text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/2
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Itálie) — Maria Catena Rita Pignataro v. Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso
 (Věc C-535/08) (1)
 („Podmínky volitelnosti v regionálních volbách - Požadavek bydliště v dotyčném regionu - Články 17 ES a 18 ES - Základní práva - Chybějící souvislost s právem Společenství - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
 2009/C 167/03
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Maria Catena Rita Pignataro
 Žalovaní: Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania, Ufficio Centrale Regionale per l'elezione del Presidente dell'Assemblea Regionale Siciliana c/o Corte d'Appello di Palermo, Assemblea Regionale Siciliana, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Ministero dell’Economia, Andrea Vitale, Antonino Di Guardo, Fabio M. Mancuso
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Výklad článku 6 EU, článku 3 prvního Dodatkového protokolu k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, článku 2 Protokolu č. 4 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a článku 25 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech — Výklad článků 17 ES a 18 ES — Slučitelnost regionálních právních předpisů omezujících pasivní volební právo italského státního příslušníka na základě požadavku bydliště v regionu
 Výrok
 1)
 Články 17 ES a 18 ES nebrání vnitrostátní právní úpravě, která v takové situaci, jako je situace dotčená ve věci v původním řízení, mezi podmínkami volitelnosti do regionálního shromáždění stanoví povinnost bydliště v dotyčném regionu v okamžiku předložení kandidatury.
 2)
 Soudní dvůr Evropských společenství je zjevně nepříslušný k tomu, aby odpověděl na první otázku položenou Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia.
 (1) Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 15. prosince 2005
 ve věci C-96/05: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/65/ES - Roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky některých forem společností - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2006/C 48/19)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-96/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 21. února 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnci: G. Braun a G. Zavvos) proti Řecké republice (zmocněnkyně: N. Dafniou), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Schiemann, předseda senátu, M. Ilešič (zpravodaj) a E. Levits, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Řecká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/65/ES ze dne 27. září 2001, kterou se mění směrnice 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS, pokud se jedná o pravidla oceňování pro roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky některých forem společností, bank a ostatních finančních institucí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2.
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 93, 16.4.2005.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/36
 Žaloba podaná dne 7. října 2014 – CEAHR v. Komise
 (Věc T-712/14)
 (2015/C 007/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Confédération Européenne des Associations d’Horlogers-Réparateurs (CEAHR) (Brusel, Belgie) (zástupci: P. Mathijsen a P. Dyrberg, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2014) 5462 final ze dne 29. července 2014;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 5462 final ze dne 29. července 2014 ve věci AT.39097 – Opravy hodinek, kterým Komise odmítla stížnost žalobkyně podle čl. 7 odst. 2 nařízení č. 773/2004 (1) týkající se odmítnutí několika výrobců prestižních nebo luxusních hodinky dodávat náhradní díly nezávislým opravářům.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že i) zjištění Komise jsou založena na zjevně nesprávném právním posouzení a posouzení skutkového stavu, ii) napadené rozhodnutí neposkytuje odpovídající odůvodnění zjištění Komise a iii) je výsledkem řízení, během kterého Komise důkladně nepřezkoumala právní ani faktické skutečnosti uvedené ve stížnosti, a to v rozporu s právem žalobkyně na řádnou správu.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků [101 SFEU] a [102 SFEU] (Úř. věst. 2004, L 123, s. 18; Zvl. vyd. 08/003, s. 81).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/22
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Verona – Itálie) – Shamim Tahir v. Ministero dell'Interno, Questura di Verona
 (Věc C-469/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2003/109/ES - Článek 2, čl. 4 odst. 1, čl. 7 odst. 1 a článek 13 - ‚Povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – EU‘ - Podmínky vydání - Oprávněný a nepřetržitý pobyt v hostitelském členském státě po dobu pěti let předcházející podání žádosti o povolení - Osoba, která je v rodinném vztahu s dlouhodobě pobývajícím rezidentem - Příznivější vnitrostátní ustanovení - Účinky“)
 2014/C 315/32
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Verona
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Shamim Tahir
 Žalovaní: Ministero dell'Interno, Questura di Verona
 Výrok
 1)
 Článek 4 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/51/EU ze dne 11. května 2011, musí být vykládány v tom smyslu, že rodinný příslušník, jak je definován v čl. 2 písm. e) uvedené směrnice, osoby, která již získala postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, nemůže být osvobozen od povinnosti splnit podmínku stanovenou v čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice, podle které za účelem získání uvedeného postavení musí státní příslušník třetí země pobývat bezprostředně před podáním dotčené žádosti oprávněně a nepřetržitě na území dotčeného členského státu po dobu pěti let.
 2)
 Článek 13 směrnice 2003/109, ve znění směrnice 2011/51, musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje, aby členský stát udělil za výhodnějších podmínek, než jsou podmínky stanovené v uvedené směrnici, rodinnému příslušníkovi ve smyslu čl. 2 písm. e) uvedené směrnice, povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – EU.
 (1) Úř. věst. C 52, 22. 2. 2014.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Fabrizio Cariulo v. Ministero dell’Interno
 (Věc C-173/10)
 (2010/C 161/47)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Fabrizio Cariulo
 Žalovaný: Ministero dell’Interno
 Předběžná otázka
 Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém ..., který mimo jiné stanoví:
 a)
 existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;
 b)
 existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);
 c)
 případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/9
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 17. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Swiss Caps AG v. Hauptzollamt Singen
 (Spojené věci C-410/08 až C-412/08) (1)
 („Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení - Čísla 1515, 1517, 2106 a 3004 - Želatinové kapsle - Rybí olej, olej z pšeničných klíčků a z černuchy seté (černý kmín) - Pojem „obal“ “)
 2010/C 51/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Swiss Caps AG
 Žalovaný: Hauptzollamt Singen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Baden-Württemberg (Německo) — Výklad přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) — Čísla 1517 (Margarín; jedlé směsi nebo přípravky ze živočišných nebo rostlinných tuků nebo z olejů nebo frakcí různých tuků nebo olejů této kapitoly, jiné než jedlé tuky nebo oleje nebo jejich frakce čísla 1516) a 2106 (Potravinové přípravky, jinde neuvedené ani nezahrnuté) — Bod A odst. 5 písm. b) hlavy I první části přílohy I — Sazební zařazení přípravku tvořeného rybím olejem s přídavkem vitamínu E obsaženého v kapslích složených z želatiny, glycerolu a vody — Pojem obalu.
 Výrok
 Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2388/2000 ze dne 13. října 2000, musí být vykládána tak, že:
 —
 potravinové přípravky ve formě kapslí obsahujících 600 mg koncentrovaného rybího oleje lisovaného za studena a 22,8 mg koncentrovaného vitaminu E v kapsli sestávající z pouzdra složeného z 212,8 mg želatiny, 77,7 mg glycerolu a 159,6 mg čisté vody, které mají funkci potravinového doplňku;
 —
 potravinové přípravky ve formě kapslí obsahujících 580 mg oleje z pšeničných klíčků v kapsli sestávající z pouzdra tvořeného 250 mg škrobového granulátu, které mají funkci potravinového doplňku;
 —
 potravinové přípravky ve formě kapslí obsahujících 500 mg za studena lisovaného oleje z černého kmínu, 38,7 mg sojového oleje, 18,8 mg vitaminu E, 16 mg zahuštěného másla, 10 mg lecitinu, 8,2 mg vosku, 8 mg pantothenanu vápenatého, 0,2 mg listové kyseliny a 0,11 mg biotinu v kapsli sestávající z pouzdra složeného z 313,97 mg hydrolyzátu želatiny (47,3 % želatiny, 17,2 % glycerolu, 35,5 % vody), 4,3 mg pasty, která je z 50 % složena z oxidu titaničitého a z 50 % z glycerolu, jakož i z 1,73 mg pasty, která je z 25 % složena ze žlutého chinolinového laku a ze 75 % z glycerolu, které mají funkci potravinového doplňku,
 spadají pod číslo 2106 zmíněné kombinované nomenklatury.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.
 Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal administratif (Lucembursko) dne 16. ledna 2012 — Elodie Giersch, Benjamin Marco Stemper, Julien Taminiaux, Xavier Renaud Hodin, Joëlle Hodin v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-20/12)
 2012/C 98/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Elodie Giersch, Benjamin Marco Stemper, Julien Taminiaux, Xavier Renaud Hodin, Joëlle Hodin
 Žalované: Lucemburské velkovévodství
 Předběžné otázky
 Jsou s ohledem na zásadu rovného zacházení v rámci práva Společenství vyjádřenou v článku 7 nařízení č. 1612/68 (1) důvody vzdělávací a rozpočtové politiky uváděné lucemburským státem, tedy snaha podpořit nárůst podílu osob, které jsou držiteli vysokoškolského diplomu, který je v současné době v mezinárodním srovnání vzhledem k počtu obyvatel Lucemburska nedostatečný, přičemž tyto důvody by byly vážně ohroženy, pokud by lucemburský stát musel poskytovat finanční podporu vysokoškolského studia všem studentům tak, aby tito mohli absolvovat své vysokoškolské studium v kterékoli zemi světa, a to bez ohledu na jejich vazbu na společnost velkovévodství, což by mělo za následek nepřiměřené zatížení rozpočtu lucemburského státu, takovými důvody ve smyslu výše citované judikatury Společenství, které jsou způsobilé odůvodnit rozdílné zacházení, které vyplývá z požadavku pobytu, jehož splnění je pro účely přiznání podpory vysokoškolského studia vyžadováno jak od lucemburských státních příslušníkům, tak státních příslušníků jiných členských států?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15).


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko), dne 13. června 2017 – „Varna Holideis“ EOOD v. Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
 (Věc C-364/17)
 (2017/C 269/18)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Varna
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně:„Varna Holideis“ EOOD
 Žalovaný: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
 Předběžné otázky
 1.
 Je třeba čl. 90 odst. 1 a čl. 185 odst. 1 směrnice 2006/112 (1) vykládat v tom smyslu, že vyžadují opravu uplatněného odpočtu daně i v takovém v případě, o který se jedná ve věci v původním řízení, v němž právní jednání, u něhož byl uplatněn nárok na odpočet daně, bylo pravomocným rozsudkem prohlášeno za neplatné, nebo je v souvislosti s definicí uvedenou v čl. 14 odst. 1 směrnice 2006/112 třeba vycházet v takovém případě z toho, že k dodání nedošlo a daňový nárok od počátku nevznikl?
 2.
 Je třeba čl. 185 odst. 1 a 2 směrnice 2006/112 vykládat v tom smyslu, že v případě chybějící vnitrostátní právní úpravy pro opravu uplatněného odpočtu daně v případě prohlášení neplatnosti právního jednání rozsudkem, lze provést opravu na základě přímého použití čl. 90 odst. 1 směrnice?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/25
 Usnesení soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních ze dne 5. února 2010 — De Post v. Komise
 (Věc T-514/09 R)
 („Předběžné opatření - Veřejné zakázky - Nabídkové řízení Společenství - Návrh na odklad provádění a předběžné opatření - Nedostatek naléhavosti“)
 2010/C 80/45
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: De Post NV van publiek recht (Brusel, Belgie) (zástupci: R. Martens a B. Schutyser, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. Manhaeve a N. Bambara, zmocněnci, ve spolupráci s P. Wytinckem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh týkající se zaprvé odkladu provádění rozhodnutí, kterým Úřad pro publikace Evropské unie přidělil zakázku uvedenou ve výzvě k podávání nabídek číslo 10234 „Každodenní přeprava a distribuci Úředního věstníku, tiskovin, dalších periodik a publikací“ společnosti „Enterprises des Postes et Télécommunications Luxembourg“ a nikoliv žalobkyni; zadruhé, nařízení, aby nebylo přistoupeno k podpisu smlouvy uvedené ve výzvě k podávání nabídek, a zatřetí, pokud již smlouva byla uzavřena, odložení jejího provádění až do doby, kdy Tribunál rozhodne ve věci samé.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Patrizia Banchetti v. Ministero dell’Interno
 (Věc C-166/10)
 (2010/C 161/40)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Patrizia Banchetti
 Žalovaný: Ministero dell’Interno
 Předběžná otázka
 Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém ..., který mimo jiné stanoví:
 a)
 existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;
 b)
 existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);
 c)
 případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


text:
 8.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 439/28
 Žaloba podaná dne 12. května 2014 – Arvanitis a další v. Evropský parlament a další
 (Věc T-350/14)
 (2014/C 439/38)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Athanasios Arvanitis (Rhodos, Řecko) a dalších 47 žalobců (zástupce: Ch. Papadimitriou, advokát)
 Žalovaní: Evropský parlament, Evropská rada, Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka, Euroskupina
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 určil, že žalovaní nepřijali legislativní opatření nezbytná k tomu, aby při propuštění žalobců z bývalé společnosti Olympiaki Aeroporia, které bylo uloženo rozhodnutím Evropské komise, jež bylo do řeckého právního řádu provedeno zákonem č. 3717/2008, byly plně uplatněny obecné zásady unijního práva, a zejména směrnice o pracovních poměrech na dobu určitou;
 —
 přiznal žalobcům a všem zaměstnancům propuštěným z bývalé společnosti Olympiaki Aeroporia, prostřednictvím jakéhokoli unijního právního aktu – směrnice, nařízení nebo jiného unijního právního předpisu – s přímým účinkem možnost získat náhradu, na kterou měli mít žalobci nárok jakožto stálí zaměstnanci při jejich nuceném propuštění – odchodu ze společnosti Olympiaki Aeroporia, a
 —
 přiznal každému žalobci prostřednictvím jakéhokoli unijního aktu – směrnice, nařízení nebo jiného unijního právního předpisu – s přímým účinkem náhradu ve výši 3 00 000 eur za újmu jim vzniklou v důsledku nepříjemností a útrap, jakož i v důsledku závažného porušení jejich základních práv a předčasného ukončení jejich pracovní kariéry.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod: zákon č. 3717/2008, který stanovil ukončení činnosti společnosti Olympiaki Aeroporia a propuštění všech jejích dočasných zaměstnanců, je skutečným aktem Unie a byl v zásadě nařízen orgány Evropské unie, zejména ECB a Evropskou komisí, a všechna legislativní opatření řecké vlády byla přijata na základě doporučení, a konkrétně na základě rozhodnutí Euroskupiny, ECOFIN, ECB a Evropské komise.
 2.
 Druhý žalobní důvod: nepostavení propuštěných dočasných zaměstnanců bývalé společnosti Olympiaki Aeroporia na roveň ostatním stálým zaměstnancům společnosti Olympiaki Aeroporia a to, že jim nebyla výslovně přiznána náhrada při odchodu z této společnosti, vedlo ke vzniku přímé, osobní a vážné újmy dotyčných zaměstnanců a k upření jejich základních práv.


text:
 15.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalsko) dne 18. září 2012 — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional
 (Věc C-425/12)
 2012/C 389/04
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA
 Žalovaný: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional
 Předběžná otázka
 Lze čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 93/38/EHS (1) ze dne 14. června 1993 a čl. 14 odst. 1 písm. c) bod i) téže směrnice ve znění pozměněném směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES (2) ze dne 16. února 1998, jakož i další ustanovení uvedených směrnic a použitelné obecné zásady práva Společenství vykládat tak, že na jejich základě vznikají jednotlivým koncesionářům veřejné služby [konkrétně entitě stanovené v čl. 2 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice 93/38/EHS] povinnosti, nebyla-li daná směrnice portugalským státem zatím do vnitrostátního práva provedena, a že se nedodržení těchto povinností může vůči danému koncesionáři dovolávat samotný portugalský stát prostřednictvím aktu přičitatelnému některému z jeho ministerstev?
 (1) O koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194).
 (2) Úř. věst. L 101, s. 1; Zvl. vyd. 06/03, s. 91.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/41
 Žaloba podaná dne 25. září 2006 – Řecká republika v. Komise
 (Věc T-263/06)
 (2006/C 281/72)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, G. Kanellopoulos)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 27. července 2006, které vylučuje z financování Společenství některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), oznámené pod číslem K(2006) 3331 konečné a zveřejněné pod číslem 2006/554/ES (1);
 —
 podpůrně změnit ho tak, jak je podrobněji uvedeno níže;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím Komise při schvalování účetní závěrky ve smyslu nařízení (ES) č. 729/70 (2) vyloučila z financování Společenství mimo jiné některé výdaje vynaložené Řeckou republikou v oblasti opatření souvisejících s rozvojem venkova v rámci záruční sekce EZOZF.
