text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/60
 Žaloba podaná dne 30. května 2017 – Japan Airlines v. Komise
 (Věc T-340/17)
 (2017/C 239/73)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Japan Airlines Co. Ltd (Tokio, Japonsko) (zástupci: J.-F. Bellis a K. Van Hove, advokáti, a R. Burton, solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v plném rozsahu v části, v níž se týká žalobkyně, rozhodnutí Komise C(2017) 1742 final ze dne 17. března 2017 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc AT.39258 – nákladní letecká doprava);
 —
 podpůrně v rámci soudního přezkumu v plné jurisdikci snížil pokutu uloženou žalobkyni, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jedenáct žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje zásadu ne bis in idem a článek 266 SFEU tím, že konstatovala, že je žalobkyně odpovědná za aspekty protiprávního jednání, za které ji Komise zbavila odpovědnosti v rozhodnutí z roku 2010, a každopádně že Komise porušuje použitelnou promlčecí lhůtu tím, že uložila žalobkyni pokutu za tyto aspekty a neprokázala oprávněný zájem na formálním konstatování protiprávního jednání ve vztahu k těmto aspektům.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje zásadu zákazu diskriminace tím, že opětovně přijala napadené rozhodnutí, jelikož žalobkyně se nachází v méně příznivém postavení než ostatní adresáti rozhodnutí z roku 2010, vůči kterým se posledně uvedené rozhodnutí stalo konečným a závazným.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP, překračuje svou pravomoc a porušuje právo žalobkyně na obhajobu tím, že jí přičítá odpovědnost za protiprávní jednání, pokud jde o linky v EHP a linky mezi Unií a Švýcarskem, v období, kdy neměla pravomoc provést článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP vůči leteckým společnostem, které působily pouze na linkách mezi EHP a třetími zeměmi, takže jednání žalobkyně na linkách mezi EHP a třetími zeměmi bylo legální.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP tím, že konstatovala, že se žalobkyně podílela na jediném a trvajícím protiprávním jednání, které zahrnuje linky, které žalobkyně neobsluhovala a neměla právní nárok je obsluhovat.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP tím, že prohlásila svou pravomoc k rozhodnutí ve věci služeb nákladní letecké dopravy na linkách směřujících z třetích zemí do EHP, jelikož tyto služby jsou prodávány zákazníkům usazeným mimo EHP.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje právo žalobkyně na obhajobu, zásadu zákazu diskriminace a zásadu proporcionality tím, že na jednotlivé letecké dopravce uplatňuje odlišné požadavky na důkazy.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 (1) a zásadu proporcionality tím, že do hodnoty tržeb, která byla použita jako základ pro výpočet pokuty, zahrnuje příjmy plynoucí z cen za nákladní leteckou dopravu, jež nesouvisí s protiprávním jednáním, které je předmětem napadeného rozhodnutí.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 a zásadu legitimního očekávání tím, že do hodnoty tržeb, která byla použita jako základ pro výpočet pokuty, zahrnuje příjmy plynoucí z nákladní letecké dopravy na linkách směřujících z třetích zemí do EHP.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje zásadu proporcionality tím, že omezuje snížení pokuty přiznané žalobkyni na základě právního rámce na 15 %.
 10.
 Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušuje zásadu zákazu diskriminace, zásadu proporcionality, jakož i právo žalobkyně na obhajobu tím, že žalobkyni nepřiznává snížení pokuty ve výši 10 % na základě její omezené účasti na protiprávním jednání, zatímco ostatním adresátům rozhodnutí z roku 2010, kteří se nacházejí v situaci objektivně podobné situaci žalobkyně, bylo takové snížení přiznáno.
 11.
 Jedenáctý žalobní důvod vycházející z toho, že by měl Tribunál provést přezkum v plné jurisdikci a značně snížit pokutu.
 (1) Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2).


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/36
 Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2010 — Německo v. Komise
 (Věc T-571/08) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Uložení povinnosti poskytnout informace - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost)
 2010/C 234/64
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a B. Klein, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupce: B. Martenczuk, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise Komise ze dne 30. října 2008 o uložení povinnosti poskytnout informace ohledně státních podpor ve prospěch Deutsche Post AG [C 36/2007 (ex NN 25/2007)].
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/30
 Žaloba podaná dne 28. prosince 2012 — ZZ v. EEA
 (Věc F-162/12)
 2013/C 86/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis a D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro životní prostředí
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí přijmout žalobce po volnu z důvodu nemoci zpět do služebního poměru po dni, ke kterému byl podle lékařských posudků způsobilý k práci.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 20. září 2012, kterým orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv zamítl stížnost ze dne 21. května 2012, která zněla na zrušení rozhodnutí ze dne 21. února 2012 o přijetí žalobce zpět do služebního poměru dne 24. ledna 2012 po volnu z důvodu nemoci;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 16. června 2010 — Land Berlin v. Alexander Mai
 (Věc C-298/10)
 ()
 2010/C 260/04
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Land Berlin
 Žalovaný: Alexander Mai
 Předběžné otázky
 Je kolektivní úprava odměňování zaměstnanců veřejného sektoru, která jako ustanovení § 27 Bundes-Angestelltentarifvertrag (kolektivní smlouva zaměstnanců ve veřejné službě v SRN, dále jen „BAT“) ve spojení s ustanovením Vergütungstarifvertrag Nr. 35 zum BAT (kolektivní smlouva o odměňování č. 35 k BAT) stanovuje základní mzdy v jednotlivých mzdových třídách podle dosažené věkové hranice, i s přihlédnutím k právu smluvních stran kolektivní smlouvy na kolektivní vyjednávání (nynější článek 28 Listiny základních práv Evropské unie), které je zaručeno primárním právem Evropské unie, v rozporu se zákazem diskriminace na základě věku (nynější čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie), který je obsažen v primárním právu Evropské unie, tak jak byl proveden směrnicí 2000/78/ES (1)?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání; Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/34
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 31. května 2006 – Frankin a další v. Komise
 (Věc F-91/05) (1)
 („Důchod - Převod práv na důchod nabytých v Belgii - Odmítnutí žádostí žalobců o pomoc“)
 (2006/C 165/67)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Jacques Frankin (Sorée, Belgie) a další [zástupce: F. Frabetti, advokát]
 Žalovaná: Komise Evropských společenství [zástupci: D. Martin a L. Lozano Palacios, zmocněnci]
 Předmět věci
 Jednak zrušení konkludentního odmítnutí Komise pomoci žalobcům podle ustanovení článku 24 služebního řádu úředníků Evropských společenství a jednak náhrada škody, o které mají žalobci za to, že ji utrpěli na základě tohoto odmítnutí.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 315, 10.12.2005 (věc původně zapsána u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-359/06 a postoupena Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Zamora (Španělsko) dne 17. července 2015 – Javier Ángel Rodríguez Sánchez v. Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS)
 (Věc C-381/15)
 (2015/C 302/33)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Zamora
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Javier Ángel Rodríguez Sánchez
 Odpůrkyně: Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria SAU (Banco CEISS)
 Předběžné otázky
 1)
 Je slučitelné s ustanovením čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (1), aby účinky prohlášení neplatnosti z důvodu zneužívající povahy klauzule o minimálním úroku obsažené ve smlouvě o hypotečním úvěru byly zpětně platné nikoli ke dni uzavření smlouvy, ale k pozdějšímu okamžiku?
 2)
 Má uplatňování zneužívající klauzule v období stanoveném španělským Tribunal Supremo za následek bezdůvodné obohacení ve prospěch smluvní strany – prodejce či poskytovatele služby, na které se nevztahuje právní úprava Společenství, když znovu nenastoluje rovnováhu plnění mezi smluvními stranami a má z něj prospěch smluvní strana, která dotčenou klauzuli prohlášenou za zneužívající do smlouvy vložila?
