvislosti s poskytováním pomoci jiným lodím či osobám v nouzi, je k vykonávání příslušných činností povinen, mají být považovány za dobu odpočinku?
 (1) Směrnice Rady 1999/63/ES ze dne 21. června 1999 o dohodě o úpravě pracovní doby námořníků uzavřené mezi Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Federací odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (Federation of Transport Workers’ Unions in the European Union FST) – Příloha: „Evropská dohoda o úpravě pracovní doby námořníků“ (Úř. věst. L 167, s. 33; Zvl. vyd. 05/03, s. 363.
 (2) Směrnice Rady ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (Úř. věst. L 183, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 349.
 (3) Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 307, s. 18; Zvl. vyd. 05/02, s. 197).
 (4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, 18.11.2003, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381).


text:
 12.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 337/44
 Žaloba podaná dne 21. srpna 2015 – SGP Rechtsanwälte v. OHIM – Verlag Friedrich Oetinger (tolino)
 (Věc T-490/15)
 (2015/C 337/49)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: SGP Rechtsanwälte Hero, Langbein, Zwecker PartGmbB (Mnichov, Německo) (zástupkyně: K. Köklü, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Verlag Friedrich Oetinger GmbH (Hamburk, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „tolino“ – přihláška č. 11 651 288
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. června 2015 ve věci R 2042/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/51
 Usnesení Tribunálu ze dne 5. března 2015 – Intesa Sanpaolo v. OHIM (NEXTCARD)
 (Věc T-233/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství NEXTCARD - Částečné zamítnutí zápisu průzkumovým referentem - Povinnost uvést odůvodnění - Žaloba zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění“)
 (2015/C 138/67)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Intesa Sanpaolo SpA (Turín, Itálie) (zástupci: P. Pozzi, G. Ghisletti a F. Braga, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. února 2014 (věc R 1807/2013-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení NEXTCARD jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Intesa Sanpaolo SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 235, 21.7.2014.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/5
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Nederlandse Raad van State – Nizozemsko) – M. G. Eman, O. B. Sevinger v. College van burgemeester en wethouders van Den Haag
 (Věc C-300/04) (1)
 (Evropský parlament - Volby - Právo volit - Podmínka bydliště v Nizozemsku pro nizozemské občany Aruby - Občanství Unie)
 (2006/C 281/09)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Nederlandse Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: M. G. Eman, O. B. Sevinger
 Žalovaná: College van burgemeester en wethouders van Den Haag
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Nederlandse Raad van State – Výklad článků 17 a 19, ve spojení s články 189 a 190, a 299 ES – Použití ustanovení týkajících se občanství Unie na obyvatele zámořských zemí a území – Právo volit obyvatel Nizozemských Antil a Aruby ve volbách do Evropského parlamentu, které je vázáno na podmínku pobytu v Nizozemsku po dobu deseti let
 Výrok
 1)
 Osoby, které mají státní příslušnost členského státu a mají pobyt nebo bydliště na území, které patří mezi zámořské země a území ve smyslu čl. 299 odst. 3 ES, se mohou dovolávat práv přiznaných občanům Unie v části druhé Smlouvy o ES.
 2)
 Jestliže za současného stavu práva Společenství nic nebrání tomu, aby členské státy definovaly při respektování práva Společenství podmínky práva volit a být volen ve volbách do Evropského parlamentu odkazem na kritérium bydliště na území, na kterém se volby konají, zásada rovného zacházení nicméně brání tomu, aby důsledkem zvolených kritérií bylo rozdílné zacházení mezi státními příslušníky, kteří se nacházejí ve srovnatelných situacích, aniž by bylo toto rozdílné zacházení objektivně odůvodněno.
 3)
 Je věcí vnitrostátního práva každého členského státu definovat opatření umožňující nápravu [rechtsherstel] osobě, která nebyla z důvodu vnitrostátního předpisu neslučitelného s právem Společenství zapsána do seznamu voličů pro volby členů Evropského parlamentu konané dne 10. června 2004, a byla tedy z účasti na těchto volbách vyloučena. Tato opatření, která mohou zahrnovat náhradu škody způsobené porušením práva Společenství, jež je přičitatelné státu, musejí respektovat zásady rovnocennosti a efektivity.
 (1) Úř. věst. C 228, 11.9.2004.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Lucembursko) dne 12. května 2010 — Miguel Remy v. Landsbanki Luxembourg SA, v likvidaci
 (Věc C-237/10)
 ()
 2010/C 209/30
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Miguel Remy
 Odpůrkyně: Landsbanki Luxembourg SA, v likvidaci
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba články 1, 2 a 3 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (1) vykládat tak, že se použijí na ukončení obchodní činnosti v důsledku vyhlášení úpadku zaměstnavatele nebo v důsledku soudního rozhodnutí, kterým se nařizuje zrušení a likvidace zaměstnavatele, který je úvěrovou institucí, z důvodu platební neschopnosti na základě čl. 61 odst. 1 písm. a) a b) loi modifiée du 5 avril 1993 relative au secteur financier, když pro takové ukončení obchodní činnosti vnitrostátní zákon stanoví okamžité skončení pracovního poměru?
 2)
 Je třeba v případě kladné odpovědi na tuto otázku články 1, 2 a 3 směrnice 98/59/ES vykládat tak, že na správce konkursní podstaty nebo likvidátora je nutno nahlížet stejně jako na zaměstnavatele, který zamýšlel hromadné propouštění a je schopný uskutečnit za tímto účelem jednání uvedená v článcích 2 a 3 směrnice a propouštění provést (věc C 323/08, body 39, 40 a 41) (2)?
 (1) Úř. věst. L 225, s. 16.