 Žalobkyně jako hlavní důvod zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 3331 konečné uplatňuje porušení základních formálních náležitostí postupu schválení účetní závěrky stanovených v čl. 8 odst. 1 třetím pododstavci písm. a) nařízení č. 1663/95 (3). Žalobkyně zejména tvrdí, že Komise opomněla vést dialog s řeckými orgány ve věci posouzení závažnosti porušení, která jsou jí přičítána, jakož i ve věci finanční ztráty, která vznikla Evropskému společenství; podpůrně uplatňuje nedostatek pravomoci ratione temporis Komise k uložení sporných finančních oprav.
 (1) Úř. věst. L 218, 9.8.2006, s. 12.
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13) (neoficiální překlad).
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, 8.7.1995, s. 6; Zvl. vyd. 03/18, s. 31).


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/16
 Žaloba podaná dne 8. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-230/07)
 (2007/C 155/30)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: W. Wils a M. Shotter, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Nizozemské království tím, že nezajistilo, aby podniky, které zajišťují veřejné telefonní sítě, zpřístupnily orgánům, které zasahují v případě tísňové situace, u všech volání na jednotné evropské číslo tísňového volání „112“ údaj o tom, kde se volající nachází, pokud je to technicky proveditelné, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 26 odst. 3 směrnice 2002/22/ES (1);
 —
 uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 24. července 2004.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/65
 Žaloba podaná dne 28. května 2014 – Best-Lock (Europe) v. OHIM – Lego Juris (tvar hrací figurky)
 (Věc T-395/14)
 2014/C 315/109
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Best-Lock (Europe) Ltd (Colne, Spojené království) (zástupce: J. Becker, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Lego Juris A/S (Billund, Dánsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) vydané dne 26. března 2014 ve věci R 1695/2013-4 a prohlásil ochrannou známku Společenství č. 50 518 za neplatnou, pokud jde o třídu 28, a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: třírozměrná ochranná známka ve tvaru hrací figurky pro výrobky zařazené do tříd 9, 25 a 28 – ochranná známka Společenství č. 50 518
 Majitelka ochranné známky Společenství: Lego Juris A/S
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: důvody absolutní neplatnosti a nedostatek dobré víry
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí žádosti o prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení ustanovení článku 52 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. e) body i) a ii) a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. května 2013 Dole Food Company, Inc., Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 14. března 2013 ve věci T-588/08, Dole Food Company, Inc., Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. v. Evropská komise
 (Věc C-286/13 P)
 2013/C 252/22
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dole Food Company, Inc., Dole Fresh Fruit Europe Ltd & Co. (zástupce: J.-F. Bellis, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil zcela nebo částečně napadený rozsudek, v rozsahu, v němž zamítl žalobu navrhovatelek;
 —
 zrušil zcela nebo částečně rozhodnutí Komise ze dne 15. října 2008 v rozsahu, v němž se týká navrhovatelek;
 —
 zrušil nebo snížil pokutu uloženou navrhovatelkám, na základě pravomoci k soudnímu přezkumu v plné jurisdikci podle článku 261 SFEU;
 —
 podpůrně vrátil věc zpět Tribunálu, aby rozhodl v souladu s rozsudkem Soudního dvora;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízené a řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Prvním důvodem kasačního opravného prostředku, který sestává z pěti částí, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil při přezkumu řady procesních pochybení:
 —
 Tribunál pochybil, když Komisi dovolil, aby v průběhu soudního řízení poprvé reagovala na důkazy v jejím spisu, které odporují závěrům učiněným v rozhodnutí.
 —
 Tribunál nesprávně nepřipustil, aby navrhovatelky předložily důkazy vycházející ze spisu Komise, které vyvracejí nárok poprvé uplatněný Komisí v duplice.
 —
 Tribunál nesprávně odmítl přípustnost přílohy předložené navrhovatelkami na podporu jejich argumentu, že Komise vytrhla tvrzení uvedená navrhovatelkami v průběhu správního řízení z kontextu.
 —
 Tribunál porušil zásadu rovnosti zbraní, když nepřihlédl k důkazům předloženým navrhovatelkami v průběhu soudního řízení.
 —
 Tribunál nezjistil náležitě skutkový stav.
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že Tribunál zkreslil skutkové okolnosti, které jsou klíčové pro správné posouzení vytýkaného jednání v jeho právním a hospodářském kontextu.
 Třetím důvodem kasačního opravného prostředku, který sestává z pěti částí, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál posoudil důkazy nepřiměřeně:
 —
 Tribunál neodůvodnil dostačujícím způsobem výpočty tržních podílů, z nichž vycházela Komise při určení relevantní struktury trhu.
 —
 Tribunál nesprávně učinil závěr, že Komise není povinna specifikovat obsah diskusí navrhovatelek s dalšími podniky, který představuje omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu.
 —
 Tribunál nesprávně učinil závěr, že Komise jasně popsala obsah diskusí navrhovatelek s dalšími podniky, který představuje omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu.
 —
 Tribunál neodpověděl na argument navrhovatelek, že někteří zaměstnanci nemohli poskytovat věrohodné informace.
 —
 Tribunál pochybil nesprávnou právní kvalifikací skutkového stavu, když dospěl k závěru, že diskuse představují omezení hospodářské soutěže z hlediska účelu.
 Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku, který sestává ze dvou částí, navrhovatelky tvrdí, že Tribunál se dopustil několika pochybení při výpočtu uložené pokuty:
 —
 Tribunál nesprávně vypočítal výši pokuty na základě prodejů společností, v souvislosti s nimiž nebylo zjištěno žádné protiprávní jednání.
 —
 Tribunál pro účely výpočtu pokuty nesprávně započítal prodeje téhož výrobku dvakrát.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/7
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 16. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Agenzia delle Entrate v. Marco Identi
 (Věc C-493/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty - Článek 4 odst. 3 SEU - Šestá směrnice - Státní podpory - Postup oddlužení fyzických osob v úpadku (esdebitazione) - Nevymahatelnost dluhů na DPH“)
 (2017/C 151/10)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Agenzia delle Entrate
 Žalovaný: Marco Identi
 Výrok
 Unijní právo, zejména čl. 4 odst. 3 SEU a články 2 a 22 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, jakož i pravidla v oblasti státních podpor, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání tomu, aby dluhy na dani z přidané hodnoty byly prohlášeny za nevymahatelné na základě takové vnitrostátní právní úpravy, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, stanovící postup oddlužení, v rámci kterého může soud za určitých podmínek prohlásit dluhy fyzické osoby, které nebyly uhrazeny při skončení úpadkového řízení vedeného vůči této osobě, za nevymahatelné.
 (1) Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 4. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — ZZ v. Secretary of State for the Home Department
 (Věc C-300/11) (1)
 (Volný pohyb osob - Směrnice 2004/38/ES - Rozhodnutí zakázat občanu Unie vstup na území členského státu z důvodů veřejné bezpečnosti - Článek 30 odst. 2 uvedené směrnice - Povinnost informovat dotčeného občana o důvodech tohoto rozhodnutí - Zpřístupnění v rozporu s bezpečností státu - Základní právo na účinnou soudní ochranu)
 2013/C 225/10
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: ZZ
 Odpůrce: Secretary of State for the Home Department
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Výklad čl. 30 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77), ve světle čl. 346 odst. 1 písm. a) SFEU — Právo na účinnou soudní ochranu — Rozhodnutí o zákazu pobytu občana členského státu na území jiného členského státu z důvodů veřejné bezpečnosti — Povinnost informovat dotyčného občana o důvodech tohoto zákazu navzdory skutečnosti, že odpovědné orgány mají za to, že takové sdělení informací je v rozporu se zájmy bezpečnosti státu
 Výrok
 Článek 30 odst. 2 a článek 31 směrnice 2004/38/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být s ohledem na článek 47 Listiny vykládány v tom smyslu, že vyžadují, aby příslušný vnitrostátní soud zajistil, aby příslušný vnitrostátní orgán nesdělil dotčené osobě přesné a úplné důvody, z nichž vychází rozhodnutí přijaté na základě článku 27 této směrnice, jakož i informace o příslušných důkazech pouze v nezbytně nutném rozsahu, a aby dotčený byl o podstatě uvedených důvodů v každém případě informován způsobem, který náležitě zohlední nutnost zachovat důvěrnost důkazů.
 (1) Úř. věst. C 252, 27.8.2011.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout (Belgie) dne 5. února 2014 – Openbaar Ministerie v. Marc Emiel Melanie De Beuckeleer a další
 (Věc C-56/14)
 2014/C 135/24
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Turnhout
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Openbaar Ministerie
 Žalovaní: Marc Emiel Melanie De Beuckeleer, Michiel Martinus Zeeuws, Staalbeton NV/SA
 Předběžná otázka
 Je povinnost předchozího ohlášení LIMOSA pro zaměstnance, tak jak je stanovena v článcích 137 až 152 rámcového zákona ze dne 27. prosince 2006, v rozporu s volným pohybem služeb, zakotveným v článku 49 ES a v článku 56 SFEU?