 3)
 Je riziko závažných obtíží pro národní hospodářství, jako je omezení uplatňování a účinků zneužívající klauzule, použitelné v případě individuální žaloby podané spotřebitelem, nebo je v případě individuální žaloby uvedeným rizikem závažných obtíží naopak riziko pro majetkové poměry spotřebitele v důsledku omezení účinků neplatné klauzule na stanovené časové období?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 25. února 2010 — Enel Maritsa Iztok 3 v. Ředitel ředitelství „Odpor a správa výkonu“ Sofie při ústřední správě Národní agentury pro příjmy
 (Věc C-107/10)
 2010/C 134/30
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofia-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Enel Maritsa Iztok 3
 Žalovaný: Ředitel ředitelství „Odpor a správa výkonu“ Sofie při ústřední správě Národní agentury pro příjmy
 Předběžné otázky
 Mají být čl. 18 odst. 4 směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (1) a čl. 183 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (2) vykládány v tom smyslu, že za podmínek původního řízení dovolují:
 1)
 aby na základě změny zákona s cílem potírání daňových úniků byla prodloužena lhůta k vrácení daně z přidané hodnoty až do dne vydání výměru na základě daňové kontroly vzhledem k tomu, že během 45 dnů od podání daňového přiznání byla u dotčené osoby zahájena daňová kontrola, aniž by za toto období byly dlužné úroky z částky podléhající vrácení, jestliže jsou současně dány tyto okolnosti:
 a)
 Před touto změnou uplynula zákonem stanovená lhůta v délce 45 dnů k vrácení daně a začaly bez ohledu na zahájenou daňovou kontrolu běžet úroky z nevrácené částky,
 b)
 při daňové kontrole byla stanovena správnost vykázané částky daně k vrácení,
 c)
 jediná právní možnost, kterou osoba povinná k dani má, aby zkrátila tuto lhůtu, spočívá ve složení jistiny ve formě peněz, státních cenných papírů nebo bezpodmínečné a neodvolatelné bankovní záruky na určitou dobu ve výši částky podléhající vrácení;
 2)
 aby byla stanovena lhůta k vrácení daně z přidané hodnoty v délce 45 dnů ode dne podání daňového přiznání pro tuto daň jakož i právní možnost stavění jejího běhu a v důsledku toho také jejího prodloužení nařízením daňové kontroly provedeným během této lhůty, jestliže zdaňovací období pro vyúčtování této daně činí jeden měsíc;
 3)
 aby se vrácení daně z přidané hodnoty provádělo prostřednictvím výměru vydaného na základě daňové kontroly, a to započtením částky podléhající vrácení proti dluhům na dani z přidané hodnoty a jiným daňovým dluhům, jako jsou státní pohledávky za různá zdaňovací období, stanoveným stejným výměrem, a započtením úroků vybraných z těchto částek až do dne vydání výměru na základě daňové kontroly, jestliže při daňové kontrole byla stanovena správnost vykázané částky daně k vrácení a současně existují tyto podmínky:
 a)
 V řízení daňové kontroly nebylo poskytnuto žádné předběžné zajištění budoucích pohledávek státu, které by mohly být zjištěny v průběhu řízení, v němž bylo vydáno rozhodnutí o daňové kontrole,
 b)
 započtení proti pohledávkám státu není ve vnitrostátním zákoně stanoveno jako prostředek nuceného výkonu rozhodnutí a jako zajišťovací opatření,
 c)
 lhůty pro napadení a dobrovolné zaplacení vyúčtovaných hlavních částek a úroků neuplynuly, neboť byly stanoveny stejným výměrem vydaným na základě daňové kontroly, a část z nich byla také napadena u soudu;
 4)
 aby stát, jestliže byla stanovena správnost částky daně k vrácení vykázané v daňovém přiznání, provedl ke dni vydání výměru na základě daňové kontroly započtení proti daňovým dluhům stanoveným tímto výměrem jakož i proti úrokům z těchto dluhů, za období před dnem podání přiznání namísto ke dni daňového přiznání, přičemž stát během zákonem stanovené lhůty k vrácení částky nedluží úroky a ode dne odevzdání daňového přiznání až do vydání výměru na základě daňové kontroly vybírá úroky z vyúčtovaných daní.
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Genova (Itálie) dne 24. prosince 2012 — Dresser Rand SA v. Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 (Věc C-606/12)
 2013/C 101/14
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Genova
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Dresser Rand S.A.
 Žalovaný: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 Předběžné otázky
 1)
 Spadá plnění spočívající v přemístění zboží ze členského státu na italské území za účelem ověření kompatibility tohoto zboží s jiným zbožím nabytým na vnitrostátním území, aniž by bylo cokoliv provedeno na zboží dovezeném do Itálie, do pojmu „práce na dotyčném zboží“ uvedeného v čl. 17 odst. 2 písm. f) směrnice 2006/112/ES (1) a je v tomto ohledu užitečné posuzovat povahu plnění, která se uskutečnila mezi F. B. ITMI a DR IT?
 2)
 Je třeba čl. 17 odst. 2 písm. f) směrnice 2006/112/ES vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby právní předpisy či praxe členských států stanovily, že se odeslání nebo přeprava zboží nepovažuje za přemístění do jiného členského státu, pokud k tomu nedochází za podmínky, že se zboží vrátí do členského státu, ze kterého bylo původně odesláno nebo přepraveno?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 30.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 130/24
 Žaloba podaná dne 14. března 2011 — SIR v. Rada
 (Věc T-142/11)
 2011/C 130/47
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Société ivoirienne de raffinage (SIR) (Abidjan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: M. Ceccaldi, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP, jakož i nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011, kterými se ukládají omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům, a to zejména vůči společnosti SIR;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení Charty OSN, jakož i čl. 3 odst. 5 a 6, čl. 21 odst. 1 SEU a článku 7 SFEU, jelikož žalovaná překročila své pravomoci tím, že uložila omezující opatření, neboť jméno žalobkyně není uvedeno mezi osobami, na něž se vztahuje rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1572 (2004).
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady nevměšování se do vnitřních záležitostí státu, jelikož žalovaná postupovala v rozporu se svrchovaným rozhodnutím Ústavní rady Republiky Pobřeží slonoviny, která prohlásila, že prezidentem byl zvolen L. Gbagbo a nikoli A. Ouattara.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z vnitřní protiprávnosti napadených aktů, které nemohou spadat do působnosti či pravomoci žalované.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu v rozsahu, v němž se žalobkyně nemohla seznámit se skutečnostmi svědčícími v její neprospěch a nemohla tudíž v tomto ohledu účelně zaujmout stanovisko.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality v rozsahu, v němž následky přijatých opatření jsou pro žalobkyni i pro obyvatelstvo Pobřeží slonoviny nepřiměřené ve vztahu ke sledovanému cíli.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/29
 Žaloba podaná dne 29. dubna 2014 — JP Divver Holding Company v. OHIM (EQUIPMENT FOR LIFE)
 (Věc T-642/14)
 (2014/C 431/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: JP Divver Holding Company Ltd (Newry, Irsko) (zástupci: A. Franke, E. Bertram, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie pro ochrannou známku „EQUIPMENT FOR LIFE“
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. června 2014, ve věci R 64/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil,
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/50
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 20. července 2016 – Hoeve v. Komise
 (Věc F-46/14) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Článek 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu - Důchodová práva nabytá před nástupem do služebního poměru v Unii v rámci vnitrostátního důchodového systému - Převod do unijního důchodového systému - Návrh na započtení odpracovaných let - Námitka nepřípustnosti - Pojem ‚akt nepříznivě zasahující do právního postavení‘ - Článek 83 jednacího řádu“)
 (2016/C 364/64)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Roelof-Jan Wino Hoeve (Brusel, Belgie) (zástupci: původně D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas a J.-N. Louis, advokáti, poté J.-N. Louis, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci, poté G. Gattinara, zmocněnec, nakonec G. Gattinara a F. Simonetti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o převodu důchodových práv žalobce do unijního důchodového systému, které uplatňuje nová obecná ustanovení týkající se článků 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Roelof-Jan Wino Hoeve ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Evropské komisi.
 (1) Úř. věst. C 212, 7.7.2014, s. 47.


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/29
 Žaloba podaná dne 15. května 2017 – Danpower Baltic v. Komise
 (Věc T-295/17)
 (2017/C 256/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Danpower Baltic UAB (Kauno, Litva) (zástupci: D. Fouquet, J. Nysten a J. Voß, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise o státní podpoře ze dne 19. září 2016 ve věci SA.41539 (2016/N) – Litva, Investiční podpora na vysoce účinné kogenerační zařízení ve Vilniusu, UAB Vilniaus kogeneracinė jėgainė Viniaus Kogeneracinee Jeqaine – C(2016) 5943 final;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise představuje zjevně nesprávné posouzení, jelikož je založeno na nedostatečných, neúplných, irelevantních a rozporuplných důkazech.
 —
 Rozhodnutí Komise je založeno na nedostatečných, neúplných, irelevantních a rozporuplných důkazech. To se týká zejména dostupnosti soukromých investic do zařízení kombinované výroby tepla a elektřiny (dále jen „CHP“) a dalších zařízení na výrobu tepla, vlivu CHP na životní prostředí, stávajících kapacit na spalování odpadů v Litvě, statutu quo trhu tepla ve Vilniusu a skutečnosti, že Lietuvos Energija neprovedla za účelem výběru soukromého partnera řádné zadávací řízení. Žalovaná tuto informaci nevzala do úvahy.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož nebyla dodržena individuální oznamovací povinnost a povinnost hodnocení nezbytného u podpory velkého rozsahu a jelikož toto rozhodnutí předpokládá přínos cíli společného zájmu.
 —
 Rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož nebyla dodržena individuální oznamovací povinnost a povinnost hodnocení nezbytného u podpory velkého rozsahu a jelikož toto rozhodnutí předpokládá přínos cíli společného zájmu. Komise v rozhodnutí neprovedla náležitým způsobem hodnocení podle bodu 33 pokynů pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky na období 2014–2020, pokud státní podpora slouží k ochraně životního prostředí. Žalovaná použila nesprávnou hodnotící normu a nezohlednila, že potenciální snižování emisí CO2 je značně nižší, než je uvedeno v předmětném rozhodnutí.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož povede k obcházení hierarchie nakládání s odpady v Litvě.
 —
 Rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož povede k obcházení hierarchie nakládání s odpady v Litvě. Státní podpora bude nadále zvyšovat nadměrnou kapacitu zařízení pro spalování odpadů v Litvě a omezí motivaci ke zvýšení míry recyklace a opětovného využití. Tím bude Litvě znemožněno dosáhnout cíle recyklace v míře 50 % podle směrnice 2008/98/ES. Sama Evropská komise naléhavě žádala litevskou vládu, aby nepodporovala stavbu zařízení pro spalování odpadů.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm bylo dovozeno, že by bylo třeba státního zásahu v podobě státní podpory.
 —
 Žalovaná nezohlednila a nezabývala se důkazy, které dokládá trh tepla pro oblast Vilniusu v souvislosti s obdobnými zlepšeními ochrany životního prostředí prostřednictvím nahrazení plynu biomasou bez potřeby státního zásahu. Na trhu tepla ve Vilniusu nedošlo k žádnému selhání. Trh tepla je konkurenčním trhem s konkurenčními cenami, které vhodným způsobem podněcují investice do z hlediska emisí CO2 neutrální biomasy a kapacit spalování odpadů.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm bylo dovozeno, že podpora je přiměřená.