 (2) Rozsudek ze dne 10. prosince 2009, Rodríguez Mayor a další, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.


text:
20150731031616772015/C 270/152162015CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150512131422Věc C-216/15: Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 12. května 2015 – Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH v. Ruhrlandklinik gGmbH
 ---documentbreak--- C2702015CS1320120150512CS0015132142Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 12. května 2015 – Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH v. Ruhrlandklinik gGmbH
 (Věc C-216/15)2015/C 270/15Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH
 Odpůrkyně: Ruhrlandklinik gGmbH
 Předběžná otázka
 Použije se čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/104/ES ze dne 19. listopadu 2008 o agenturním zaměstnávání (
 1
 ) na přidělení člena sdružení k jinému podniku k výkonu práce podle jeho odborných a organizačních pokynů, pokud se člen sdružení při svém vstupu do sdružení zavázal, poskytovat svou plnou pracovní sílu také třetím osobám, za což pobírá od sdružení měsíční odměnu, jejíž výpočet se řídí podle kritérií obvyklých pro danou činnost, a sdružení obdrží za přidělení náhradu nákladů na zaměstnance člena sdružení, jakož i paušální částku na administrativní náklady?
 (
 1
 ) – Úř. věst. L 327, s. 9.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/38
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2006 – Zhejiang Aokang Shoes v. Rada
 (Věc T-407/06)
 (2007/C 42/67)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd (Oubei, Čína) (zástupci: I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC, a K. Beal, barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadané nařízení v rozsahu, ve kterém se týká žalobkyně;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení;
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je čínským výrobcem a vývozcem kožené obuvi, se domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 ze dne 5. října 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (1).
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává devíti žalobních důvodů, ze kterých se prvních pět týká nedostatku pravomoci, porušení podstatných procesních náležitostí stanovených základním nařízením (2) a porušení zásad legitimních očekávání, práva na obhajobu a rovného zacházení.
 Dále, žalobkyně tvrdí, že došlo k chybnému a diskriminačnímu výpočtu dumpingového rozpětí použitého na žalobkyni a že napadené nařízení je stiženo zjevně nesprávným posouzením, pokud jde o rozsah a trvání újmy, na základě které je odůvodněno uložení cla žalobkyni.
 Mimoto, žalobkyně má za to, že Komise porušila článek 20 základního nařízení tím, že neposkytla žalobkyni dostatek informací, pokud jde o radikální změnu konečných opatření navržených Komisí v období od 7. do 28. července 2006.
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení porušuje čl. 2 odst. 10 základního nařízení, pokud jde o potřebu provést „spravedlivé srovnání“ mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou při posuzování dumpingového rozpětí.
 (1) Úř. věst. 2006 L 275, s. 1.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996 L 56, s. 1).


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Latina (Itálie) dne 12. dubna 2013 — Francesco Acanfora v. Equitalia Sud SpA a Agenzia delle Entrate
 (Věc C-181/13)
 2013/C 207/08
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Francesco Acanfora
 Žalovaný: Equitalia Sud SpA — Agente di Riscossione Latina, Agenzia delle Entrate — Ufficio di Latina
 Předběžná otázka
 Lze považovat ážio ve výši 9 % [jak ho stanoví článek 17 legislativního nařízení č. 112/1999 před zavedením změn a doplňků] za státní podporu, která je neslučitelná s jednotným trhem pro odměny za výběr daní a s unijním právem ve smyslu článku 107 SFEU?


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 16. května 2017 – Oikeusministeriö v. Denis Raugevicius
 (Věc C-247/17)
 (2017/C 239/37)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein oikeus
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Oikeusministeriö
 Osoba, které se týká žádost o vydání: Denis Raugevicius
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vnitrostátní pravidla o vydávání za trestný čin posuzovat s ohledem na svobodu pohybu příslušníků jiného členského státu vždy stejně bez ohledu na to, zda se žádost o vydání, která byla podána třetím státem podle dohody o vydávání, týká výkonu trestu odnětí svobody nebo, jak tomu bylo ve věci, v níž byl vydán rozsudek ze dne 6. září 2016, Petruhhin, C-182/15, EU:C:2016:630, opatření vydaných za účelem trestního stíhání? Je relevantní skutečností, že vydávaná osoba je nejen státním příslušníkem členského státu Unie, ale i státním příslušníkem dožadujícího státu?
 2)
 Znevýhodňuje vnitrostátní právní úprava, podle níž nejsou pro účely výkonu trestu vydáváni mimo Unii pouze vlastní státní příslušníci neodůvodněně státní příslušníky jiného členského státu? Je třeba použít rovněž v případě výkonu mechanismy unijního práva, kterými lze dosáhnout legitimního cíle méně omezujícím způsobem? Jak má být postupováno v případě žádosti o vydání za takové situace, v níž byl jiný členský stát na základě použití takových mechanismů informován o žádosti o vydání, avšak, např. kvůli právním překážkám, nepřijal žádná opatření vůči svému státnímu příslušníkovi?