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/22
 Žaloba podaná dne 20. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-71/08)
 (2008/C 92/41)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: P. Dejmek, zmocněnec)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/EHS ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/EHS a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (1), naposledy pozměněné směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/31/ES ze dne 5. dubna 2006, kterou se mění směrnice 2004/39/ES o trzích finančních nástrojů, pokud jde o některé lhůty (2), nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi, nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 70 uvedené směrnice;
 —
 uložit České republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 31. ledna 2007.
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 114, s. 60.


text:
 14.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 414/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2015 – TrekStor v. OHIM (SmartTV Station)
 (Věc T-649/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SmartTV Station - Absolutní důvody pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 414/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: TrekStor Ltd (Hong-Kong, Čína) (zástupci: O. Spieker a M. Alber, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně M. Fischer, poté G. Schneider a A. Schifko, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. října 2013 (věc R 128/2013-4) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení „SmartTV Station“ jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 TrekStor Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).
 (1) Úř. věst. C 39, 8.2.2014.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. listopadu 2016 – Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-461/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2009/147/ES - Ochrana volně žijících ptáků - Zvláště chráněné oblasti - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť“)
 (2017/C 030/04)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Hermes, E. Sanfrutos Cano, D. Loma-Osorio Lerena a G. Wilms, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupkyně: A. Gavela Llopis, zmocněnkyně)
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že nepřijalo pro zvláště chráněnou oblast „Campiñas de Sevilla“ vhodná opatření k vyloučení poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů, jakož i vyrušování druhů, pro něž je toto území určeno, nesplnilo, pokud jde o období před dnem 29. července 2008, povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků, a pokud jde o období po uvedeném datu, povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 462, 22.12.2014.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 31. ledna 2014 – Francie v. Komise
 (Věc T-79/09) (1)
 („Státní podpory - Rámcová úprava činností vykonávaných ve Francii uznanými mezioborovými zemědělskými svazy ve prospěch zastoupených členů v odvětví zemědělství - Financování prostřednictvím dobrovolných příspěvků, které se staly povinnými - Rozhodnutí, které kvalifikuje systém podpory jako slučitelný se společným trhem - Zpětvzetí rozhodnutí - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2014/C 112/41
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně E. Belliard, G. de Bergues a A. L. Vendrolini, poté E. Belliard, G. de Bergues a J. Gstalter, a nakonec E. Belliard, G. de Bergues, D. Colas a J. Bousin, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně B. Stromsky a C. Urraca Caviedes, poté B. Stromsky, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Komise C (2008) 7846 final ze dne 10. prosince 2008 o státní podpoře č. 561/2008 ve vztahu k rámcové úpravě opatření, která jsou vykonávána ve Francii uznanými mezioborovými zemědělskými svazy ve prospěch zastoupených členů v odvětví zemědělství.
 Výrok
 1)
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 16.5.2009.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/24
 Žaloba podaná dne 13. března 2013 — Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology v. Komise
 (Věc T-144/13)
 2013/C 123/41
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Hangzhou Zhejiang University Sunny Energy Science and Technology Co. Ltd (Hangzhou, Čína) (zástupci: V. Akritidis a Y. Melin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 v souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování Evropské unie zrušil rozhodnutí Evropské komise č. H4/JN/Ref.t13.000011, oznámené dopisem ze dne 3. ledna 2013, kterým byla žalobkyně informována o tom, že Komise nepřezkoumá žádost žalobkyně o přiznání statusu podniku působícího v tržním hospodářství, která byla podána podle čl. 2 odst. 7 písm. b) nařízení Rady č. 1225/2009 v rámci antidumpingového řízení týkajícího se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů pocházejících z Čínské lidové republiky, jež bylo zahájeno dne 6. září 2012 (AD 590);
 —
 rozhodl, že v souladu s článkem 277 Smlouvy o fungování Evropské unie není v tomto řízení na žalobkyni použitelné nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 ze dne 12. prosince 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 344, s. 1),
 —
 a v důsledku toho nařídil Komisi a případným vedlejším účastníkům řízení, že ponesou veškeré náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává jediného žalobního důvodu, který je totožný se žalobním důvodem uplatňovaným ve věci T-143/13, Zhejiang Heda Solar Technology v. Komise.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Waldemar Hudzinski v. Agentur für Arbeit Wesel — Familienkasse (C-611/10), Jaroslaw Wawrzyniak v. Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse (C-612/10)
 (Spojené věci C-611/10 a C-612/10) (1)
 (Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Čl. 14 odst. 1 písm. a) a čl. 14a odst. 1 písm. a) - Článek 45 SFEU a článek 48 SFEU - Dočasná práce v jiném členském státě, než je stát, na jehož území je činnost obvykle vykonávána - Rodinné dávky - Použitelné právní předpisy - Možnost přiznání přídavků na děti členským státem, kde je dočasná práce vykonávána, ale který není příslušným státem - Uplatnění pravidla vnitrostátního práva k zamezení souběhu dávek, které vylučuje tuto dávku v případě přijetí srovnatelné dávky v jiném státě)
 2012/C 227/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Waldemar Hudzinski (C-611/10), Jaroslaw Wawrzyniak (C-612/10)
 Žalovaní: Agentur für Arbeit Wesel — Familienkasse (C-611/10), Agentur für Arbeit Mönchengladbach — Familienkasse (C-612/10)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad čl. 14a odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) — Určení použitelných právních předpisů — Nárok migrujícího pracovníka obdržet ve státě, kde pracuje, rodinné přídavky na své děti bydlící v členském státě jeho původu — Postavení osoby samostatně výdělečně činné v členském státě svého původu, vykonávající po dobu čtyř měsíců závislou pracovní činnost v jiném členském státě
 Výrok
 1)
 Články 14 odst. 1 písm. a) a čl. 14a odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, pozměněném nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát, který není těmito ustanoveními označen za příslušný stát, přiznal přídavky na dítě v souladu s vnitrostátním právem migrujícímu pracovníkovi, který vykonává na jeho území dočasnou práci za okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, včetně případů, kdy bylo zaprvé určeno, že dotčený pracovník neutrpěl žádnou újmu na svých právech z důvodu výkonu práva na volný pohyb, neboť si zachoval nárok na rodinné dávky stejné povahy v příslušném členském státě, a zadruhé, že tento pracovník ani dítě, na které je uvedená dávka požadována, nepobývají obvykle na území členského státu, kde byla dočasná práce vykonávána.
 2)
 Pravidla Smlouvy o FEU v oblasti volného pohybu pracovníků musí být vykládána v tom smyslu, že brání v takové situaci, jako je situace v původním řízení, použití takového pravidla vnitrostátního práva, jako je pravidlo vyplývající z § 65 zákona o dani z příjmu (Einkommensteuergesetz), pokud vede nikoliv ke snížení dávky o výši srovnatelné dávky přiznané v jiném státě, ale k vyloučení této dávky.
 (1) Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. června 2009 — CPEM v. Komise
 (Věc T-444/07) (1)
 („ESF - Zrušení finanční pomoci - Zpráva úřadu OLAF“)
 2009/C 193/30
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Centre de promotion de l'emploi par la micro-entreprise (CPEM) (Marseille, Francie) (zástupce: C. Bonnefoi, avocat)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Flynn a A. Steiblytė, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2007) 4645 ze dne 4. října 2007, kterým se zrušuje pomoc udělená Evropským sociálním fondem (ESF) rozhodnutím K (1999) 2645 ze dne 17. srpna 1999, jakož i návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Centre de promotion de l’emploi par la micro-entreprise (CPEM) ponese náklady řízení, a to včetně těch, které souvisejí s řízením o předběžných opatřeních.
 (1) Úř. věst. C 37 ze dne 9. února 2008.


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 12.12.2013 — L/M, R a K
 (Věc C-656/13)
 2014/C 85/19
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší soud České republiky
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: L
 Další účastníci řízení: M; R a K
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat čl. 12 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 (1) ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (dále jen „nařízení Brusel II bis“) tím způsobem, že zakládá příslušnost k řízení o rodičovské zodpovědnosti i v případě, že neprobíhá žádné další související řízení (tj. „jiné řízení, než která jsou uvedena v odstavci 1“)?