 —
 Komise v rozhodnutí neprovedla náležité posouzení proporcionality, jelikož akceptovala informace poskytnuté litevskou vládou, aniž je ověřila, a využila nesprávného scénáře porovnávajícího zcela odlišné investiční projekty (CHP a teplárny namísto porovnání dvou projektů CHP).
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm bylo dovozeno, že státní podpora by měla motivační účinek.
 —
 Žalovaná vycházela z tvrzení litevské vlády, že příjemce podpory by jinak CHP ve Vilniusu nepostavil, což je nesprávný závěr, neboť tyto činnosti jsou součástí běžného podnikání příjemce, tj. nepotřeboval by být dále podporován.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí Komise porušuje článek 107 SFEU, jelikož v něm byl nesprávně posouzen dopad na hospodářskou soutěž na trhu tepla ve Vilniusu.
 —
 Žalovaná měla k dispozici informace týkající se hospodářské soutěže na trhu tepla ve Vilniusu, ale zjevně pochybila, když dospěla k závěru, že by nebyl nikterak ovlivněn. Konkrétně nebyla dostatečně zohledněna hrozba vytěsnění stávajících účastníků trhu, tedy i žalobce, a závěry žalované jsou tudíž chybné. V důsledku státní podpory dojde k vytlačení nezávislých producentů tepla, kteří působí v oblasti tepelných zařízení na spalování z hlediska emisí CO2 neutrální biomasy. Státní podpora dále umožní Vilnius KJ, aby se okamžitě stala dominantním účastníkem trhu s tržním podílem okolo 51 %.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/31
 Žaloba podaná dne 2. ledna 2007 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-2/07)
 (2007/C 56/61)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: J.M. Rodríguez Cárcamo)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí C(2006) 5102 ze dne 20. října 2006, kterým se snižuje podpora z Fondu soudržnosti skupině projektů č. 2001 ES 16 C PE 050 (sanace povodí řeky Júcar 2001 – skupina 2)
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise (2006) 5102 ze dne 20. října 2006 o snížení podpory z Fondu soudržnosti skupině projektů č. 2001 ES 16 C PE 050 prováděných ve Španělsku a nazvaných „sanace povodí řeky Júcar 2001 – skupina 2“.
 Jde o skupinu složenou celkem ze tří různých projektů, které získaly podporu ve výši 11 266 701 eur, sníženou ve smyslu napadeného rozhodnutí na 1 900 281 eur.
 Na podporu svých návrhových žádání žalující stát uplatňuje nesprávný a nekoherentní výklad směrnice 93/37/EHS (1), jak pokud jde o kritérium zkušenosti (čl. 30 odst. 1 a 2), tak pokud jde o použití systému průměrných cen (čl. 30 odst. 1).
 Ohledně zahrnutí kritéria zkušenosti, neuvedeného výslovně v použitelném právním předpisu, mezi kritéria pro přidělení, Španělské království tvrdí, že judikatura Společenství tuto možnost připouští, a že použití uvedeného kritéria nemůže být závažným a zjevným porušením právního řádu Společenství a v každém případě odpovídá omluvitelnému právnímu omylu odůvodněnému nejasností dotčeného ustanovení.
 Na druhou stranu žalující stát popírá, že uplatnění systému průměrných cen použitého v průběhu analýzy ekonomicky nejvýhodnější nabídky pro zadávané projekty, porušuje zásadu rovného zacházení diskriminací příliš nízkých nabídek ve srovnání s vyššími nabídkami.
 Podpůrně žalující stát rovněž uplatňuje porušení čl. H odst. 2 přílohy II nařízení (ES) č. 1164/94 (2) z důvodu porušení zásady legitimního očekávání a zásady právní jistoty; a konkrétně ohledně smlouvy č. 2000/GV/2005 žalující stát uplatňuje porušení zásady proporcionality, jakož i porušení článku 19 výše uvedené směrnice č. 93/37.
 (1) Směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994 o zřízení Fondu soudržnosti (Úř. věst. L 130, 25.5.1994, s. 1).


text:
 26.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/9
 Kasační opravný prostředek podaný dne 12. ledna 2015 Andreasem Eleftheriouem, Eleni Eleftheriou a Liliou Papachristofi proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 10. listopadu 2014 ve věci T-291/13, Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou a Lilia Papachristofi v. Evropská komise a Evropská centrální banka
 (Věc C-9/15 P)
 (2015/C 171/12)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou a Lilia Papachristofi (zástupci: C. Paschalides, Solicitor, A. Paschalides, dikigoros a A. Riza QC)
 Další účastnice řízení: Evropská komise a Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 rozhodl, že je kasační opravný prostředek přípustný, odmítl návrhová žádání dalších účastnic řízení, uložil jim náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem i Tribunálem a rozhodl ve věci samé.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Tribunál porušil unijní právo při posouzení několika argumentů v rozsudku, a to sice:
 a)
 Tribunál vycházel z toho, že „Smlouva o EMS ukládá Komisi [...] úkoly, [...] funkce svěřené Komisi [...] v rámci Smlouvy o EMS v sobě nezahrnují žádnou vlastní rozhodovací pravomoc, a [...] činnost vykonávaná oběma těmito orgány v rámci téže smlouvy zavazuje pouze EMS“ (1), aniž posoudil dopad právního názoru akceptovaného v bodě 48, podle něhož se Komise „nevzdala účinné kontroly své úlohy v rozhodovacím procesu podle čl. 136 odst. 3 SFEU při uplatnění pravomocí, které jí přiznává článek 17 SEU, působit jako orgán [Unie] odpovědný za zajištění slučitelnosti [právních aktů uzavřených na základě Smlouvy o EMS] s unijním právem.“
 b)
 Podle věci Pringle (2), z níž Tribunál vycházel (3), sice činnost Komise a ECB zavazuje pouze EMS (4), avšak inter alia
 (5) v bodě 164 této věci konstatoval, že „úkoly svěřené Komisi Smlouvou o EMS jí dále umožňují, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 3 a 4 této smlouvy, dbát na slučitelnost memorand o porozumění, které uzavírá EMS, s unijním právem“ a v bodě 174 uvedl, že „podle čl. 13 odst. 3 [Smlouvy o EMS] musí být memorandum o porozumění, které se vyjedná s členským státem žádajícím o podporu stability, plně slučitelné s unijním právem.“
 c)
 Závěr o tom, že „návrh na náhradu škody směřující proti Unii a vycházející z pouhé protiprávnosti aktu nebo jednání, jež nebyly přijaty orgánem Unie nebo jeho zaměstnanci, odmítnut jako nepřípustný“ (6), byl použit bez posouzení tvrzení uvedeného v písemném vyjádření navrhovatelky, podle něhož „...[musela] ECB jednat jako [unijní orgán], neboť EMS nemá legálně skutečnou kontrolu nad donucovací pravomocí podle unijního práva k tomu, aby povolovala, činila či jednala na základě ‚hrozby‘. Uvedenou donucovací pravomoc má výlučně ECB a [...] kontroly nad ní se nemůže podle unijního práva vzdát.“
 d)
 „Jednáním, které údajně způsobilo dovolávanou škodu, je v projednávané věci nečinnost Komise při podpisu memoranda o porozumění [...]. Memorandum však bylo podepsáno až po snížení hodnoty vkladu žalobkyně [...]. K tomuto snížení totiž došlo k okamžiku nabytí platnosti [opatření ze dne 29. března 2013]. Nelze tedy mít za to, že se žalobkyni podařilo s potřebnou jistotou prokázat, že škoda, kterou podle svého tvrzení utrpěla, byla skutečně způsobena nečinností vytýkanou Komisi“ (7). Toto konstatování ignoruje argument navrhovatelky uvedený v bodě 41 rozsudku, podle něhož: „[p]rávě tyto podmínky spojené s [PFP] poskytnutým [Kyperské republice] dne 26. dubna 2013i způsob, jímž Komise a ECB vyžadovaly jejich plnění, způsobily žalobkyni újmu, ohledně níž se domáhá náhrady podle článku 268 [SFEU] a článku 340 SFEU.“ V rámci postupu, kterým se vyžadovalo jejich plnění, Komise nezajistila, aby byly podmínky v souladu s unijním právem, a ECB hrozila tím, že přestane Kypru poskytovat eura, což představuje jednání či opomenutí jednat od data 15. března 2013 do data požadavku na dosažení souladu s podmínkami ze dne 29. března 2013.
 e)
 Obsah memoranda o porozumění byl napaden na základě toho, že odkazuje na předchozí plnění podmínek, k němuž došlo ex hypothesi před snížením hodnoty vkladu navrhovatelky, což Tribunál neposoudil jako nedílnou součást jednání.
 f)
 „V případech, kdy jednání, které údajně vedlo ke vzniku dovolávané škody, spočívá v nečinnosti, je obzvlášť důležité ujistit se o tom, že škoda byla skutečně způsobena kritizovanou nečinností a nemohla být způsobena jednáním nezávislým na jednání, které je žalovanému orgánu vytýkáno“: Portela v Commission
 (8). Jinými slovy, „i kdyby“ (9) Komise jednala v souladu s povinností zajistit, aby byly podmínky v souladu s unijním právem, na věci by to nic neměnilo, „jelikož memorandum o porozumění bylo podepsáno až po snížení hodnoty vkladu žalobkyně u BoC“ (10). Tribunál opět neposoudil argumenty navrhovatelky: viz inter alia písm. d) a e) výše.
 g)
 Dále a alternativně Tribunál pochybil ze skutkového hlediska, když konstatoval, že memorandum o porozumění bylo podepsáno po snížení hodnoty vkladu ve všech případech. V případě BoC došlo ke konečnému snížení hodnoty vkladu až po podepsání memoranda o porozumění ze dne 26. dubna 2013, a to na konci června 2013.