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/11
 Žaloba podaná dne 13. dubna 2010 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-185/10)
 ()
 2010/C 209/16
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Simerdova a K. Herrmann)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika přijetím a zachováním platnosti a účinnosti článku 4 Ustawa „Prawo farmaceutyczne“ (zákon o léčivých přípravcích) ze dne 6. září 2001 ve znění pozměněném zákonem ze dne 30. března 2007 (Dz. U. č. 75, bod. 492), v rozsahu, v němž tento článek umožňuje, aby byly v Polské republice uváděny na trh, bez povolení uděleného v tomto státě, léčivé přípravky dovezené ze zahraničí, které vykazují tytéž účinné látky, totéž dávkování, a tutéž formu jako léčivé přípravky, které v Polsku obdržely povolení pro uvedení na trh, je-li cena prvně zmíněných léčivých přípravků v porovnání s cenou naposled zmíněných léčivých přípravků konkurenceschopná, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (1);
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přijetí a uplatňování čl. 4 odst. 1 a 3a Ustawa „Prawo Farmaceutyczne“ Polskou republikou umožňuje, aby byly v Polsku uváděny na trh léčivé přípravky, aniž by jejich uvedení na trh v tomto státě bylo schváleno příslušným vnitrostátním orgánem, což představuje porušení čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/83.
 Na polské ustanovení se nevztahuje čl. 5 odst. 1 a článek 126a směrnice 2001/83, jež ohledně obecných požadavků na vnitrostátní schvalování léčivých přípravků stanoví výjimku z čl. 6 odst. 1 směrnice.
 Především je čl. 4 odst. 3a Ustawa „Prawo Farmaceutyczne“, podle něhož je podmínkou pro schválení léčivých přípravků dovážených ze zahraničí konkurenceschopnost jejich ceny ve srovnání s cenami léčivých přípravků, které již byly schváleny k prodeji na vnitrostátním trhu, založen pouze na jediném hospodářském kritériu. Takovéto kritérium však nemůže odůvodnit výjimku z čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/83. Dále se polské ustanovení týká léčivých přípravků s týmiž účinnými látkami, touž formou a týmž dávkování, jako léčivé přípravky, které již byly schváleny k prodeji na vnitrostátním trhu, takže je nelze považovat za nedostupné na vnitřním trhu, což je případ, který by mohl odůvodnit nutnost cíleného dovozu podle čl. 5 odst. 1 směrnice.
 (1) Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/12
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — Polsko) — Fortuna Sp z o.o. (C-213/11), Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11) v. Dyrektor Izby Celnej w Gdyni
 (Spojené věci C-213/11, C-214/11 a C-217/11) (1)
 (Vnitřní trh - Směrnice 98/34/ES - Normy a technické předpisy - Postup při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů - Výherní hrací přístroje s nízkými výhrami - Zákaz změny, obnovení a vydání povolení k provozování - Pojem „technický předpis“)
 2012/C 295/19
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Fortuna Sp z o.o. (C-213/11) Grand sp. z o.o. (C-214/11), Forta sp. z o.o. (C-217/11)
 Žalovaný: Dyrektor Izby Celnej w Gdyni
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — Výklad čl. 1 bodu 11 směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů, ve znění směrnice Rady 2006/96/ES ze dne 20. listopadu 2006 (Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337) – Pojem „technický předpis“ — Vnitrostátní ustanovení zakazující změnu povolení k provozování hracích automatů s nízkými výhrami, pokud se jedná o umístění těchto automatů
 Výrok
 Článek 1 bod 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem, technických předpisů a pravidel týkajících se služeb informační společnosti, ve znění směrnice Rady 2006/96/ES ze dne 20. listopadu 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že taková vnitrostátní ustanovení, jako jsou ustanovení zákona o hazardních hrách (ustawa o grach hazardowich) ze dne 19. listopadu 2009, jejichž důsledkem může být omezení, nebo dokonce postupné znemožnění provozování her na výherních hracích přístrojích s nízkými výhrami jinde než v kasinech a hernách, mohou představovat „technické předpisy“ ve smyslu tohoto ustanovení, jejichž návrhy musí být předmětem oznámení stanoveného v čl. 8 odst. 1 prvním pododstavci této směrnice, je-li prokázáno, že uvedená ustanovení představují podmínky, které mohou významně ovlivnit povahu dotčeného výrobku nebo jeho uvádění na trh, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 219, 23.7.2011.


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie)dne 5. prosince 2011 — Société Geodis Calberson GE v. FranceAgriMer
 (Věc C-623/11)
 2012/C 39/21
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Société Geodis Calberson GE
 Žalovaná: FranceAgriMer
 Předběžné otázky
 Conseil d'État žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o otázce, zda ustanovení článku 16 nařízení Komise (ES) č. 111/1999 ze dne 18. ledna 1999 (1) musejí být vykládána tak, že přiznávají Soudnímu dvoru Evropské unie pravomoc rozhodovat o sporech týkajících se podmínek, za nichž intervenční agentura určená k přijímání nabídek v rámci veřejné zakázky na bezplatnou dodávku zemědělských produktů do Ruska uskuteční platbu úspěšnému uchazeči a uvolní jistotu na provedení dodávky složenou uvedeným uchazečem ve prospěch této agentury, zejména o žalobách směřujících k náhradě újmy vyplývající z pochybení, kterých se intervenční agentura dopustila při provádění těchto operací.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 111/1999 ze dne 18. ledna 1999, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2802/98 o programu dodávek zemědělských produktů do Ruské federace (Úř. věst. L 14, s. 3; Zvl. vyd. 3/24 s. 296).


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/56
 Usnesení předsedy čtvrtého senátu Tribunálu ze dne 15. října 2015 – Ahrend Furniture v. Komise
 (Věc T-482/15 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejné zakázky - Zadávací řízení - Dodávka nábytku - Odmítnutí nabídky jednoho uchazeče a zadání veřejné zakázky jinému uchazeči - Návrh na nařízení předběžných opatření - Nedostatek fumus boni iuris“)
 (2015/C 398/71)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ahrend Furniture (Zaventem, Belgie) (zástupci: původně A. Lepièce, V. Dor a S. Engelen, poté A. Lepièce, V. Dor, S. Engelen a F. Caillol, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude a J. Estrada de Solà, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise, kterým byla položka č. 1 zadávacího řízení OIB.DR.2/PO/2014/055/622 týkajícího se veřejné zakázky „Dodávka nábytku“ zadána jinému uchazeči, a podpůrně návrh na nařízení předložení dokumentů týkajících se finančního posouzení nabídek a na pozastavení výkonu téhož rozhodnutí až do uplynutí nové odkladné lhůty v délce deseti dnů od zaslání těchto dokumentů.