 A v případě kladné odpovědi na první otázku:
 2)
 Je třeba čl. 12 odst. 3 nařízení Brusel II bis vykládat tím způsobem, že výslovným či jiným jednoznačným přijetím příslušnosti se rozumí i situace, kdy strana, která řízení nezahájila, podá samostatný návrh na zahájení řízení v téže věci, avšak vzápětí při prvním úkonu, který jí náleží, namítá nepříslušnost soudu v řízení dříve zahájeném k návrhu jiné strany?
 (1) Úř. věst. L 388, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243.


text:
 9.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 204/11
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. května 2011 — Union Investment Privatfonds GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Unicre-Cartão International De Crédito SA
 (Věc C-308/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 74 odst. 2 - Důkazy, které na podporu námitek nebyly předloženy ve lhůtě stanovené za tímto účelem - Nezohlednění - Posuzovací pravomoc odvolacího senátu)
 2011/C 204/20
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Union Investment Privatfonds GmbH (zástupce: J. Zindel, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec), Unicre-Cartão International De Crédito SA
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 27. dubna 2010 — Union Investment Privatfonds v. OHIM — Unicre-Cartão International De Crédito, jímž Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelkou národních obrazových ochranných známek UniFLEXIO, UniVARIO a UniZERO pro výrobky a služby zařazené do tříd 35 a 36 proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. října 2006, jímž bylo zamítnuto odvolání podané proti rozhodnutí námitkového oddělení, jímž byly zamítnuty námitky účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek podané proti zápisu obrazové ochranné známky Společenství unibanco pro výrobky zařazené do tříd 36 a 38 — Nesprávný výklad čl. 74 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94 — Posuzovací pravomoc odvolacího senátu ohledně důkazů, které na podporu námitek nebyly předloženy ve lhůtě stanovené za tímto účelem
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Union Investment Privatfonds GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/72
 Žaloba podaná dne 21. listopadu 2006 – Espinosa Labella a ostatní v. Komise
 (Věc T-322/06)
 (2006/C 326/149)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Manuel Espinosa Labella a ostatní (Almería, Španělsko) (zástupkyně: J. Rovira, advokátka)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobců
 —
 prohlásit zařazení SCI (lokality významné pro společenství) ES 611 0014 „Artos de El Ejido“ do rozhodnutí Komise o středomořské oblasti za neplatné a nařídit vyškrtnutí této oblasti ze seznamu „lokalit významných pro Společenství“ obsaženého v uvedeném rozhodnutí;
 —
 podpůrně k předchozímu návrhu, prohlásit za neplatné zahrnutí pozemků nacházejících se v obci El Ejido severně od Santa María del Águila do uvedené SCI, nebo, což je stejné, prohlásit za neplatné zahrnutí zemědělských pozemků nacházejících se mezi skleníky severně od Santa María del Águila do SCI „Artos de El Ejido“;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise ze dne 19. července 2006, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (1), v rozsahu, v němž za lokalitu významnou pro Společenství prohlašuje oblast ES 611 0014 „Artos de El Ejido“, a to v celém tomto rozsahu nebo podpůrně v rozsahu, v němž jsou do tohoto seznamu zahrnuty určité pozemky náležející žalobcům.
 Na podporu svých návrhů žalobci uvádějí:
 —
 že žalobkyně v rozporu s článkem 4 směrnice 94/43/EHS návrh Španělského království na zařazení oblasti „Artos de El Ejido“ do seznamu lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti náležitě nepřezkoumala. V tomto ohledu tvrdí, že poté, co se o uvedeném návrhu dozvěděli, při následných setkáních s odpovědnými osobami generálního ředitelství pro životní prostředí prokázali:
 —
 nadměrnou antropizaci dotčeného pozemku, které jej činí nezpůsobilým jakožto stanoviště volně žijících druhů;
 —
 nedostatečné vymezení SCI, která má být vyhlášena, nebo její nevhodné vymezení hranicemi soukromých pozemků a nikoli přírodními charakteristikami území;
 —
 chybějící právní základ pro ochranu určitých druhů na zemědělských pozemcích v oblastech průmyslového zemědělství nebo intenzivního zemědělství ve sklenících.
 V případě této SCI nebyla dotčená oblast zvolena správně, neboť národní správa neposkytla úplné vědecké poklady, což byla její povinnost. Pokud to španělská správa neučinila, Komise měla tyto podklady vyžadovat. V tomto ohledu žalobci zdůrazňují, že odůvodnění aktu, kterým se určuje, že prostor zasluhuje ochranu, musí vyhovět značným vědeckým nárokům, a musí vždy splňovat kritéria stanovená v příloze III uvedené směrnice.
 —
 že žalovaná připuštěním toho, že v řízení o zařazení oblasti „Artos de El Ejido“ na seznam SCI nedošlo k veřejnému jednání, a tím, že neodpověděla na písemná podání žalobců, porušila základní procesní náležitosti, a znemožnila tak žalobcům obranu.
 (1) Úř. věst. L 259, 21.9.2006, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.


text:
 27.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 380/27
 Žaloba podaná dne 19. července 2014 – ZZ v. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy
 (Věc F-69/14)
 2014/C 380/35
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaný: Evropský orgán pro cenné papíry a trhy
 Předmět a popis sporu
 Zrušení hodnotící zprávy za rok 2013.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit napadenou hodnotící zprávu;
 —
 uložit Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy náhradu nákladů řízení.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/10
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Innsbruck — Rakousko) — TEXDATA Software GmbH
 (Věc C-418/11) (1)
 (Právo společností - Svoboda usazování - Jedenáctá směrnice 89/666/EHS - Zveřejňování účetních dokumentů - Pobočka kapitálové společnosti se sídlem v jiném členském státě - Peněžitá sankce v případě nezveřejnění ve stanovené lhůtě - Právo na účinnou soudní ochranu - Zásada respektování práva na obhajobu - Vhodná, účinná, přiměřená a odrazující povaha sankce)
 2013/C 344/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Innsbruck
 Účastnice původního řízení
 TEXDATA Software GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Innsbruck — Výklad článků 49 a 54 SFEU, čl. 47 odst. 2, a článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, všeobecné právní zásady účinné právní ochrany, článku 6 první směrnice Rady ze dne 9. března 1968 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (Úř. věst. L 65, s. 8; Zvl. vyd. 17/01, s. 3), článku 60a čtvrté směrnice Rady ze dne 25. července 1978, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností (Úř. věst. L 222, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 21), jakož i čl. 38 odst. 6, sedmé Směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o konsolidovaných účetních závěrkách (Úř. věst. L 193, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 58). — Zveřejňování ročních účetních závěrek určitých forem společností — Právní úprava členského státu stanovící v případě nezveřejnění ročních účetních závěrek příslušnému soudu ve lhůtě devíti měsíců peněžitou sankci, aniž by orgány společnosti měly možnost být vyslechnuty
 Výrok
 S výhradou ověření, která musí provést předkládající soud, se články 49 a 54 SFEU, zásady účinné soudní ochrany a respektování práva na obhajobu, jakož i článek 12 jedenácté směrnice Rady 89/666/EHS ze dne 21. prosince 1989 o zveřejňování poboček vytvořených v členském státě některými formami společností řídících se právem jiného členského státu, musí vykládat v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, podle níž je v případě překročení devítiměsíční lhůty stanovené ke zveřejnění účetních dokumentů okamžitě uložena minimální pokuta ve výši 700 eur kapitálové společnosti, jejíž pobočka se nachází v daném členském státě, a to aniž je jí zaslána předchozí výzva a poskytnuta možnost se k vytýkanému nesplnění povinnosti vyjádřit.
 (1) Úř. věst. C 331, ze dne 12.11.2011.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. února 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Graphic Procédé v. Ministère du budget, des comptes publics et de la fonction publique
 (Věc C-88/09) (1)
 („Daně - Šestá směrnice o DPH - Reprografická činnost - Pojmy „dodání zboží“ a „poskytování služeb“ - Kritéria rozlišení“)
 2010/C 80/09
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Graphic Procédé
 Žalovaný: Ministère du budget, des comptes publics et de la fonction publique
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 2 odst. 1, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Reprografie — Kritéria, která musí být zohledněna pro odlišení dodání zboží od poskytování služeb ve smyslu šesté směrnice
 Výrok
 Článek 5 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že reprografická činnost naplňuje znaky dodání zboží, pokud se omezuje na prosté rozmnožení dokumentů na nosiče, přičemž právo s nimi nakládat je převedeno z reprografa na zákazníka, který si kopie originálu objednal. Taková činnost však musí být kvalifikována jako „poskytování služeb“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 šesté směrnice 77/388, pokud je patrné, že jsou s touto činností spojeny doplňkové služby, které mohou být vzhledem ke svému významu pro jejich příjemce, k času nezbytnému k jejich provedení, ke zpracování, jež si vyžadují původní dokumenty, a k podílu na celkových nákladech, které toto poskytování služeb představuje, převládající v poměru k dodání zboží, takže pro jejich příjemce představují samotný cíl.