 2.
 Pokud Soudní dvůr akceptuje, že žalované byly z právního hlediska s to jednat jako unijní orgány, rozhodnutí Tribunálu týkající se druhé části žaloby [na neplatnost], jíž se věnují body 55 až 60 rozsudku, by bylo automaticky neúčinné.
 (1) V bodě 45 tohoto rozsudku.
 (2) Věc C-370/12 [2012].
 (3) Bod 45 rozsudku.
 (4) Bod 45 rozsudku ze dne 10. listopadu 2014.
 (5) Viz také body 112 a 163.
 (6) Bod 43 rozsudku a věc C-520/12 P.
 (7) Bod 54 rozsudku.
 (8) Věc T-137/07, bod 80.
 (9) Věc T-7/96 Perillo v. Komise.
 (10) Bod 54 rozsudku.


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/66
 Žaloba podaná dne 13. června 2016 – East West Consulting v. Komise
 (Věc T-298/16)
 (2016/C 270/71)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: East West Consulting SPRL (Nandrin, Belgie) (zástupci: L. Levi a A. Tymen, avocats)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a odůvodněnou;
 a v důsledku toho,
 —
 rozhodl o vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské komise;
 —
 uložil žalované nahradit újmu utrpěnou žalobkyní předběžně vyčíslenou na částku 496 000 euro;
 —
 každopádně uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z dostatečně závažného porušení právních norem, kterého se Komise dopustila, když na základě rozhodnutí Komise 2008/969/ES, Euratom ze dne 16. prosince 2008 o systému včasného varování pro používání schvalujícími osobami Komise a výkonnými agenturami (Úř. věst. 2008, L 344, s. 125) aktivovala v systému včasného varování (EWS) výstrahu „W3b“ vůči žalobkyni na základě vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF), přičemž identifikovala míru rizika spojeného s žalobkyní jako úspěšnou uchazečkou veřejné zakázky na služby týkající se projektu posílení boje proti nehlášené práci v Bývalé jugoslávské republice Makedonii. Tento žalobní důvod se dělí na pět částí:
 —
 První část, podle níž je rozhodnutí o výstraze žalobkyně v EWS (dále jen „rozhodnutí EWS“) protiprávní, neboť postrádá právní základ, je v rozporu s článkem 5 SEU a se základním právem na presumpci neviny;
 —
 Druhá část, podle níž je rozhodnutí EWS protiprávní, neboť porušuje zásadu právní jistoty, pokud jde o podmínky výstrahy „W3b“;
 —
 Třetí část, podle níž je rozhodnutí EWS protiprávní, neboť vede k porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, zásady řádné správy, práva na obhajobu, základního práva být vyslechnut, jakož i povinnosti uvést odůvodnění;
 —
 Čtvrtá část, uplatňována podpůrně, podle níž Komise porušila rozhodnutí EWS, povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v článku 41 Listiny, povinnost řádné péče a zásady proporcionality;
 —
 Pátá část, podle níž je důvod zamítnutí dohody Komise protiprávní, jelikož porušuje zadávací dokumentaci.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z újmy utrpěné žalobkyní a z příčinné souvislosti mezi nesprávným jednáním Komise a touto újmou.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/48
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2008 – Diputación Foral de Vizcaya v. Komise Evropských společenství
 (Věc T-531/08)
 (2009/C 32/92)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Territorio Histórico de Vizcaya – Diputación Foral de Vizcaya (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández, advokát, a M. Morales Isasi, advokátka)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 prohlásit neplatnost aktu vydaného Generálním ředitelstvím Evropské komise pro hospodářskou soutěž D/53778 [COMP/H4/NM/ed D(2008) 247] ze dne 2. října 2008 v rozsahu, v němž vyžaduje, aby při navrácení úroků, na něž odkazují rozhodnutí 2003/27/ES a 2002/806/ES ze dne 11. července 2001 (spis porušení 2007/2215), byl použit složený úrok, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Odůvodnění a hlavní argumenty jsou totožné s odůvodněním a hlavními argumenty ve věci T-529/08, Diputación Foral de Álava v. Komise.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2015 – European Dynamics Luxembourg a další v. Komise
 (Věc T-536/11) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Poskytování informatických služeb v oblasti vývoje a údržby softwaru, poradenství a pomoci pro různé druhy IT aplikací - Zařazení nabídky uchazeče v kaskádě pro jednotlivé části zakázky a zařazení nabídek dalších uchazečů - Povinnost (uvést) odůvodnění - Kritérium pro udělení zakázky - Zjevně nesprávné posouzení - Mimosmluvní odpovědnost“)
 (2015/C 279/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Lucembursko); European Dynamics Belgium SA (Brusel, Belgie); a Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis, M. Dermitzakis a N. Theologou, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Delaude a V. Savov, poté S. Delaude, zmocněnci, ve spolupráci s O. Graber-Soudry, solicitor)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Úřadu pro publikace Evropské unie ze dne 22. července 2011 o zařazení nabídek žalobkyň předložených v zadávacím řízení AO 10340 na poskytování informatických služeb v oblasti vývoje a údržby softwaru, poradenství a pomoci pro různé druhy IT aplikací (Úř. věst. 2011/S 66-106099) na třetí místo v kaskádě v případě části zakázky č. 1, na třetí místo v kaskádě v případě části zakázky č. 4 a na druhé místo v kaskádě v případě části zakázky č. 3, jakož i rozhodnutí o udělení dotčených veřejných zakázek ostatním uchazečům v rozsahu, v němž se týkají jejich zařazení, a dále návrh na náhradu škody.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnostem European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA a Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 3.12.2011.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/63
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2011 — Dansk Automat Brancheforening v. Komise
 (Věc T-601/11)
 (2012/C 25/121)
 Jednací jazyk: dánština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dansk Automat Brancheforening (Fredericia, Dánsko) (zástupci: K. Dyekjær, T. Høg a J. Flodgaard)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil článek 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. září 2011 ve věci C 35/2010 (ex N 302/2010) o opatřeních ve formě daně z hazardních her poskytovaných on-line, kterou Dánsko zamýšlí zavést prostřednictvím zákona o dani z hazardních her,
 —
 určil, že článek 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. září 2011 ve věci C 35/2010 (ex N 302/2010) o opatřeních ve formě daně z hazardních her poskytovaných on-line, kterou Dánsko zamýšlí zavést prostřednictvím zákona o dani z hazardních her, je neplatný v rozsahu, v němž stanoví, že je toto opatření slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že je napadené rozhodnutí nedostatečně odůvodněné v rozsahu, v němž argumenty uplatněné na podporu toho, že předmětné opatření, které stanovuje nižší sazbu daně z hazardních her poskytovaných on-line, než je sazba daně z hazardních her poskytovaných prostřednictvím zařízení umístěných v Dánsku, je slučitelné s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, vychází z kritérií, která v tomto ustanovení uvedena nejsou.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že při přijímání napadeného rozhodnutí nebyly dodrženy procesní záruky v rozsahu, v němž žalobkyni nebylo umožněno, aby se vyjádřila podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného použití právní úpravy v rozsahu, v němž je rozhodnutí Komise stiženo zjevnou vadou, jelikož čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU neumožňuje konstatovat slučitelnost předmětné podpory se Smlouvou a Komise překročila pravomoci, které jí byly svěřeny tímto ustanovením.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že byly napadeným rozhodnutím překročeny pravomoci v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí ve skutečnosti nevychází z cílů, které tvoří základ předmětného ustanovení.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí nerespektuje zásadu proporcionality v rozsahu, v němž nebylo prokázáno, že rozhodnutí nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 15. května 2009 — Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh v. Région wallonne
 (Věc C-179/09)
 2009/C 180/53
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Poumon vert de la Hulpe ASBL, Les amis de la Forêt de Soignes ASBL, Jacques Solvay de la Hulpe, Marie-Noëlle Solvay, Alix Walsh
 Žalovaný: Région wallonne
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 1 odst. 5 směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1) vykládán tak, že vylučuje ze své působnosti takové právní předpisy — jako je nařízení Valonského regionu ze dne 17. července 2008 o některých povoleních, u kterých existují naléhavé důvody obecného zájmu —, které se omezují na stanovení, že „existují důvody naléhavého zájmu“ pro vydání povolení v oblasti územního plánování, v oblasti životního prostředí a individuálních povolení týkajících se úkonů a prací, které uvádí, a které „schvalují“ povolení, u kterých je uvedeno, že „existují naléhavé důvody obecného zájmu“?
 2)
 a)
 Brání články 1, 5, 6, 7, 8 a 10a směrnice 85/337/EHS, ve znění směrnice Rady 97/11/ES (2) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES (3), právnímu režimu, kdy je povolení provést záměr podléhající posouzení vlivů vydáno legislativním aktem, proti kterému není možné podat opravný prostředek u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění hmotněprávní nebo procesní legality rozhodnutí, kterým se vydává povolení k uskutečnění záměru?
 b)
 Musí být článek 9 Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené Evropským společenstvím rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (4), vykládán tak, že členským státům ukládá stanovit možnost podání opravného prostředku u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podléhajících ustanovením článku 6 z hlediska hmotněprávní nebo procesní legality týkající se jak hmotněprávního, tak i procesního režimu povolení záměrů podléhajících posouzení vlivů?
 c)
 Musí být článek 10a směrnice 85/337/EHS, ve znění směrnice 2003/35/ES, vykládán vzhledem k Aarhuské úmluvě o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené Evropským společenstvím rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005, vykládán tak, že ukládá členským státům stanovit možnost podání opravného prostředku u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti pro každou hmotněprávní nebo procesní otázku týkající se jak hmotněprávního, tak i procesního režimu povolení záměrů podléhajících posouzení vlivů?