 Výrok
 1)
 Návrh na nařízení předběžných opatření se zamítá.
 2)
 Usnesení ze dne 26. srpna 2015 vydané ve věci T- 482/15 R se zrušuje.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/29
 Žaloba podaná dne 28. února 2005 Assembled Investments (Proprietary) Limited proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-105/05)
 (2005/C 115/52)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 28. února 2005 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) podaná Assembled Investments (Proprietary) Limited, se sídlem v Stellenbosch (Jihoafrická republika), zastoupenou P. Hagmanem, advokátem.
 Waterford Wedgwood Plc, se sídlem ve Waterford (Irsko) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 15. prosince 2004 a určil, že ochranná známka Společenství „WATERFORD STELLENBOSCH“ podaná přihláškou č. 1 438 860 není podobná k nerozeznání od zapsané ochranné známky Společenství č. 397 521„WATERFORD“;
 —
 předal věc OHIM pro účely zápisu;
 —
 uložil žalovanému OHIM a Waterford Wedgwood Plc, společnosti, která podala námitky a je dalším žalovaným, náhradu nákladů řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Assembled Investments (Proprietary) Limited
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Obrazová ochranná známka „Waterford Stellenbosch“ pro výrobky ve třídě 33 (alkoholické nápoje včetně vín) – přihláška č. 1 438 860
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Waterford Wedgwood Plc
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Slovní ochranná známka Společenství „WATERFORD“ pro výrobky ve třídách 3, 8, 11, 21, 24 a 34 (voňavkářské výrobky, éterické oleje; příbory; svítidla; výrobky ze skla;...) – ochranná známka Společenství č. 397 521
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky
 Dovolávané žalobní důvody:
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 5 a čl. 74 odst. 2 nařízení Rady 40/94 v tom, že zde neexistuje pravděpodobnost záměny mezi ochrannými známkami a že zde neexistuje přesvědčivý důkaz, že by došlo k poškození starší ochranné známky nebo k získání neoprávněné výhody..


text:
 17.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 40/16
 Žádost soudu Gulating lagmannsrett o dobrozdání Soudního dvora ESVO ve věci rozhodnutí tohoto soudu ze dne 28. května 2004 v případě Tsomakas Athanasios m.fl. v Staten v/Rikstrygdeverket
 (Případ E-3/04)
 (2005/C 40/09)
 Soudnímu dvoru ESVO se podává žádost o dobrozdání ve věci rozhodnutí soudu Gulating lagmannsrett (Odvolací soud Gulating), Bergen, Norsko, kterou obdržela kancelář Soudního dvora dne 4. června 2004, v případě Tsomakas Athanasios m.fl. v Staten v/Rikstrygdeverket, v následující záležitosti:
 Je slučitelné s výběrem právních pravidel obsažených v Hlavě II nařízení (EHS) č. 1408/71, že stát vlajky vychází z premisy, že stát sídla musel vydat formulář E 101 nebo stanovisko obsahující informace ekvivalentní k těm, které obsahuje formulář E 101, tak, aby byla použita legislativa státu původu v souladu s čl. 14b odst. 4), a v případě, že takováto dokumentace chybí, pak se použije legislativa státu vlajky v souladu s čl. 13 odst. 2 písm. c?


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/49
 Žaloba podaná dne 1. září 2008 – Evropaïki Dynamiki v. Úřad pro úřední tisky Evropských společenství
 (Věc T-387/08)
 (2008/C 301/83)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro úřední tisky Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Úřadu pro úřední tisky Evropských společenství (dále jen „OPOCE“), sdělené žalobkyni dopisem ze dne 20. června 2008, o odmítnutí nabídky žalobkyně předložené v odpovědi na otevřené nabídkové řízení AO 10185 pro „Počítačové služby – Údržba systémů SEI-BUD/AMD/CR a související služby“ (Úř. věst. 2008/S 43-058884) a o zadání zakázky úspěšnému uchazeči
 —
 uložit OPOCE náhradu škody utrpěnou žalobkyní z důvodu dotčeného zadávacího řízení ve výši 1 444 930 eur;
 —
 uložit OPOCE náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni v souvislosti s touto žalobou, i když tato žaloba bude zamítnuta.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávaném případě žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí žalovaného o odmítnutí nabídky Evropaïki Dynamiki, předložené v odpovědi na otevřené nabídkové řízení AO 10185, týkající se „Počítačové služby – Údržba systémů SEI-BUD/AMD/CR a související služby“, a zadání zakázky úspěšnému uchazeči. Žalobkyně mimoto požaduje náhradu škody, která byla údajně způsobena zadávacím řízením.
 Žalobkyně na podporu své žaloby tvrdí, že zadáním výše uvedené zakázky jinému uchazeči žalovaný nesplnil povinnosti stanovené ve finančním nařízení (1), jeho prováděcích pravidlech a ve směrnici 2004/18/ES (2) a že porušil zásadu transparentnosti, rovného zacházení a proporcionality.
