text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/29
 Žaloba podaná dne 24. července 2007 – Dimos Peramatos v. Komise
 (Věc T-312/07)
 (2007/C 283/53)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Dimos Peramatos (Perama, Řecko) (zástupci: G. Gerapetritis a P. Pertopoulos, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadený akt tak, aby zanikla povinnost žalobce vrátit částky poukázané v rámci programu LIFE97/ENV/GR/00380 nebo, podpůrně, změnit napadený akt tak, aby bylo žalobci uloženo zaplacení částky 93 795,32 eur odpovídající účetnímu stanovení nezpůsobilých výdajů, jak to Komise ostatně uznala;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem, a zejména náhradu nákladů na právní zastoupení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 týkajícího se oznámení o dluhu 3240504536 zaslaného Dimos Peramatos [obec Perama] za účelem vymáhání finančních prostředků poukázaných v rámci dotace poskytnuté této obci rozhodnutím Komise K(97)/1997/29 v konečném znění; napadené rozhodnutí bylo oznámeno žalobci pro účely výkonu rozhodnutí dne 17. května 2007 prostřednictvím soudního vykonavatele.
 Žalobce se dovolává nesprávného skutkového zjištění a nesprávného výkladu rozhodnutí Komise. Konkrétně má za to, že jeho povinností bylo výlučně vysazení stromů a v žádném případě zajištění jejich přežití; jejich případná ztráta nemůže být v žádném případě vytýkána obci. Má za to, že jeho právní povinnost se omezovala na dokončení díla a že jakékoliv opakování je vyloučeno s výjimkou případu, kdy předložené důkazy by nesplňovaly podmínky pro vznik nároku uvedené v rozhodnutí.
 Dále žalobce tvrdí, že napadený akt porušuje obecné zásady povinnosti uvést odůvodnění aktů orgánů Společenství a legitimního očekávání.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/57
 Žaloba podaná dne 29. března 2010 — Marsili v. Komise
 (Věc F-19/10)
 (2010/C 161/91)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Letizia Marsili (Brusel, Belgie) (zástupci: K. Van Maldegem, C. Mereu a M. Velardo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise nezapsat žalobkyni na seznam kandidátů vhodných na přijetí výběrového řízení EPSO/AST/51/08, jakož i náhrada újmy, kterou utrpěla žalobkyně.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí výběrové komise ze dne 17. prosince 2009 o nezařazení žalobkyně na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AST/51/08 a uložit žalované náhradu újmy vyčíslené prozatímně na částku 1 euro, která bude upřesněna během řízení, jakož i povinnost zaplatit kompenzační úroky a úroky z prodlení ve výši 6,75 % za nemajetkovou a majetkovou újmu, kterou žalobkyně utrpěla;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 21.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 428/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 22. srpna 2016 – North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy v. An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney General
 (Věc C-470/16)
 (2016/C 428/09)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court (Irlande)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: North East Pylon Pressure Campaing Limited, Maura Sheehy
 Žalovaní: An Bord Pleanála, The Minister for Communications Energy and Natural Resources, Ireland, Attorney Generaln
 Předběžné otázky
 i)
 Vztahuje se ve vnitrostátním právním systému, kde zákonodárce nestanovil výslovně a s konečnou platností, ve které fázi řízení lze napadnout určité rozhodnutí, a kde má tuto otázku v každém jednotlivém případě zodpovědět soud na základě pravidel zvykového práva (common law), právo na přezkoumání soudem v řízení, které není „nepřiměřeně nákladné“, podle čl. 11 odst. 4 směrnice 2011/92/EU (1) na řízení, ve kterém má vnitrostátní soud určit, zda byla předmětná žaloba podána ve správné fázi řízení?
 ii)
 Vztahuje se požadavek, aby řízení nebylo „nepřiměřeně nákladné“ podle čl. 11 odst. 4 směrnice 2011/92/EU, na všechny aspekty soudního řízení, v němž je napadána (podle vnitrostátního nebo unijního práva) legalita rozhodnutí, aktu nebo nečinnosti, které spadají do oblasti působnosti ustanovení uvedené směrnice o veřejné účasti, nebo jen na aspekty takového řízení vyplývající z unijního práva (nebo zejména pouze na aspekty řízení, které souvisejí s otázkami týkajícími se ustanovení zmíněné směrnice o veřejné účasti)?