 (1) Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Uř. věst. 175, s.40; Zvl. vyd. 15/01 s. 248).
 (2) Směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, kterou se mění směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Uř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03 s. 151).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07 s. 466).
 (4) Rozhodnutí Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 124, s. 1).


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/10
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a – Rumunsko) – Casa Judeţeană de Pensii Botoşani v. Polixeni Guletsou
 (Věc C-598/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Předběžná otázka totožného znění - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 7 odst. 2 písm. c) - Použitelnost úmluv o sociálním zabezpečení mezi členskými státy - Navrácený uprchlík pocházející z členského státu - Získání dob zaměstnání na území jiného členského státu - Žádost o přiznání dávky ve stáří - Odmítnutí“)
 (2015/C 213/15)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Suceava
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Casa Judeţeană de Pensii Botoşani
 Žalovaná: Polixeni Guletsou
 Výrok
 Článek 7 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a na jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006 musí být vykládán v tom smyslu, že dvoustranná smlouva týkající se dávek sociálního zabezpečení státních příslušníků jednoho ze smluvních států, kteří měli status politických uprchlíků na území druhého smluvního státu, jež byla uzavřena předtím, než jeden ze smluvních států přistoupil k Evropské unii, a jež není uvedena v příloze III uvedeného nařízení, se nepoužije na situaci politických uprchlíků navrácených do jejich státu původu před uzavřením této dvoustranné smlouvy a vstupem uvedeného nařízení v platnost.
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Campobasso (Itálie) dne 11. května 2015 – trestní řízení proti Gianpaolu Paolettimu a dalším
 (Věc C-218/15)
 (2015/C 262/06)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale ordinario di Campobasso
 Účastníci původního trestního řízení
 Gianpaolo Paoletti, Umberto Castaldi, Domenico Faricelli, Antonio Angelucci, Mauro Angelucci, Antonio D’Ovidio, Camillo Volpe, Alfredo Viali, Giampaolo Canzano, Raffaele Di Giovanni, Antonio Della Valle
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 7 EÚLP, článek 49 Listiny základních práv Evropské unie vyhlášené v Nice dne 7. prosince 2000 a článek 6 [SEU] vykládat tak, že přistoupení Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007 má za následek zrušení trestného činu upraveného a trestaného v článku 12 legislativního nařízení č. 286/1998 (jediné znění [o přistěhovalectví]) o napomáhání přistěhovalectví a pobytu rumunských státních příslušníků na území italského státu?
 2)
 Je třeba výše uvedené články vykládat v tom smyslu, že brání členskému státu v uplatnění zásady retroaktivního použití mírnějšího trestu (in mitius) ve vztahu k osobám, které před 1. lednem 2007 (či jiným následným datem uvádějícím, že Smlouva nabyla plné účinnosti), tj. dnem, kdy přistoupení Rumunska k Evropské unii nabylo účinnosti, porušily článek 12 legislativního nařízení č. 286/1998 (jediné znění o přistěhovalectví) napomáháním přistěhovalectví rumunských státních příslušníků, které již není trestným činem od 1. ledna 2007?


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 10. února 2016 – Prospector Offshore Drilling SA, Prospector Rig 1 Contracting Company SARL, Prospector Rig 5 Contracting Company SARL, Ensco plc, Ensco Offshore UK Limited, Rowan Companies plc, Rowan Cayman Limited, v. Her Majesty's Treasury, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Věc C-72/16)
 (2016/C 136/23)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Prospector Offshore Drilling SA, Prospector Rig 1 Contracting Company SARL, Prospector Rig 5 Contracting Company SARL, Ensco plc, Ensco Offshore UK Limited, Rowan Companies plc, Rowan Cayman Limited
 Žalovaní: Her Majesty's Treasury, Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Předběžné otázky
 1.
 Brání články 49, 56 nebo 63 SFEU právním předpisům, jako je část 8ZA zákona o dani z příjmu právnických osob z roku 2010, která upravuje daňové úlevy pro výdaje uplatnitelné ve vztahu k ziskům společnosti zdanitelným ve Spojeném království, které poskytují vrtné služby v ropném průmyslu („ropný dodavatel“) z činností („dotčený obchod“), které zahrnují použití určitých typů aktiv („příslušná aktiva“) pronajatých od osoby „propojených“ s ropným dodavatelem tím, že:
 1.1.
 pro účely výpočtu zisků z dotčeného obchodu, ukládá předem stanovenou horní hranici pro započitatelnost plateb na leasing příslušných aktiv od propojených osob, vypočtenou na základě původní pořizovací ceny najatého aktiva;
 1.2.
 uvádí, že výše plateb, které byly takto zamítnuty na základě horní hranice, mohou být započteny vůči ziskům zdanitelným ve Spojeném království (pokud existují) ropného dodavatele nebo jiných společností v rámci stejné skupiny, které neplynou z dotčeného obchodu; a dále
 1.3.
 vyčleňuje zisky z dotčeného obchodu tím, že brání Spojenému království, aby vynaložené náklady nebo ztráty vzniklé ve Spojeném království či ztráty, které nevznikly ve Spojeném království kdekoliv ve skupině ropného dodavatele byly započteny vůči ziskům z dotčeného obchodu, ale umožňují mu započíst vůči jiným ziskům (pokud existují)?
 2.
 Konkrétně, brání články 49, 56 nebo 63 SFEU takové právní úpravě za okolností, kdy:
 2.1.
 ropný dodavatel podléhající britské korporační dani si najímá aktiva od propojené společnosti, která nepodléhá britské korporační dani a která je založena a má sídlo v jiném členském státě; nebo
 2.2.
 jsou dány okolnosti, jak je uvedeno v článku 2.1 výše a konkrétně ropný dodavatel je také založen a má sídlo v tomto jiném členském státě; nebo
 2.3.
 ropný dodavatel podléhající britské korporační dani je dceřinou společností mateřské společnosti, která má další dceřinou společnost, nepodléhající britské korporační dani, která je založena a má sídlo v třetí zemi a ropný dodavatel najímá svá aktiva od této dceřiné společnosti z třetí země;/nebo
 2.4.
 nastane jakákoliv jiná kombinace místa založení a/nebo platného režimu zdanění, která je relevantní pro ropného dodavatele nebo pronajímatele vlastnícího aktiva?
 3.
 Byly by některé z odpovědí výše jiné, pokud by obecně, nebo v tomto konkrétním případě [žalobkyň], skupiny vlastnící vrtné plošiny a poskytující vrtné služby ve Spojeném království neměly žádný významný čistý zisk ve Spojeném království krom vrtné činnosti?
 4.
 Byly by kterékoliv z odpovědí výše jiné, pokud by účelem napadených ustanovení bylo zabránit vyhýbání se dani zavedením uměle roztříštěné struktury společnosti, která by neměla žádné skutečné hospodářské odůvodnění mimo skupinu?


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/28
 Žaloba podaná dne 21. května 2010 — Graf-Syteco v. OHIM — Teco Electric & Machinery (SYTECO)
 (Věc T-229/10)
 2010/C 195/45
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Graf-Syteco GmbH & Co. KG (Tuningen, Německo) (zástupce: T. Kieser, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Teco Electric & Machinery Co. Ltd (Taipai, Taiwan)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 změnit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. února 2010 ve věci R 230/2009-1 změnit tak, že se námitky č. B 1 112 889 ze dne 5. února 2007 založené na německé kombinované ochranné známce č. 30 327 439, britské a severoirské kombinované ochranné známce č. 233 226, kombinované ochranné známce Benelux č. 742 535 a španělské kombinované ochranné známce č. 2 545 860 TECO zamítají;
 —
 podpůrně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. února 2010 ve věci R 230/2009-1;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SYTECO“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 37 a 42
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Teco Electric & Machinery Co. Ltd.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Čtyři národní obrazové ochranné známky, které obsahují slovní prvek „TECO“, pro výrobky zařazené do tříd 7, 9 a 11.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí námitek.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 11. června 2015 – Beca Engineering Srl v. Ministero dell’Interno
 (Věc C-285/15)
 (2015/C 302/19)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Beca Engineering Srl
 Odpůrce: Ministero dell’Interno
 Předběžná otázka
 Brání směrnice Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků (1), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882 z roku 2003 ze dne 29. září 2003 (2), tomu, aby komíny musely „být zhotoveny z nehořlavých materiálů“ podle ustanovení obsaženého v příloze IX k páté části, část II legislativního nařízení č. 152 ze dne 3. dubna 2006, týkající se „Zařízení pro vytápění domácností“, které nebylo předmětem oznámení?
 (1) Úř. věst. L 40, s. 12.
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003 o přizpůsobení ustanovení týkajících se výborů, které jsou nápomocny Komisi při výkonu jejích prováděcích pravomocí, stanovených v právních aktech Rady přijatých postupem podle článku 251 Smlouvy o ES, ustanovením rozhodnutí 1999/468/ES (Úř. věst. L 284, s. 1).