 Žalobkyně mimoto tvrdí, že zadávací orgán porušil svoji povinnost, stanovenou ve výše uvedených prováděcích pravidlech, dostatečně odůvodnit své rozhodnutí. Žalobkyně navíc tvrdí, že zadávací orgán použil kritéria, která nebyla výslovně uvedena v nabídkovém řízení, že pomíchal posouzení se zadávacími kritérii, čímž porušil specifikace zadávacího řízení, a že se dopustil několika zjevně nesprávných posouzení, které vedly k odmítnutí nabídky žalobkyně.
 Žalobkyně tedy navrhuje, aby rozhodnutí o odmítnutí její nabídky a udělení zakázky úspěšnému uchazeči bylo zrušeno a aby se žalovanému, kromě náhrady nákladů vzniklých v řízení žalobkyni, uložila rovněž náhrada škody způsobené žalobkyni v důsledku zadávacího řízení.
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/28
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Huvis v. Rada
 (Věc T-536/08)
 (2009/C 55/53)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Huvis Corporation (Soul, Korejská republika) (zástupci: J.-F. Bellis, F. Di Gianni, R. Antonini, advokáti)
 Žalovanáí: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 893/2008 ze dne 10. září 2008, kterým se po částečném prozatímním přezkumu podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 zachovává antidumpingové clo z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Běloruska, Čínské lidové republiky, Saúdské Arábie a Koreje (1) v rozsahu, v němž neruší antidumpingové clo použitelné na žalobkyni od 29. prosince 2006, tedy ode dne, kdy byl dovoz polyesterových střižových vláken pocházejících z Tchaj-wanu a Malajsie podřízen dodatečnému antidumpingovému clu, které se Komise svým rozhodnutím č. 2007/430/ES ze dne 19. června 2007 (2) rozhodla nevybírat;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, společnost usazená v Koreji svou žalobou usiluje o částečné zrušení nařízení rady č. 893/2008 v rozsahu, v němž neruší antidumpingové clo použitelné na polyesterová střižová vlákna (PSV) vyráběná žalobkyní a pocházející z Koreje ode dne 29. prosince 2006. Žalobkyně tvrdí, že stejné zacházení, které bylo použito v rozhodnutí Komise č. 207/430/ES na PSV pocházející z Tchaj-wanu a Malajsie, by se mělo použití na PSV pocházející z Koreje. Podle názoru žalobkyně tak má být antidumpingové clo zrušeno od stejného dne, tedy od dne 29. prosince 2006, ve vztahu k PSV pocházejícím z Koreje.
 Žalobkyně na podporu svých nároků uplatňuje dva žalobní důvody.
 Žalobkyně tvrdí, že zachováním antidumpingových opatření proti dovozu PSV pocházejících z Koreje, zatímco dovozy PSV z Malajsie a Tchaj-wanu nepodléhaly antidumpingovým opatřením, evropské orgány porušily základní zásadu zákazu diskriminace. Žalobkyně zpochybňuje tři argumenty předložené Radou k odůvodnění rozdílného zacházení. Skutečnost, že stížnost v případě PSV pocházejících z Malajsie a Tchaj-wanu byla vzata zpět a nebylo dosaženo konečného zjištění Radou, podle názoru žalobkyně nemůže odůvodnit diskriminační zacházení v případě PSV pocházejících z Koreje. Žalobkyně rovněž zpochybňuje skutečnost, že kritérium zájmu Společenství, použité v případě PSV pocházejících z Malajsie a Tchaj-wanu bylo odlišné od kritéria Společenství použitého v případě PSV pocházejících Koreje, může odůvodnit diskriminační zacházení s PSV pocházejícími z Koreje. Žalobkyně dále tvrdí, že na rozdíl od zjištění Rady, skutečnost, že bylo dosaženo odlišných závěrů ohledně zájmu Společenství v šetřeních týkajících se Tchaj-wanu a Malajsie na jedné straně, a Koreje na straně druhé, rovněž nemůže odůvodnit diskriminační zacházení.
 Žalobkyně dále tvrdí, že rozhodnutí o tom, že ukončení antidumpingových opatření na dovozy PSV vyrobených a vyvezených žalobkyní není odůvodněno zájmy Společenství, je zatíženo zásadními nesrovnalostmi a rozpory.
 (1) Úř. věst. L 247, s. 1.
 (2) 2007/430/ES: Rozhodnutí Komise ze dne 19. června 2007 o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů syntetických polyesterových střižových vláken (PSV) pocházejících z Malajsie a Tchaj-wanu a o uvolnění částek zajištěných v podobě uloženého prozatímního cla.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/30
 Žaloba podaná dne 10. října 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-458/07)
 (2007/C 297/48)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Andrade a G. Braun, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nezajistila, aby byl pro koncové uživatele přístupný alespoň jeden úplný účastnický seznam a alespoň jedna úplná telefonní informační služba o účastnických číslech v souladu s ustanoveními čl. 5 odst. 1 a 2 a čl. 25 odst. 1 a 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice a
 —
 uložit Portugalská republika náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V Portugalsku telefonní účastníci Vodafone, kteří chtěli být uvedeni v účastnickém seznamu univerzální služby, v něm stále ještě nejsou uvedeni.
 Regulační orgán ANACOM ještě stále nerozhodl o formátu a podmínkách poskytování dotčených informací. Za současnou právní situaci je odpovědný portugalský stát.
 (1) Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367.