 iii)
 Zahrnuje výraz „rozhodnutí, akty nebo nečinnost“ v rámci čl. 11 odst. 1 směrnice 2011/92/EU správní rozhodnutí přijatá při projednávání žádosti o povolení, bez ohledu na to, zda jsou takovými rozhodnutími nezvratně a pravomocně stanovena subjektivní práva účastníků řízení či nikoli?
 iv)
 Má vnitrostátní soud za účelem zajištění účinné soudní ochrany v oblastech upravených unijními předpisy na ochranu životního prostředí vykládat vnitrostátní právní předpisy co možná nejvíce v souladu s cíli stanovenými v čl. 9 odst. 3 Úmluvy EHK OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí podepsané v Aarhusu dne 25. června 1998, a to a) v řízení, jehož předmětem je platnost řízení o povolení projektu, který byl podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 (2) ze dne 17. dubna 2013, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě, označen za projekt společného zájmu, nebo b) v řízení, jehož předmětem je platnost řízení o povolení projektu, kterým je dotčena evropská lokalita vymezená podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin?
 v)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku písm. a) nebo b), brání ustanovení, podle nějž musí žalobci splnit určitá „kritéria, pokud jsou nějaká stanovena ve vnitrostátním právu“, přímé účinnosti úmluvy, a to v případě, kdy žalobci splnili případná kritéria pro podání žaloby podle vnitrostátního práva nebo jsou zjevně oprávněni takovou žalobu podat, a to a) v řízení, jehož předmětem je platnost správního řízení o povolení projektu, který byl podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě, označen za projekt společného zájmu, nebo b) v řízení, jehož předmětem je platnost řízení o povolení projektu, kterým je dotčena evropská lokalita vymezená podle směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin?
 vi)
 Může členský stát stanovit ve své právní úpravě výjimky z pravidla, že řízení v oblasti životního prostředí nemá být nepřiměřeně nákladné, jestliže takovou výjimku neupravuje směrnice 2011/92/EU ani Úmluva EHK OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí podepsaná v Aarhusu dne 25. června 1998?
 vii)
 Je zejména vnitrostátní právní požadavek na existenci příčinné souvislosti mezi údajným protiprávním aktem či rozhodnutím a škodou na životním prostředí, jehož splněním je podmíněno použití vnitrostátních právních předpisů provádějících čl. 9 odst. 4 Úmluvy EHK OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí podepsané v Aarhusu dne 25. června 1998, s cílem zajistit, aby řízení v oblasti životního prostředí nebylo nepřiměřeně nákladné, slučitelný s uvedenou úmluvou?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/92/EU ze dne 13. prosince 2011 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 26, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě a kterým se zrušuje rozhodnutí č. 1364/2006/ES a mění nařízení (ES) č. 713/2009, (ES) č. 714/2009 a (ES) č. 715/2009 (Úř. věst. L 115, s. 39).