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. listopadu 2015 – Řecko v. Komise
 (Věc T-107/14) (1)
 („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Nařízení (ES) č. 1782/2003 - Režim nároků ze systému jednotných plateb - vnitrostátní rezerva - Kritéria pro přiznání - Riziko pro fond - Podmíněnost“)
 (2016/C 016/35)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: původně I. Chalkias, E. Leftheriotou a A. Vasilopoulou, poté M. Kanellopoulos, E. Leftheriotou a A. Vasilopoulou, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Rossi a D. Triantafyllou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2013/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 338, s. 81), v rozsahu, v němž se týká Řecké republiky
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž ukládá Řecké republice paušální opravu týkající se přiznání nároků z vnitrostátní rezervy a v němž Evropská komise ukládá Řecké republice finanční opravu za rok 2008, týkající se podmíněnosti.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 28.4.2014.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/38
 Žaloba podaná dne 30. července 2012 — El Hogar Perfecto del Siglo XXI v. OHIM — Wenf International Advisers (vývrtka)
 (Věc T-337/12)
 2012/C 287/68
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: El Hogar Perfecto del Siglo XXI, SL (Madrid, Španělsko) (zástupci: C. Ruiz Gallegos a E. Veiga Conde, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Wenf International Advisers Ltd (Tortola, Britské Panenské ostrovy)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. června 2012 ve věci R 89/2011-3;
 —
 uložil OHIM a vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, jenž je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: průmyslový vzor vývrtky — průmyslový vzor Společenství č. 0 0083 0831-0001
 Majitelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Wenf International Advisers Ltd
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: vnitrostátní průmyslový vzor otvíráku na lahve
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: vyhovění návrhu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení článku 4 a čl. 6 odst. 1 nařízení č. 6/2002
 —
 porušení článku 4 a čl. 6 odst. 2 nařízení č. 6/2002


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/53
 Žaloba podaná dne 29. října 2012 — Internationaler Hilfsfonds v. Komise
 (Věc T-482/12)
 2013/C 26/106
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Internationaler Hilfsfonds eV (Rosbach, Německo) (zástupce: H.-H. Heyland, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil konkludentní rozhodnutí žalované, kterým zamítla druhotný návrh žalobce ze dne 4. října 2012;
 —
 podpůrně, částečně zrušil rozhodnutí žalované ze dne 28. srpna 2012 z důvodu nedodržení závazků obsažených v rozsudku Tribunálu ze dne 22. května 2012 ve věci T-300/10;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce v zásadě, že Komise ve svém rozhodnutí částečně nedodržela závazky obsažené v rozsudku Tribunálu ze dne 22. května 2012 ve věci T-300/10 (Internationaler Hilfsfonds v. Komise, dosud nezveřejněný ve Sbírce řízení).


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/43
 Žaloba podaná dne 21. května 2007 – Behmer v. Parlament
 (Věc F-47/07)
 (2007/C 170/82)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Joachim Behmer (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 konstatovat protiprávnost rozhodnutí předsednictva Parlamentu týkajícího se „politiky povyšování a plánování služebních postupů“ ze dne 6. července 2005 a „prováděcích opatření týkajících se udělování bodů za zásluhy a pro povýšení“ ze dne 25. července 2005;
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepovýšit žalobce do platové třídy A*13 s účinkem k 1. lednu 2005 za hodnotící období 2005;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, úředník Evropského parlamentu platové třídy AD 12, v současné době místopředseda Union syndicale Luxembourg, namítá protiprávnost rozhodnutí uvedených u první odrážky výše, které kvalifikuje jako obecná prováděcí ustanovení ve smyslu článku 110 služebního řádu úředníků Evropských společenství (dále jen „služební řád“), jež měla tedy být přijata postupem stanoveným v tomto článku.
 Žalobce krom toho uvádí porušení článku 45 služebního řádu a zásad očekávání služebního postupu, rovného zacházení, povinnosti uvést odůvodnění, jakož i existenci zjevně nesprávného posouzení. Uplatňuje zejména, že správní orgán poté, co v důsledku jeho první stížnosti zrušil rozhodnutí udělit mu 2 body za zásluhy, jej měl povýšit do platové třídy AD 13.
 Konečně žalobce tvrdí, že byl předmětem diskriminace z důvodu svých činností zastupování zaměstnanců, což je porušením článku 1d a článku 24b služebního řádu, čl. 1 šestého pododstavce přílohy II služebního řádu, jakož i článku 17 rámcové dohody mezi Evropským parlamentem a odborovými nebo profesními organizacemi zaměstnanců orgánu ze dne 12. července 1990.


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/16
 Žaloba podaná dne 6. července 2010 — Seven Towns Ltd v. OHIM
 (Věc T-293/10)
 ()
 2010/C 260/22
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Seven Towns Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: E. Schäfer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Částečně zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. dubna 2010 ve věci R 1475/2009-1 v rozsahu, v jakém zamítá přihlášku ochranné známky Společenství č. 5650817;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení včetně nákladů vynaložených žalobkyní na právní zastoupení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Barevná per se ochranná známka popsaná jako „šest ploch geometricky uspořádaných do tří dvojic souběžných ploch, přičemž každá dvojice je kolmo ke dvěma ostatním dvojicím a i) jakékoli dvě sousedící plochy mají odlišnou barvu, a ii) každá plocha má mřížovitou strukturu tvořenou černým ohraničením, jež plochu rozděluje na devět dílů“. Uvedené barvy jsou červená (PMS 200C); zelená (PMS 347C); modrá (PMC 293C); oranžová (PMS 021C); žlutá (PMS 012C); bílá a černá, pro zboží třídy 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 5650817.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství č. 5650817.
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně na podporu žaloby předkládá dva žalobní důvody.
 Prvním žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu řádného řízení, neboť porušuje čl. 80 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 53a) nařízení Komise (ES) č. 2868/95, neboť odvolací senát nesprávně přezkoumal podstatu věci.
 Druhým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí porušuje její právo na řádný proces, neboť porušuje čl. 64 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 207/2009, neboť rozhodnutí odvolacího senátu je založeno na zcela novém argumentu a žalobkyně nebyla vyzvána, aby se k němu vyjádřila.


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 25. února 2016 – Skatteministeriet v. T Danmark
 (Věc C-116/16)
 (2016/C 270/29)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Skatteministeriet
 Žalovaná: T Danmark
 Předběžné otázky
 1.
 Je podmínkou k tomu, aby se členský stát mohl dovolávat čl. 1 odst. 2 směrnice (1) týkajícího se použití vnitrostátních předpisů potlačujících daňové úniky a zneužívání daňových předpisů, že dotyčný členský stát přijal zvláštní vnitrostátní předpis provádějící čl. 1 odst. 2 směrnice nebo že vnitrostátní právní úprava obsahuje obecná ustanovení či zásady týkající se daňových úniků a zneužití daňových předpisů, které lze vykládat v souladu s čl. 1 odst. 2?
 1.1
 V případě kladné odpovědi na otázku 1, lze § 2 odst. 1 písm. c) zákona o korporační dani, který stanoví, že „podmínkou je osvobození od zdanění dividend [...] podle ustanovení směrnice Rady 90/435/EHS o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států“, považovat za zvláštní vnitrostátní předpis ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice?
 2.
 Je ustanovení ve smlouvě o zamezení dvojímu zdanění, která byla sepsána podle vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, kterou uzavřely dva členské státy a podle níž jsou vyplacené dividendy zdaňovány v závislosti na tom, zda je příjemce dividend považován za skutečného vlastníka dividend, smluvním ustanovením, které zamezuje zneužívání daňových předpisů ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice?
 3.
 Odpoví-li Soudní dvůr na otázku 2 kladně, mají obsah pojmu „skutečný vlastník“ vymezit vnitrostátní soudy, nebo má být daný pojem při uplatnění směrnice 90/435/EHS vykládán tak, že je třeba pojmu, který je předmětem posouzení Soudního dvora EU, přisoudit v rámci unijního práva specifický význam?
 4.
 Odpoví-li Soudní dvůr na otázku 2 kladně a na otázku 3 odpoví tak, že není na vnitrostátních soudech, aby vymezily obsah pojmu „skutečný vlastník“, má se daný pojem vykládat tak, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu, jež za takových okolností, jaké nastaly v projednávané věci, získá dividendy od dceřiné společnosti z druhého členského státu, je „skutečným vlastníkem“ těchto dividend ve smyslu výkladu tohoto pojmu v rámci unijního práva?
 (a)
 Má být pojem „skutečný vlastník“ vykládán v souladu s příslušným pojmem nacházejícím se v čl. 1 odst. 1 směrnice 2003/49/ES („směrnice o úrocích a licenčních poplatcích“), ve spojení s čl. 1 odst. 4 této směrnice?
 (b)
 Je třeba tento pojem vykládat pouze s ohledem na komentář k článku 10 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku z roku 1977 (odstavec 12), anebo lze při výkladu použít i následné komentáře včetně dodatků z roku 2003 týkajících se „prostřednických společností“ a dodatků z roku 2014 týkajících se „smluvních či zákonných povinností“?
 (c)
 Jaký význam má pro posouzení otázky, zda je nutno příjemce dividend považovat za „skutečného vlastníka“, skutečnost, že příjemce dividend má smluvní nebo zákonem stanovenou povinnost převést úroky na jinou osobu?
 (d)
 Jaký význam má pro posouzení otázky, zda je nutno příjemce dividend považovat za „skutečného vlastníka“, skutečnost, že předkládající soud dospěl po posouzení skutkového stavu k závěru, že příjemce — který nemá povinnost převést přijatý úrok na jinou osobu na základě smlouvy ani zákona — nemá „plné“ právo na to „požívat a užívat“ úrok ve smyslu komentáře z roku 2014 ke vzorové úmluvě o daních z příjmu a majetku z roku 1977?