text:
 13.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/16
 Žaloba podaná dne 2. července 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-67/12)
 2012/C 311/22
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce směřující k získání náhrady škody, která mu vznikla z důvodu, že žalovaná zaslala dopis týkající se případného opětovného nástupu žalobce do služby a odpověď na některé návrhy žalobce advokátovi, který žalobce obhajoval v řadě případů, avšak kterému žalobce neudělil obecnou plnou moc.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí, nehledě na jeho formu, kterým Komise zamítla žádost ze dne 20. května 2011, kterou žalobce zaslal orgánu oprávněnému ke jmenování;
 —
 bude-li třeba, zrušit rozhodnutí, nehledě na jeho formu, kterým Komise zamítla stížnost ze dne 1. prosince 2011 podanou proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti ze dne 20. května 2011 a zrušit toto rozhodnutí o zamítnutí žádosti a vyhovět žádosti ze dne 20. května 2011;
 —
 bude-li třeba, zrušit sdělení ze dne 9. března 2012;
 —
 uložit Komisi povinnost nahradit újmu, která neoprávněně vznikla žalobci v důsledku toho, že Komise zaslala advokátovi Giuseppemu Cipressovi sdělení bez uvedení data, zaplacením žalobci částky 10 000,00 eur, nebo vyšší či nižší částky, kterou bude Tribunál považovat za správnou a spravedlivou;
 —
 uložit Komisi povinnost zaplatit žalobci, počínaje dnem následujícím po doručení žádosti ze dne 20. května 2011 Komisi až do skutečného zaplacení částky 10 000,00 eur, úroky z této částky ve výši 10 % p.a., s roční kapitalizací;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 9.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/29
 Žaloba podaná dne 2. listopadu 2012 — ZZ v. Parlament
 (Věc F-130/12)
 2013/C 71/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: B. Cortese a A. Salerno, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým bylo zamítnuto poskytnutí zdvojnásobeného příspěvku na vyživované dítě podle čl. 67 odst. 3 služebního řádu
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí vedoucího Oddělení pro individuální nároky ze dne 4. srpna 2008, omezující nárok žalobce na poskytnutí zdvojnásobeného příspěvku na vyživované dítě na podmínku, že „všechny zvláštní výdaje vyžadované povahou postižení, které nese žalobce“ přesahují 333,19 eur měsíčně, jakož i rozhodnutí vedoucího Oddělení pro individuální nároky ze dne 24. října 2008, kterým se v projednávané věci zamítá poskytnutí zdvojnásobeného příspěvku, kterážto rozhodnutí byla potvrzena po opětném přezkoumání spisu rozhodnutím vedoucího Oddělení pro individuální nároky ze dne 5. prosince 2012, které bylo dále potvrzeno rozhodnutím generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 20. července 2012, kterým se zamítá stížnost žalobce, oznámeným žalobci dne 23. července 2012,
 —
 uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2015 – Nanu-Nana Joachim Hoepp v. OHIM – Vincci Hoteles (NANU)
 (Věc T-89/11) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství NANU - Starší slovní ochranná známka Solečenství NAMMU - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 279/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Brémy, Německo) (zástupci: A. Nordemann a T. Boddien, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Vincci Hoteles, SA (Alcobendas, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 25. listopadu 2010 (věc R 641/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Vincci Hoteles, SA a Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 9.4.2011.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ze dne 17. března 2006 podaná Landgericht Hamburg – Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke v. Juers Pharma Import-Export GmbH
 (Věc C-143/06)
 (2006/C 121/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Ludwigs-Apotheke München Internationale Apotheke
 Žalovaná: Juers Pharma Import-Export GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být úprava v čl. 86 odst. 2 třetí odrážce směrnice 2001/83/ES (1) vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní úpravě, která zakazuje zasílání ceníků léčivých přípravků lékárnám jako nepřípustnou reklamu na dovoz léčivých přípravků, pokud tam uvedené léčivé přípravky nejsou sice v příslušném členském státě registrovány, ale v jednotlivém případě smějí být dovezeny z jiného členského státu Evropské unie, jakož i z jiných států?
 2)
 Jakou funkci má úprava, podle které se hlava o reklamě nevztahuje na prodejní katalogy a ceníky, a to za předpokladu, že neobsahují žádné tvrzení o léčivém přípravku, není-li jí taxativně stanoven rozsah působnosti vnitrostátních předpisů týkajících se reklamy na léčivé přípravky?
 (1) Úř. věst. L 136, s. 34.


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/20
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 16. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena – Španělsko) – Caixabank SA v. Francisco Javier Brenes Jiménez, Andrea Jiménez Jiménez
 (Věc C-548/13) (1)
 (2015/C 213/31)
 Jednací jazyk: španělština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/38
 Žaloba podaná dne 8. května 2017 – Swemac Innovation v. EUIPO – Swemac Medical Appliances (SWEMAC)
 (Věc T-287/17)
 (2017/C 213/52)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Swemac Innovation AB (Linköping, Švédsko) (zástupce: G. Nygren, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Swemac Medical Appliances AB (Linköping, Švédsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „SWEMAC“ -Ochranná známka Evropské unie č. 6 326 177
 Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. února 2017, ve věci R 3000/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a obnovil platnost ochranné známky Evropské unie č. 006326177, včetně ve vztahu k výrobkům a službám zařazeným do třídy 10: „Chirurgické a lékařské přístroje a nástroje“ a třídy 42 „Služby výzkumu a vývoje týkající se chirurgických a lékařských přístrojů a nástrojů“;
 —
 uložil další účastnici řízení nahradit žalobkyni náklady řízení před EUIPO a odvolacím senátem ve výši 1 000 eur; a
 —
 uložil EUIPO a další účastnici řízení nahradit žalobkyni náklady řízení před Tribunálem.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článku 8 nařízení č. 270/2009.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/10
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 15. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-232/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (ES) č. 850/1998 - Článek 29 odst. 2 - Omezení platná pro rybolov platýse velkého - Maximální výkon motoru rybářských plavidel - Nařízení (EHS) č. 2847/93 - Článek 2 odst. 1 - Nařízení(ES) č. 2371/2002 - Článek 23 - Provádění kontroly a uplatňování pravidel“)
 2009/C 297/08
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: T. van Rijn a K. Banks, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království (zástupci: M. de Grave a C. Wissels, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Výklad čl. 29 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů, článku 23 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky a čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku — Rybolov platýse velkého — Inspekce a kontroly rybářských plavidel a jejich činnosti — Odpovědnost členských států.