 (1) Úř. věst. C 113, 16.5.2009.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/12
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varhoven administrativen sad — Bulharsko) — Evroetil AD v. Direktor na Agentsia „Mitnitsi“
 (Věc C-503/10) (1)
 (Směrnice 2003/30/ES - Článek 2 odst. 2 písm. a) - Pojem „bioethanol“ - Výrobek získaný z biomasy, který má obsah ethanolu vyšší než 98,5 % a není denaturovaný - Relevance skutečného užívání jako biopaliva - Nařízení (EHS) č. 2658/87 - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení biotehanolu pro účely výběru spotřebních daní - Směrnice 2003/96/ES - Energetické produkty - Směrnice 92/83/EHS - Článek 20 první odrážka a čl. 27 odst. 1 písm. a) a b) - Pojem „ethanol“ - Osvobození od harmonizované spotřební daně - Denaturace)
 2012/C 49/19
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Varhoven administrativen sad
 Účastníci původního řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evroetil AD
 Odpůrce: Direktor na Agentsia „Mitnitsi“
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Varhoven administrativen sad — Výklad čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě (Úř. věst. L 123, s. 42; Zvl. vyd. 13/31 s. 188) a přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02 s. 382), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 2587/91 ze dne 26. července 1991 (Úř. věst. L 259, s. 1) — Výklad čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01 s. 405), a čl. 20 prvního pododstavce první odrážky směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01 s. 206) — Výrobek získaný z biomasy, který obsahuje estery, vyšší alkoholy a aldehydy, má obsah alkoholu vyšší než 98,5 % nebyl denaturován — Pojem „bioethanol“ — Zařazení do podpoložky 2207 20 00 (ethanol a ostatní destiláty, denaturované, s jakýmkoliv obsahem alkoholu) nebo do podpoložky 2207 10 00 (ethanol nedenaturovaný s objemovým obsahem alkoholu 80 % obj. nebo více) za účelem výběru spotřebních daní.
 Výrok
 1)
 Definice bioethanolu uvedená v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě musí být vykládána v tom smyslu, že se vztahuje na takový výrobek, jako je výrobek dotčený v původním řízení, který je mimo jiné získáván z biomasy a má obsah ethanolu vyšší než 98,5 %, jestliže je uváděn na trh jako biopalivo pro dopravu.
 2)
 Unijní právo musí být vykládáno v tom smyslu, že na takový výrobek, jako je výrobek dotčený v původním řízení, který má obsah ethanolu vyšší než 98,5 % a nebyl denaturován podle výslovně stanoveného postupu denaturace, se musí uplatnit spotřební daň podle čl. 19 odst. 1 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů, i když je získáván z biomasy podle technologie, jež se liší od technologie používané pro výrobu ethanolu zemědělského původu, obsahuje látky, v důsledku kterých není vhodný k lidské spotřebě, splňuje požadavky stanovené v návrhu evropské normy pr EN 15376 pro bioethanol užívaný jako pohonná hmota a odpovídá případně definici bioethanolu uvedené v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2003/30.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/52
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 4. května 2010 — Petrilli v. Komise
 (Věc F-100/08) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Důchody - Pojem „bydliště“ - Trvalé bydliště - Doklady)
 2010/C 209/80
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alessandro Petrilli (Grottammare, Itálie) (zástupci: J.-L. Lodomez a J. Lodomez, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Veřejná služba — Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování týkajícího se určení místa trvalého bydliště žalobce.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 A. Petrilli ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009, s. 52.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 6. října 2005
 ve věci C-291/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, Manchester): My Travel plc proti Commissioners of Customs & Excise (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Režim cestovních kanceláří - Souborné služby pro cesty - Plnění koupená od třetích osob a vlastní plnění - Způsob výpočtu daně)
 (2005/C 296/06)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-291/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím VAT and Duties Tribunal, Manchester (Spojené království) ze dne 30. června 2003 došlým Soudnímu dvoru dne 4. července 2003, v řízení My Travel plc proti Commissioners of Customs & Excise, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Borg Barthet (zpravodaj), J.-P. Puissochet, S. von Bahr a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M. M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 6. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Cestovní kancelář nebo organizátor turistických zájezdů, kteří podali pro daňové období přiznání k dani z přidané hodnoty, přičemž použili metodu stanovenou vnitrostátní právní úpravou, která do vnitrostátního práva provádí šestou směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, mají právo, za podmínek stanovených svým vnitrostátním právem, které musejí respektovat zásady rovnocennosti a efektivity, změnit výpočet své povinnosti k dani z přidané hodnoty podle metody, o které Soudní dvůr rozhodl, že je v souladu s právem Společenství.
 2)
 Článek 26 šesté směrnice 77/388 musí být vykládán tak, že cestovní kancelář nebo organizátor turistických zájezdů, kteří za jednotnou cenu poskytují cestujícímu plnění koupená od třetích osob a vlastní plnění, musí v zásadě oddělit část souborné služby odpovídající jejich vlastním plněním na základě jejich tržní hodnoty, jestliže tato hodnota může být určena. V tomto případě může osoba povinná k dani použít kritérium skutečných nákladů, jen jestliže prokáže, že toto kritérium věrně vyjadřuje skutečnou strukturu souborné služby. Použití kritéria tržní hodnoty není vázáno na podmínku, aby toto použití bylo jednodušší než použití metody založené na skutečných nákladech, ani na podmínku, aby vedlo ke stejné povinnosti k DPH nebo k povinnosti podobné té, která by byla získána při použití metody založené na skutečných nákladech. Tudíž:
 —
 cestovní kancelář nebo organizátor turistických zájezdů nemohou používat metodu založenou na tržní hodnotě podle volného uvážení a
 —
 metoda tržní hodnoty se použije na vlastní plnění, jejichž tržní hodnota může být určena, přestože v rámci téhož daňového období hodnota určitých vlastních plnění v rámci souborných služeb nemůže být určena, jelikož osoba povinná k dani neprodává obdobná plnění mimo rámec souborné služby.
 3)
 Přísluší předkládajícímu soudu určit s ohledem na okolnosti sporu v původním řízení tržní hodnotu leteckých cest poskytnutých ve věci v původním řízení v rámci pobytů za jednotnou cenu. Tento soud může určit uvedenou tržní hodnotu z průměrných hodnot. V tomto kontextu může trh založený na místech prodaných jiným organizátorům turistických zájezdů představovat nejvhodnější trh.
 (1) Úř. věst. C 213, 6.9.2003.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/34
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Plovdiv — Bulharsko) — Teritorialna direkcia na NAP — Plovdiv v. RODOPI-M 91 OOD
 (Věc C-259/12) (1)
 (Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Zásady daňové neutrality a proporcionality - Zaúčtování a opožděné vykázání zrušení faktury - Náprava nesplnění povinnosti - Zaplacení daně - Státní rozpočet - Neexistence újmy - Správní sankce)
 2013/C 225/58
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Plovdiv
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Teritorialna direkcia na NAP — Plovdiv
 Žalovaný: RODOPI-M 91 OOD
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Plovdiv — Výklad článků 242 a 273 směrnice Rady 2006/112 ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Správní sankce ukládaná za opožděné daňové přiznání týkající se zrušení faktury, ačkoliv zrušení faktury bylo následně účetně zachyceno a dotyčný zaplatil daň vyplývající ze zrušené faktury, která nebyla zachycena do knihy nákupů a v daňovém přiznání za zdaňovací období — Peněžitá sankce rovnající se plné částce daně, která nebyla uhrazena včas — Zásada daňové neutrality
 Výrok
 Zásada daňové neutrality nebrání tomu, aby daňová správa členského státu uložila osobě povinné k dani, která nesplnila ve lhůtě stanovené vnitrostátními právními předpisy svoji povinnost zaúčtovat a vykázat skutečnosti, které mají dopad na výpočet daně z přidané hodnoty, kterou je povinna odvést, peněžitou sankci ve výši rovnající se částce této daně, která nebyla zaplacena v uvedené lhůtě, jestliže tato osoba povinná k dani nesplnění povinnosti následně napravila a dlužnou daň zaplatila v plné výši společně s úroky. Je na vnitrostátním soudu, aby s přihlédnutím k článkům 242 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty posoudil, zda s ohledem na okolnosti sporu v původním řízení, zejména pak lhůtu, ve které byla nesrovnalost opravena, závažnost této nesrovnalosti nebo případnou existenci daňového úniku nebo obcházení použitelných právních předpisů přičitatelných osobě povinné k dani, výše sankce nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cílů spočívajících v zajištění správného výběru daně a předcházení daňovým únikům.