 5.
 Za předpokladu, že existují „vnitrostátní předpisy nezbytné k potlačení daňových úniků a zneužívání daňových předpisů“, viz čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS, že společnost (A), která je rezidentem jednoho členského státu, vyplatila dividendy mateřské společnosti (B) z druhého členského státu, která je převedla své mateřské společnosti (C) se sídlem mimo EU/EHP, která obratem převedla finanční prostředky své mateřské společnosti (D), která má sídlo také mimo EU/EHP, že mezi prvně uvedeným státem a státem, ve kterém má sídlo společnost C, nebyla uzavřena žádná smlouva o zamezení dvojímu zdanění, že nebyla uzavřena žádná smlouva o zamezení dvojímu zdanění mezi prvně uvedeným státem a státem, ve kterém má sídlo společnost D, a že prvně uvedený stát by tedy podle svých právních předpisů nemohl uvalit srážkovou daň z dividend vyplacených společností A společnosti D, pokud by byla společnost D přímým vlastníkem společnosti A, dochází ke zneužívání daňových předpisů ve smyslu směrnice, takže společnost B není touto směrnicí chráněna?
 6.
 Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS osvobozena od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), brání článek 49 SFEU ve spojení s článkem 54 SFEU právní úpravě, podle které posledně uvedený členský stát zdaňuje dividendy mateřské společnosti, která je rezidentem druhého členského státu, přičemž dotyčný členský stát považuje rezidentní mateřské společnosti za jinak podobných okolností za osvobozené od daně z takových dividend?
 7.
 Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS osvobozena od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), a mateřská společnost v tomto druhém členském státě zde má omezenou povinnost k dani z těchto dividend, brání článek 49 SFEU ve spojení s článkem 54 SFEU právní úpravě, podle níž tento druhý členský stát vyžaduje, aby společnost, která má povinnost srazit daň u zdroje (dceřiná společnost), zaplatila v případě prodlení s platbou srážkové daně úrok z prodlení ve vyšší úrokové sazbě, než je sazba úroku z prodlení, kterou tento členský stát stanoví pro pohledávky z korporační daně za společností, která je rezidentem téhož členského státu?
 8.
 Odpoví-li Soudní dvůr na otázku 2 kladně a na otázku 3 odpoví tak, že není na vnitrostátních soudech, aby vymezily obsah pojmu „skutečný vlastník“, a nelze-li na tomto základě považovat společnost (mateřskou společnost), která je rezidentem jednoho členského státu, za osvobozenou od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), podle směrnice 90/435/EHS, je posledně uvedený členský stát povinen podle směrnice 90/435/EHS nebo čl. 4 odst. 3 SEU určit, koho v takovém případě považuje za skutečného vlastníka?
 9.
 Pokud se má za to, že společnost, která je rezidentem jednoho členského státu (mateřská společnost), není podle směrnice 90/435/EHS osvobozena od srážkové daně z dividend přijatých od společnosti, která je rezidentem druhého členského státu (dceřiná společnost), brání článek 49 SFEU ve spojení s článkem 54 SFEU (a subsidiárně článek 63 SFEU) jako celek či zvlášť takové právní úpravě, podle níž:
 (a)
 druhý členský stát vyžaduje, aby dceřiná společnost srazila u zdroje daň z těchto dividend, a stanoví, že tato osoba má povinnost odvést orgánům daň, kterou nesrazila u zdroje, jestliže povinnost srazit daň u zdroje neplatí v případě, že je mateřská společnost rezidentem tohoto druhého členského státu?
 (b)
 druhý členský stát vypočte z dlužné srážkové daně úrok z prodlení?
 Soudní dvůr EU je žádán, aby odpověď na otázky 6 a 7 zahrnul do odpovědi na otázku 9.
 10.
 Za okolností, kdy:
 (1)
 společnost (mateřská společnost), která je rezidentem jednoho členského státu, splňuje požadavek stanovený ve směrnici 90/435/EHS, který spočívá v tom, že (v roce 2011) vlastnila alespoň 10 % kapitálu společnosti (dceřiné společnosti), která je rezidentem druhého členského státu;
 (2)
 se má za to, že mateřská společnost není osvobozena od srážkové daně z dividend vyplacených dceřinou společností podle čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS;
 (3)
 se (přímý či nepřímý) akcionář, resp. (přímí či nepřímí) akcionáři, mateřské společnosti se sídlem v zemi mimo EU/EHS, považují za skutečného vlastníka (skutečné vlastníky) předmětných dividend;
 (4)
 výše uvedený (přímý či nepřímý) akcionář, resp. výše uvedení (přímí či nepřímí) akcionáři, rovněž nesplňují výše zmíněný kapitálový požadavek;
 brání článek 63 SFEU právní úpravě, podle které členský stát, ve kterém sídlí dceřiná společnost, zdaňuje předmětné dividendy, pokud má za to, že rezidentní společnosti, které splňují kapitálový požadavek stanovený ve směrnici 90/435/EHS, tj. že ve zdaňovacím období 2011 vlastní alespoň 10 % kapitálu ve společnosti vyplácející dividendy, jsou osvobozeny od daně z takových dividend?
 (1) Směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. 1990, L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147).


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/32
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. července 2007 – Bouychou v. Komise
 (Věc T-344/04) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Rozhodnutí nařizující vrácení státních podpor, které Francie poskytla společnosti Stardust Marine - Zrušení rozhodnutí rozsudkem Soudního dvora“)
 (2007/C 211/62)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Denis Bouychou, komisař pro provedení plánu prodeje společnosti Stardust Marine (Paříž, Francie) (zástupci: B. Vatier a M. Verger, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a C. Giolito, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na náhradu škody údajně způsobené rozhodnutím Komise 2000/513/ES ze dne 8. září 1999 týkajícím se podpor, které Francie poskytla podniku Stardust Marine, zastoupenému D. Bouychouem jakožto komisařem pro provedení plánu
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá jako neopodstatněná.
 2)
 Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/21
 Žaloba podaná dne 6. června 2011 — Heitkamp BauHolding v. Komise
 (Věc T-287/11)
 2011/C 238/39
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Heitkamp BauHolding GmbH (Herne, Německo) (zástupce: W. Niemann, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 26. ledna 2011, ve znění ze dne 15. dubna, ve věci C-720/10 (podle informací žalobkyně dosud nezveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie) a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby následující žalobní důvody.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že ustanovení o ozdravení stanovené v § 8c odst. 1a německého zákona o dani z příjmu právnických osob (Körperschaftssteuergesetz, dále jen „KStG“) nepředstavuje podporu ve smyslu článku 107 SFEU. Podle žalobkyně se žalovaná dopustila pochybení již klasifikací referenčního systému, jelikož za referenční systém považovala „ustanovení o převodu ztrát společností, jejichž podíly jsou předmětem převzetí“. Žalobkyně má naopak za to, že převod ztrát na dobu neurčitou je ve skutečnosti referenčním systémem, jelikož se takový převod uplatní rovněž u daně z příjmu právnických osob jakožto důsledek objektivní zásady čistého zisku.
 —
 Žalobkyně v důsledku toho tvrdí, že zrušení převodu ztrát, stanovené v § 8c KStG, musí být kvalifikováno jako výjimka, zatímco ustanovení o ozdravení stanovené v § 8c odst. 1a KStG se spokojuje, jakožto výjimka z tohoto zrušení, s obnovením obecného pravidla, které umožňuje, aby se zásada proporcionality kapacit pro spoluúčast na financování veřejných závazků (Leistungsfähigkeitsprinzip) použila rovněž na případy ozdravení.
 —
 Přestože žalovaná uvádí, že „KStG, v platném znění, představuje referenční systém“, nerespektuje podle žalobkyně, že se právní situace v Německu po vstupu zákona o urychlení hospodářského oživení (Wachstumsbeschleunigungsgesetz) změnila. Žalobkyně zdůrazňuje, že po zavedení ustanovení o skrytých rezervách v § 8c KStG mohou být ztráty ve zdravých podnicích i nadále odečítány nebo převáděny, pokud je změna držitelů podílů omezena na částku nižší nebo rovnu skrytým rezervám. Žalobkyně má z tohoto pohledu za to, že na ustanovení o skrytých rezervách zdravých podniků lze nahlížet jako na doplněk ustanovení o ozdravení podniků v krizi, jelikož v opačném případě by byly podniky vyžadující ozdravení ze strukturálního pohledu znevýhodněny.
 —
 Na rozdíl od výtky formulované Komisí se žalobkyně domnívá, že ustanovení o ozdravení, zavádějící nerovnost mezi hospodářsky zdravými podniky a podniky vyžadujícími ozdravení, není selektivním opatřením, ale je naopak zhmotněním zásady proporcionality kapacit pro spoluúčast na financování veřejných závazků, která je odjakživa uznávána německou ústavou (Grundgesetz). Podle žalobkyně taková nerovnost přispívá k vnitřní logice referenčního systému. Žalobkyně má v tomto ohledu za to, že ustanovení o ozdravení je v souladu se základními nebo hlavními zásadami německého daňového systému.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že s ohledem na zásady, na nichž je ustanovení o ozdravení založeno, je vložení tohoto ustanovení do § 8c KStG každopádně opatřením „odůvodněným povahou nebo vnitřní strukturou daňového systému“, přičemž toto opatření ostatně umožňuje odrážet vnitřní strukturu daňového systému pouze částečně.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/24
 Žaloba podaná dne 11. července 2012 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-333/12)
 2012/C 287/46
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, C. Vrignon a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/65/ES (1) ze dne 11. prosince 2007, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, a v každém případě tím, že Komisi tyto předpisy neoznámila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 této směrnice;
 —
 uložit Polské republice v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále za nesplnění povinnosti informovat o provedení směrnice 2007/65 ve výši 112 190,40 eur denně, ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 19. prosince 2011.