 Výrok
 1)
 Nizozemské království tím, že dovoluje, aby rybářská plavidla měla vyšší výkon motoru, než je výkon, který povoluje čl. 29 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů ve znění nařízení Rady (ES) č. 2166/2005 ze dne 20. prosince 2005, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 23 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky a z čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku ve znění nařízení Rady (ES) č. 768/2005 ze dne 26. dubna 2005.
 2)
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/24
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2005 – Lorte a další v. Rada
 (Věc T-287/04) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 864/2004 a č. 865/2004 - Režim podpory v odvětví olivového oleje - Fyzické a právnické osoby - Nedostatek osobního dotčení - Nepřípustnost“)
 (2005/C 296/52)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lorte, SL (Séville, Španělsko), Oleo Unión, Federación empresarial de organizaciones de productores de aceite de oliva (Séville, Španělsko), Unión de organizaciones de productores de aceite de oliva (Unaproliva) (Jaén, Španělsko) (zástupce: R. Illescas Ortiz, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Balta a F. Florindo Gijón, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení nařízení Rady (ES) č. 864/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se mění a z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii upravuje nařízení (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 161, s. 48; Zvl. vyd. 03/40, s. 269), jakož i nařízení Rady (ES) č. 865/2004 ze dne 29. dubna 2004 o společné organizaci trhu s olivovým olejem a stolními olivami a o změně nařízení (EHS) č. 827/68 (Úř. věst. L 161, s. 97)
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou.
 3)
 Není namístě rozhodnout o návrhu Komise na vstoupení do řízení jako vedlejší účastník.
 (1) Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/26
 Žaloba podaná dne 8. února 2013 — Boehringer Ingelheim Pharma v. OHIM — Nepentes (Momarid)
 (Věc T-75/13)
 2013/C 101/55
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim Pharma (Ingelheim, Německo) (zástupci: V. von Bomhard a D. Slopek, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Nepentes S.A. (Varšava, Polsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. listopadu 2012 ve věci R 2292/2011-4 v rozsahu, v němž povoluje zápis ochranné známky MOMARID pro hygienické přípravky pro lékařské účely; dietetické látky přizpůsobené pro lékařské účely; farmaceutické a zdravotnické přípravky, látky a výrobky na ochranu, udržování, léčení a úpravu kůže, těla, tváře, rtů, očí, vlasů, rukou a nehtů; farmaceutické a zdravotnické přípravky a látky pro péči o kůži, tělo, tvář, rty, oči, vlasy, ruce a nehty; farmaceutické a zdravotnické výrobky a přípravky na hubnutí; dermatologické farmaceutické výrobky, přípravky a látky; dermatologické přípravky k prevenci a léčbě kožních onemocnění; dermatologické přípravky (léčivé); farmaceutické přípravky k léčbě dermatologických onemocnění; farmaceutické přípravky k lokální léčbě dermatologických onemocnění; dermatologické léky; veterinární farmaceutické přípravky pro dermatologické použití, veterinární léky na léčení hormonálních onemocnění; hormony pro zdravotnické účely; hormonální přípravky k veterinárnímu použití; hormony; výrobky obsahující steroidy; hormonální přípravky pro farmaceutické a zdravotnické použit;, hygienické výrobky; chemické látky pro farmaceutické použití („sporné výrobky“);
 —
 uložil žalovanému, nebo v případě, že další účastnice řízení před OHIM vstoupí do řízení jako vedlejší účastnice na podporu žalovaného, oběma uvedeným společně náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Momarid“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 5 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 164 328
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: ochranná známka Společenství „LONARID“, zapsaná pod č. 2 396 448 pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné vyhovění odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení článku 75 nařízení Rady č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 50 odst. 2 písm. h) nařízení Komise č. 2868/95 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/14
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 9. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varas Cíveis de Lisboa – Portugalsko) – João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další v. Portugalský stát
 (Věc C-160/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů - Pojem ‚převod závodu‘ - Povinnost podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle čl. 267 třetího pododstavce SFEU - Údajné porušení unijního práva, které lze připsat vnitrostátnímu soudu, jehož rozhodnutí nemohou být napadena opravnými prostředky podle vnitrostátního práva - Vnitrostátní právní předpisy podmiňující právo na náhradu škody, vzniklé v důsledku takovéhoto porušení, předchozím zrušením rozhodnutí, jež tuto škodu způsobilo“)
 (2015/C 363/16)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Varas Cíveis de Lisboa
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další
 Žalovaný: Portugalský stát
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „převod závodu“ zahrnuje situaci, kdy dochází ke zrušení podniku působícího na trhu charterových letů jeho většinovým akcionářem, který je sám podnikem působícím v oblasti letecké dopravy, a kdy tento posledně uvedený podnik nastoupí do práv a povinností zrušeného podniku ve smlouvách o nájmu letadel a v platných smlouvách o charterových letech, vyvíjí činnost dříve uskutečňovanou zrušeným podnikem, opětovně přijme některé ze zaměstnanců do té doby zaměstnaných u tohoto podniku a pověří je stejnými úkoly, jako byly ty, jež plnili dříve, a převezme drobné vybavení zmíněného podniku.