 (1) Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. března 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06) v. Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid a Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06) v. Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
 (Spojené věci C-383/06 až C-385/06) (1)
 (Strukturální fondy - Článek 23 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4253/88 - Zrušení a zpětné vymáhání finanční pomoci Společenství - Článek 249 ES - Ochrana legitimního očekávání a právní jistoty)
 (2008/C 116/10)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening (C-383/06), Gemeente Rotterdam (C-384/06), Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant (C-385/06)
 Žalovaní: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid, Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Nederlandse Raad van State – Výklad čl. 23 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji – Článek 10 ES a 249 ES – Uplatňování obecných zásad práva Společenství
 Výrok
 1)
 Článek 23 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí ustanovení k nařízení (EHS) č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2082/93 ze dne 20. července 1993, zakládá povinnost členských států zpětně vymáhat prostředky ztracené v důsledku zneužití nebo nedbalosti, aniž by k tomu bylo třeba zmocnění podle vnitrostátního práva.
 2)
 Zpětné vymáhání prostředků ztracených v důsledku zneužití nebo nedbalosti musí být provedeno na základě čl. 23 odst. 1 nařízení č. 4253/88, ve znění nařízení č. 2082/93, a podle pravidel vnitrostátního práva s tou výhradou, že použití tohoto práva nesmí bránit použití a účinnosti práva Společenství a prakticky znemožnit zpětné vymáhání protiprávně přiznaných částek. Vnitrostátní soud musí zajistit plné uplatnění práva Společenství tím, že podle potřeby nepoužije nebo vyloží vnitrostátní předpis, jako například obecný zákon o správním právu (Algemene wet bestuursrecht), který by zpětnému vymáhání bránil. Vnitrostátní soud může při posuzování jednání příjemců ztracených prostředků i správních orgánů použít zásadu právní jistoty a zásadu ochrany legitimního očekávání uplatňovaných v rámci práva Společenství za podmínky, že plně zohlední zájmy Evropského společenství. Skutečnost, že příjemce prostředků je veřejnoprávním subjektem, je v tomto ohledu nerozhodná.
 (1) Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/13
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 7. října 2004
 ve věci C-379/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret): Skatteministeriet proti Imexpo Trading A/S (1)
 (Společný celní sazebník - Položky sazebníku - Zařazení do kombinované nomenklatury - Podložky pod kolečkové židle)
 (2004/C 300/25)
 Jednací jazyk: dánština
 Ve věci 379/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Østre Landsret (Dánsko) ze dne 15. října 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 21. října 2002, v řízení Skatteministeriet proti Imexpo Trading A/S, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg-Barthet, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj) a S. von Bahr, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Kombinovaná nomenklatura upravená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1734/96 ze dne 9. září 1996, nařízení Komise (ES) č. 2086/97 ze dne 4. listopadu 1997, nařízení Komise (ES) č. 2261/98 ze dne 26. října 1998 a nařízení Komise (ES) č. 2204/99 ze dne 12. října 1999, musí být vykládána v tom smyslu, že ve sporu, v němž účastníci řízení protichůdně uplatňují, že podložky z plastů pod kolečkové židle, jako jsou podložky pod kolečkové židle, jež jsou předmětem původního řízení, spadají do podpoložky 3918 10 90 a do podpoložky 9403 70 90 kombinované nomenklatury, je třeba upřednostnit první z těchto položek.
 (1) Úř. věst. C 7, 11.1.2003.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/31
 Žaloba podaná dne 26. března 2007 – EREF v. Komise
 (Věc T-94/07)
 (2007/C 117/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: European Renewable Energies Federation (EREF) ASBL (Brusel, Belgie) (zástupce: D. Fouquet, lawyer)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Prohlásit rozhodnutí Evropské komise K(2006) 4963 konečné ze dne 24. října 2006 za neplatné.
 —
 Prohlásit sporné finanční opatření v jeho současné formě a struktuře za neoprávněnou státní podporu.
 —
 Podpůrně uložit Komisi, aby ve věci NN 62/B/2006 zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 ES.
 —
 Uložit Komisi náhradu nákladů řízení včetně nákladů žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V roce 2004 podala žalobkyně Komisi stížnost, ve které mimo jiné tvrdila, že různé aspekty financování nové jaderné elektrárny, která je ve výstavbě ve Finsku, představují státní podporu, která nebyla oznámena. V roce 2006 rozdělila Komise spis do dvou případů, které označila jako NN 62/A/2006 a NN/62/B/2006.
 V projednávaném případě žalobkyně usiluje o zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 4963 konečné, které se týká státní podpory ve věci NN 62/B/2006, ve kterém Komise shledala, že úvěrová facilita poskytnutá konsorciem 5 bank a půjčka poskytnutá ze strany AB Svensk Exportkredit („SEK“) nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.
 Žalobkyně tvrdí, že rozdělení spisu do dvou samostatných případů, které provedla Komise, je protiprávní jak z procesního, tak z hmotněprávního hlediska. Podle žalobkyně bylo možné poskytnout úvěrovou facilitu a půjčku s tak nízkou úrokovou sazbou pouze díky záruce od francouzské agentury pro pojištění vývozních úvěrů COFACE. Aspekty státní podpory v účasti COFACE byly však projednány ve věci NN/62/A/2006. Žalobkyně proto tvrdí, že rozdělení spisu do dvou samostatných případů, kdy záruka byla vyňata z věci NN 62/B/2006, vedlo Komisi k nesprávné domněnce, že poskytnutí úvěrové facility a půjčky SEK s tak nízkou úrokovou sazbou nemohlo představovat státní podporu již proto, že zúčastněné banky byly podle Komise v soukromém vlastnictví.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že úvěrová facilita i půjčka poskytnutá SEK představují státní podporu i při nezohlednění záruky od COFACE, jelikož:
 —
 úvěrová facilita byla poskytnuta s nízkou úrokovou sazbou za účasti bank BLB a BNP Paribas, o kterých žalobkyně tvrdí, že jsou obě veřejnoprávními bankami; a
 —
 půjčka od SEK byla poskytnuta bankou, která je ze 100 % vlastněná státem, s úrokovou sazbou nižší než odpovídá tržním podmínkám.
 Nakonec žalobkyně uplatňuje nedostatečné odůvodnění a zjevně nesprávné posouzení.


text:
 10.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/22
 Žaloba podaná dne 19. února 2016 – ZZ v. Frontex
 (Věc F-12/16)
 (2016/C 165/29)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí neobnovit pracovní smlouvu dočasného zaměstnance s žalobcem, jakož i návrh na náhradu škody za údajně způsobenou újmu.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 přiznat žalobci částku 12 000 eur z titulu újmy způsobené v souvislosti s přijetím tohoto rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/24
 Žaloba podaná dne 12. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-284/07)
 (2007/C 183/43)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Caeiros a D. Kukovec, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2005/51/ES ze dne 7. září 2005, kterou se mění příloha XX směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES a příloha VIII směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES o veřejných zakázkách (1), nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z článku 3 prvního pododstavce uvedené směrnice;
 —
 podpůrně určit, že Portugalská republika v každém případě tím, že neoznámila uvedená opatření Komisi, nesplnila povinnost, která pro ni vyplývá z uvedeného ustanovení;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 31. ledna 2006.
 (1) Úř. věst. L 257, s. 127.


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/6
 Žaloba podaná dne 14. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-174/09)
 2009/C 167/10
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Kaduczak a S. Schønberg, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/32/ES ze dne 6. července 2005 o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign energetických spotřebičů (1), a každopádně tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2005/32/ES uplynula dne 11. srpna 2007. Žalovaná strana přitom k datu předložení této žaloby dosud nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.