 (1) Úř. věst. L 332, s. 27.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Spojené království) dne 19. ledna 2009 – The Motor Insurers' Bureau v. Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
 (Věc C-26/09)
 2009/C 90/13
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: The Motor Insurers' Bureau
 Žalované: Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
 Předběžné otázky
 Otázka 1
 a)
 V případě, že vnitrostátní právo členského státu stanoví, že náklady vynaložené obětí nehody motorového vozidla na následný pronájem náhradního motorového vozidla, jsou vymahatelné vůči povinné osobě, umožňuje čl. 1 odst. 4 směrnice (1), aby MIB vyloučila jakoukoliv povinnost nahradit takové náklady, pokud bude náhrada škody nakonec zaplacena pojistiteli, který uzavřel pojištění událostí nastalých po nehodě pokrývající náklady pronájmu v případě jejich nevymahatelnosti od povinné osoby?
 b)
 V případě záporné odpovědi na otázku 1.a), je možné omezit náhradu škody vyplácené MIB na výši případného pojistného, jež je splatné pojistitelům, kteří uhradili náklady pronájmu vozidla?
 Otázka 2
 V případě záporné odpovědi na otázku 1 a):
 Je vnitrostátní soud povinen vykládat Uninsured Drivers Agreement (dohodu o nepojištěných řidičích) v tom smyslu, že přiznává směrnici účinek v souladu se zásadami stanovenými Soudním dvorem v rozsudku ze dne 13. listopadu 1990, Marleasing v. La Comercial Internacional de Alimentacion (C 106/89, Recueil, s. I 4135). Jinými slovy, patří dohoda, jakou je Uninsured Drivers Agreement, mezi „veškerá pravidla vnitrostátního práva“, na který odkazuje třetí odrážka bodu 120 rozsudku Soudního dvora ze dne 5. října 2004, ve spojených věcech Pfeiffer v. Deutsches Rotes Kreuz (C 397/01 až C 403/01, Sb. rozh. s. I 8835) ?
 Otázka 3
 V případě záporné odpovědi na otázku 1.a):
 Má čl. 1 odst. 4 směrnice přímý účinek?
 Otázka 4
 V případě kladné odpovědi na otázku 3:
 a)
 pro účely posouzení, zda takový subjekt, jakým je MIB, je subjektem, vůči kterému lze uplatňovat ustanovení směrnice, která mohou mít přímý účinek:
 i)
 musí být toto posouzení provedeno podle kritérií stanovených Soudním dvorem v rozsudku ze dne 12. července, Foster v. British Gas (C 188/89, Recueil, s. I 3313)?
 ii)
 Pokud toto posouzení má být provedeno podle některých (nikoliv však všech) těchto kritérií nebo dodatečných kritérií, jaká kritéria mají být v této souvislosti použita?
 b)
 Přísluší výlučně vnitrostátnímu soudu, aby určil, zda určitý subjekt splňuje použitelná kritéria?
 c)
 Splňuje takový subjekt, jakým je MIB, kritéria, podle kterých lze vůči němu uplatňovat ustanovení směrnice, která mají přímý účinek?
 (1) Druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkající se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3)


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/26
 Žaloba podaná dne 31. října 2011 — Viejo Valle v. OHIM — Etablissements Coquet (kávový servis s drážkami)
 (Věc T-566/11)
 2012/C 32/55
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Viejo Valle, SA (L’Olleria, Španělsko) (zástupce: I. Temiño Ceniceros, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Etablissements Coquet SA (Saint Léonard de Noblat, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil tuto žaloby spolu s jejími přílohami za přípustnou;
 —
 zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. července 2011 ve věci R 1054/2010-3;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Vzor č. 384.912-0001, který představuje nádobí s dekorem; šálek na kávu s podšálkem
 Majitelka (průmyslového) vzoru Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství: Etablissements Coquet SA
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 6/2002, jelikož vzor Společenství představuje neoprávněné užití díla chráněného autorským právem podle právních předpisů členského státu
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 6/2002 a čl. 28 odst. 1 písm. b) bodu iii) nařízení č. 2245/2002 vzhledem k tomu, že žalovaná řádně nezdokumentovala chráněné dílo, na němž je založen návrh na neplatnost, ani jeho vlastnictví a jeho předmět.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Luleå tingsrätt — Švédsko) — Åklagaren v. Percy Mickelsson, Joakim Roos
 (Věc C-142/05) (1)
 („Směrnice 94/25/ES - Sbližování právních předpisů - Rekreační plavidla - Zákaz používání vodních skútrů mimo veřejně splavné vodní cesty - Články 28 ES a 30 ES - Opatření s rovnocenným účinkem - Přístup na trh - Překážka - Ochrana životního prostředí - Přiměřenost“)
 2009/C 180/02
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Luleå tingsrätt
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Åklagaren
 Žalovaní: Percy Mickelsson, Joakim Roos
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Luleå tingsrätt — Výklad článků 28 ES až 30 ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/44/ES ze dne 16. června 2003, kterou se mění směrnice 94/25/ES o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se rekreačních plavidel (Úř. věst. L 214, s. 18; Zvl. vyd. 13/31, s. 409) — Zákaz používání vodních skútrů mimo veřejně splavné vodní cesty
 Výrok
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/25/ES ze dne 16. června 1994 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se rekreačních plavidel, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/44/ES ze dne 16. června 2003, nebrání vnitrostátní právní úpravě, která z důvodů ochrany životního prostředí zakazuje používání vodních skútrů mimo určené vodní cesty.
 Články 28 ES a 30 ES takové vnitrostátní právní úpravě nebrání za podmínky, že
 —
 příslušné vnitrostátní orgány jsou povinny přijmout prováděcí opatření stanovená za účelem určení vodních ploch nacházejících se mimo veřejně splavné vodní cesty, na kterých mohou být vodní skútry používány,
 —
 tyto orgány skutečně vykonaly pravomoc, která jim byla v tomto ohledu svěřena, a určily vodní plochy odpovídající podmínkám stanoveným vnitrostátní právní úpravou a
 —
 taková opatření byla přijata v přiměřené lhůtě po vstupu této právní úpravy v platnost.
 Přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil, zda tyto podmínky byly ve věci dotčené v původním řízení splněny.
 (1) Úř. věst. C 143, 11.6.2005.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podané usnesením Bundesgerichtshof ze dne 11. října 2004 ve věci Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH proti dědicům zůstavitele Dietera Deppeho: 1. Ulrichu Deppemu, 2. Hanne-Rose Deppe, 3. Thomasi Deppemu, 4. Matthiasi Deppemu, 5. Christine Urban roz. Deppe (C-7/05), proti Siegfriedu Hennigsovi (C-8/05) a Harmutu Lübbemu (C-9/05)
 (Věc C-7/05, C-8/05, C-9/05)
 (2005/C 82/15)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesgerichtshof ze dne 11. října 2004 ve věci Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH proti dědicům zesnulého Dietera Deppeho: 1. Ulrich Deppe, 2. Hanne-Rose Deppe, 3. Thomas Deppe, 4. Matthias Deppe, 5. Christine Urban roz. Deppe (C-7/05), proti Siegfriedu Hennigsovi (C-8/05) a Harmutu Lübbemu (C-9/05), které došlo kanceláři Soudního dvora dne 14. ledna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Bundesgerichtshof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je dodržen požadavek vyměření úhrady ve smyslu čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1768/95 (1), že výše úhrady musí být „výrazně nižší“ než částka, která je požadována na stejném území za licenční výrobu rozmnožovacího materiálu téže odrůdy, také tehdy, pokud je úhrada vyměřena paušálně jako 80 % této částky?
 2)
 Obsahuje čl. 5 odst. 4 a 5 nařízení (ES) č. 2605/98 (2) hodnotové určení výše úhrady za přesévání stanovené zákonem?
 Pokud ano: Je toto určení výrazem obecné myšlenky také pro přesévání, která se uskutečnila před vstupem nařízení (ES) č. 2605/98 v platnost?
 3)
 Zahrnuje úloha dohody mezi organizacemi držitelů odrůdových práv nebo zemědělců jakožto pokynů ve smyslu čl. 5 odst. 4 nařízení (ES) č. 2605/98, že tato, je-li stanovena zákonem, bude ve svých ústředních prvcích (parametry výpočtu) převzata i tehdy, jestliže nejsou držiteli odrůdových práv při výpočtu podle zákona známy všechny potřebné parametry ležící ve sféře zemědělce, které jsou nutné pro výpočet úhrady na základě dohody, a jestliže mu v tomto ohledu nepřísluší proti zemědělci také nárok na sdělení odpovídajících skutečností?
 4)
 Stanoví čl. 5 odst. 5 nařízení (ES) č. 2605/98 horní hranici úhrady smluvních nebo zákonných úprav?
 5)
 Může být přibrána dohoda mezi profesními skupinami jakožto pokyn ve smyslu čl. 5 odst. 4 nařízení (ES) č. 2605/98, když sazba úhrady překračuje 50 % částky podle čl. 5 odst. 5 nařízení (ES) č. 2605/98?
 (1) Úř. věst. L 173, s. 14.
 (2) Úř. věst. L 328, s. 6.