 2)
 Článek 267 třetí pododstavec SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti, jež jsou dány ve věci v původním řízení, jež se vyznačují tím, že vnitrostátní soudy nižších stupňů, které věc projednávaly, vydaly protichůdná rozhodnutí ohledně výkladu tohoto pojmu, a dále opakovaně se vyskytujícími výkladovými problémy ohledně tohoto pojmu v různých členských státech, je soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, povinen předložit Soudnímu dvoru Evropské unie předběžnou otázku ohledně správného výkladu pojmu „převod závodu“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23.
 3)
 Unijní právo, a zejména zásady vyslovené Soudním dvorem v oblasti odpovědnosti státu za újmu způsobenou jednotlivcům porušením unijního práva vnitrostátním soudem, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je třeba vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které vyžadují předchozí zrušení rozhodnutí, jež způsobilo újmu a které vydal tento soud, třebaže takovéto zrušení je prakticky vyloučeno.
 (1) Úř. věst. C 175, 10.6.2014.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Förvaltningsrätten i Stockholm – Švédsko) – Skandia America Corporation (USA), filial Sverige v. Skatteverket
 (Věc C-7/13) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Seskupení pro účely DPH - Interní fakturování služeb dodávaných hlavní společností se sídlem ve třetí zemi její pobočce náležející k seskupení pro účely DPH v některém z členských států - Otázka, zda poskytnuté služby podléhají dani“)
 2014/C 421/09
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Förvaltningsrätten i Stockholm
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Skandia America Corporation (USA), filial Sverige
 Žalovaná: Skatteverket
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 1, jakož i články 9 a 11 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že dodávky služeb poskytnutých hlavní provozovnou usazenou ve třetí zemi její pobočce usazené v některém z členských států představují v případě, že je tato pobočka členem seskupení osob, které lze považovat za jedinou osobu povinnou k dani z přidané hodnoty, zdanitelná plnění.
 2)
 Články 56, 193 a 196 směrnice 2006/112 musí být vykládány v tom smyslu, že v takové situaci, jaká nastala ve věci v původním řízení, kdy hlavní provozovna společnosti usazené ve třetí zemi dodává za úplatu služby pobočce téže společnosti usazené v některém z členských států a kdy tato pobočka je v tomto členském státě členem seskupení osob, které lze považovat za jedinou osobu povinnou k dani z přidané hodnoty, vzniká tomuto seskupení coby příjemci uvedených služeb povinnost odvést splatnou daň z přidané hodnoty.
 (1) Úř. věst. C 55, 23.2.2013.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/28
 Žaloba podaná dne 14. prosince 2006 – Comap v. Komise
 (Věc T-377/06)
 (2007/C 42/49)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Comap SA (Lyon, Francie) (zástupci: A. Wachsmann a C. Pommiès, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí [Komise K (2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006 ve věci COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky], jakož i důvody, na kterých je založen výrok v rozsahu, v němž se společnosti Comap ukládá rozhodnutím trest za jiná období než za období od prosince 1997 do března 2001, pro které společnost Comap nezpochybňuje skutečnosti předložené Komisí;
 —
 změnit články 1 a 2 a důvody, na kterých jsou tyto články založené, snížením pokuty ve výši 18,65 milionů eur uložené společnosti Comap;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně projednávanou žalobou navrhuje částečné zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky), které se týká řady dohod a jednání ve vzájemné shodě na trhu spojovacích tvarovek z mědi a slitin mědi, jejichž předmětem je určování cen, stanovení ceníků a výše slev a bonifikací, zavedení mechanismů koordinace při zvyšování cen, rozdělení vnitrostátních trhů a zákazníků, jakož i výměna dalších obchodních informací v rozsahu, v němž se společnosti Comap ukládá rozhodnutím trest za jiná období než za období od prosince 1997 do března 2001, pro které společnost Comap nezpochybňuje skutečnosti předložené Komisí. Podpůrně požaduje snížení pokuty, která jí byla napadeným rozhodnutím uložena.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí následující žalobní důvody.
 Nejdříve žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila článek 81 ES a dopustila se nesprávného právního posouzení, nesprávného skutkového zjištění a nesprávného posouzení skutkového stavu tím, že měla za to, že údajná kartelová dohoda pokračovala po šetřeních Komise na místě v březnu 2001 až do dubna 2004.
 Zadruhé žalobkyně uvádí, že Komise porušila čl. 81 odst. 1 ES a článek 25 nařízení č. 1/2003 (1) v rozsahu, v němž neuznala, že vzhledem k tomu, že nebylo možné předložit důkaz o protisoutěžních jednáních, bylo údajné protiprávní jednání přerušeno na 27 měsíců, tj. mezi zářím 1992 a prosincem 1994, z čehož vyplývá, že skutečnosti, které nastaly před prosincem 1994 byly podle žalobkyně v okamžiku zahájení šetření Komise v lednu 2001 promlčené.
 Žalobkyně podpůrně uvádí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 jakož i pokynů o metodě stanovování pokut (2) a oznámení o shovívavosti (3) v rozsahu, v němž Komise nedodržela pravidla pro stanovování pokut. Uplatňuje, že Komise porušila zásadu proporcionality a zásadu rovného zacházení v rozsahu, v němž základní částka použitá pro stanovení pokuty pro společnost Comap je podle posledně uvedené příliš vysoká v porovnání s základními částkami použitými pro jiné podniky potrestané napadeným rozhodnutím, i přes to, že měly podobné konkurenční postavení na trhu jako žalobkyně.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, Úř. věst. L 1, s. 1.
 (2) Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podle s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, Úř. věst. 1998 C 9, s. 3.
 (3) Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, Úř. věst. 2002, C 45, s. 3.