 (1) Úř. věst. L 191, s. 29.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/40
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2009 AceaElectrabel Produzione SpA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 8. září 2009 ve věci T-303/05, AceaElectrabel Produzione SpA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-480/09 P)
 2010/C 24/70
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: AceaElectrabel Produzione SpA (zástupci: L. Radicati di Brozolo, M. Merola, T. Ubaldi a E. Marasà, advokáti)
 Další účastnice řízení: Electrabel, Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním uplatněným v žalobě v prvním stupni, nebo podpůrně vrátit věc Tribunálu ve smyslu článku 61 Statutu Soudního dvora;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených v obou stupních řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Zkreslení opravných prostředků, nesprávné právní posouzení, jakož i nelogické a rozporné odůvodnění s ohledem na označení příjemce podpory a na posouzení diskreční pravomoci Komise při vymezení tohoto příjemce podpory.
 Prvním důvodem kasačního opravného prostředku se navrhovatelka AceaElectrabel Produzione SpA (dále jen „AEP“ nebo „navrhovatelka“) dovolává závažných vad rozsudku v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobní důvod týkající se nesprávného označení příjemce podpory, které představovalo subjektivní předpoklad vyžadovaný pro uplatnění na projednávaný případ zásady vyplývající z „judikatury Deggendorf“ (podle které vyplacení nové podpory prohlášené jako takové za slučitelnou může být za určitých okolností přerušeno až do navrácení předcházející protiprávní podpory přiznané témuž podniku). Zaprvé navrhovatelka napadá prohlášení nepřípustnosti tohoto důvodu v části, v níž se týká porušení článku 88 ES a nařízení č. 659/99 (1). AEP tvrdí, že Tribunál zkreslil tuto část žalobního důvodu, kterým navrhovatelka zamýšlela pouze uvést, že nesprávné označení příjemce podpory je jednou ze specifických vad správního aktu. Tribunál tím, že učinil závěr, že otázka porušení pravidel týkajících se navrácení podpory zcela nesouvisí s projednávanou věcí, ukázal, že zkreslil argumenty, na kterých byla založena tato část důvodu. Mimoto navrhovatelka napadá rozsudek v části, v níž neprohlásil rozhodnutí protiprávním navzdory závažnému pochybení spočívajícímu ve ztotožnění AEP (příjemce nové podpory) se skupinou ACEA (příjemce nenavrácené podpory) založeném na nesprávném, nelogickém a rozporném použití pojmu hospodářské jednotky skupiny podniků vypracovaného judikaturou Společenství. Navrhovatelka zpochybňuje, že se tento pojem může použít na případ joint venture ovládaného společně dvěma rozdílnými skupinami (jak je tomu v případě AEP), jelikož ustálená judikatura v oblasti hospodářské jednotky podniků odkazuje pouze na případy, ve kterých je více podniků ovládaných výlučně jedinou jednotkou. Pochybení je o to vážnější, že Soud považoval za nerelevantní okolnost, že 70 % základního kapitálu AEP je v různých hospodářských skupinách, což nemá nic společného s příjemcem podpory, jež nebyla navrácena. Soud rovněž pochybil při použití pojmu funkčně autonomního podniku, když se domníval, že navrhovatelka nemůže být považována za funkčně autonomní, neboť je společně ovládána dvěma podniky.
 2.
 Zkreslení opravných prostředků, nesprávné právní posouzení, jakož i nelogické a rozporné odůvodnění s ohledem na argumenty uplatněné navrhovatelkou, pokud jde o dosah judikatury Deggendorf pro účely posouzení projednávaného případu.
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka zdůrazňuje, že v rozsudku byla nesprávně posouzena judikatura Deggendorf v části, v níž potvrzuje posouzení Komise, i pokud jde o existenci objektivní podmínky vyžadované pro uplatnění judikatury Deggendorf. Navrhovatelka napadá zejména vývody Tribunálu v části, v níž potvrzuje, že Komise neměla povinnost předložit přesné a podrobné důkazy pro prokázání, že kumulace první a druhé podpory by nepříznivě ovlivnila obchod ve Společenství s následkem, že by nová podpora byla neslučitelná se společným trhem. Důkazní břemeno nemůže být pro účely posouzení neslučitelnosti oznámené podpory svévolně odmítnuto, a to zejména tehdy, když Komise nepoužila nástroje, které jí jednací řád dává k dispozici. Tribunál se těmito argumenty navrhovatelky nezabýval a nekriticky potvrdil rozhodnutí Komise. Konečně Tribunál ani nepochopil a ani se nezabýval žalobním důvodem uplatněným navrhovatelkou v rozsahu, v němž poukazovala na to, že cílem doktríny Deggendorf není vytvořit sankční nástroj pro podniky, které nevrátily předcházející podporu, nýbrž pouze se vyhnout tomu, aby kumulace více podpor jediným podnikem mohla ovlivnit obchod ve Společenství s následkem, že nová podpora by byla neslučitelná, dokud by nebyla vrácena předcházející podpora.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu senátu) ze dne 4. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Sonthofen – Německo) – trestní řízení proti Sebat Ince
 (Věc C-336/14) (1)
 („Volný pohyb služeb - Článek 56 SFEU - Hazardní hry - Veřejný monopol na sportovní sázky - Předchozí povolení správního orgánu - Vyloučení soukromých subjektů - Přijímání sázek na účet hospodářského subjektu usazeného v jiném členském státě - Trestní sankce - Vnitrostátní ustanovení, které je v rozporu s unijním právem - Vyloučení - Přechod na režim stanovující vydání omezeného počtu koncesí pro soukromé subjekty - Zásady transparentnosti a nestrannosti - Směrnice 98/34/ES - Článek 8 - Technické předpisy - Předpisy pro služby - Oznamovací povinnost“)
 (2016/C 106/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Sonthofen
 Účastnice původního trestního řízení
 Sebat Ince
 Výrok
 1)
 Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby orgány členského státu činné v trestním řízení postihovaly nepovolené zprostředkovávání sportovních sázek soukromým subjektem na účet jiného soukromého subjektu, který není držitelem povolení pro pořádání sportovních sázek v tomto členském státě, ale je držitelem licence v jiném členském státě, pokud povinnost držet povolení pořádat nebo zprostředkovávat sportovní sázky spadá do rámce režimu veřejného monopolu, o němž vnitrostátní soudy rozhodly, že je v rozporu s unijním právem. Článek 56 SFEU brání takové sankci i v případě, že soukromý subjekt může teoreticky povolení pořádat nebo zprostředkovávat sportovní sázky získat, jestliže není zajištěna informovanost o povolovacím řízení a režim veřejného monopolu na sportovní sázky, o němž vnitrostátní soudy rozhodly, že je v rozporu s unijním právem, přetrval navzdory schválení takového řízení.
 2)
 Článek 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998 musí být vykládán v tom smyslu, že návrh regionálních právních předpisů, které v dotčeném regionu zachovávají účinnost ustanovení právních předpisů společných různým regionům členského státu, které pozbyly platnost, podléhá oznamovací povinnosti stanovené v uvedeném čl. 8 odst. 1, jestliže tento návrh obsahuje technické předpisy ve smyslu článku 1 uvedené směrnice, přičemž nesplnění této povinnosti má za následek nepoužitelnost těchto technických předpisů na jednotlivce v rámci trestního řízení. Taková povinnost není zpochybněna tím, že uvedené společné právní předpisy byly předtím oznámeny Komisi ve fázi návrhu podle čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice a výslovně stanovovaly možnost prodloužení platnosti, která však nebyla využita.
 3)
 Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát postihoval nepovolené zprostředkovávání sportovních sázek na svém území na účet hospodářského subjektu, který je držitelem licence na pořádání sportovních sázek v jiném členském státě:
 —
 pokud je vydání povolení pro pořádání sportovních sázek uvedenému subjektu podmíněno získáním koncese na základě takového koncesního řízení, jaké je dotčeno ve věci v původním řízení, jestliže předkládající soud konstatuje, že toto řízení nerespektuje zásady rovného zacházení a nediskriminace na základě státní příslušnosti, jakož i povinnost transparentnosti, která z nich plyne, a
 —
 jestliže navzdory nabytí účinnosti vnitrostátního ustanovení umožňujícího vydávání koncesí soukromým subjektům v praxi přetrvává uplatňování ustanovení zavádějících režim veřejného monopolu na pořádání a zprostředkovávání sportovních sázek, o nichž vnitrostátní soudy rozhodly, že jsou v rozporu s unijním právem.
 (1) Úř. věst. C 339, 29.9.2014.