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Rethymnis (Řecko) dne 17. dubna 2008 – Dimitrios G. Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis v. Dimos Geropatamou
 (Věc C-163/08)
 (2008/C 171/33)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Monomeles Protodikeio Rethymnis
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Dimitrios G. Ladakis, Andreas M. Birtas, Konstantinos G. Kyriakopoulos, Emmanouil V. Klamponis, Sofokis E. Mastorakis
 Žalovaný: Dimos Geropatamou
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba ustanovení 5 a ustanovení 8 body 1 a 3 rámcové dohody EKOS, UNICE a CEEP o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. L 175, 10.7.1999, s. 42), vykládat tak, že právo Společenství nedovoluje členskému státu při provádění této rámcové dohody přijmout opatření: a) pokud rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody již existovala ve vnitrostátním právním řádu před vstupem směrnice v platnost a b) pokud se opatřeními přijatými k provedení rámcové dohody sníží všeobecná úroveň ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud ve vnitrostátním právním řádu již existovala před vstupem směrnice 1999/70/ES v platnost rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody:
 a)
 když uvedené právní opatření, které provádí rámcovou dohodu, bylo přijato po uplynutí lhůty pro provedení směrnice 1999/70/ES, avšak do oblasti jeho působnosti rationae temporis spadají výlučně pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly platné ke dni jejího vstupu v platnost nebo jejichž platnost skončila do určité doby před jejím vstupem v platnost, avšak po uplynutí lhůty pro provedení směrnice, zatímco dříve existující rovnocenná opatření nemají časově omezenou oblast působnosti a zahrnují všechny pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly uzavřeny, byly platné nebo jejichž platnost skončila ke dni vstupu směrnice 1999/70/ES v platnost a ke dni uplynutí lhůty pro její provedení;
 b)
 když do oblasti působnosti uvedeného právního opatření, které provádí rámcovou dohodu, spadají pouze pracovní smlouvy na dobu určitou, které pro to, aby byly považovány za po sobě jdoucí pro účely výše uvedeného opatření, musejí kumulativně splňovat následující podmínky:
 i.
 jednotlivé smlouvy byly uzavřeny s časovým odstupem ne delším než tři měsíce a mimoto
 ii.
 celkové trvání po sobě jdoucích smluv bylo nejméně dvacet čtyři měsíců ke dni vstupu nařízení v platnost, nezávisle na počtu obnovení smluv, nebo došlo alespoň ke třem po sobě jdoucím obnovením původní smlouvy s celkovou dobou trvání pracovní činnosti alespoň osmnáct měsíců během období dvaceti čtyř měsíců počítaných od původní smlouvy, zatímco dříve existující rovnocenná opatření tyto podmínky nestanoví a zahrnují naopak všechny (po sobě jdoucí) pracovní smlouvy na dobu určitou, nezávisle na minimální délce zaměstnání a minimálním počtu obnovení smluv;
 c)
 když dotčené právní opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, stanoví – jako právní následek ochrany zaměstnanců na dobu určitou a prevence zneužívání ve smyslu rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou – kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky do budoucnosti (ex nunc), zatímco dříve existující rovnocenné právní opatření stanoví kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky od okamžiku jejich prvotního uzavření (ex tunc)?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud existovalo rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, ve vnitrostátním právním řádu před vstupem uvedené směrnice v platnost, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 7 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, když stanoví jako jediný prostředek ochrany zaměstnanců na dobu určitou proti zneužívání povinnost zaměstnavatele zaplatit odměnu a odstupné v případě protiprávního zaměstnání na po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody s ohledem na to, že:
 a)
 povinnost zaplatit odměnu a odstupné stanoví vnitrostátní právo pro každý případ pracovního poměru a nesměřuje k předcházení zneužívání ve smyslu rámcové dohody a
 b)
 použití dříve existujícího rovnocenného právního předpisu má za právní následek uznání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou?
 4)
 V případě kladných odpovědí na předchozí otázky, musí vnitrostátní soud při výkladu vnitrostátního práva v souladu se směrnicí 1999/70/ES nepoužít ustanovení neslučitelná s touto směrnicí obsažená v právním opatření přijatém k provedení rámcové dohody, která vedou ke snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu, jako jsou ustanovení článků 7 a 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 a použít místo nich ustanovení obsažená v rovnocenném vnitrostátním právním opatření, které existovalo před vstupem směrnice v platnost, jako je ustanovení čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920?
 5)
 V případě, že vnitrostátní soud shledá, že ustanovení (v daném případě čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920), které představuje rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, je v zásadě použitelné ve věci, která se týká pracovních poměrů na dobu určitou a na základě tohoto ustanovení zjištění, že k uzavření po sobě jdoucích pracovních smluv došlo na dobu určitou bez objektivního důvodu spojeného s povahou, typem a charakterem poskytované činnosti, znamená, že tyto smlouvy musejí být uznány jako pracovní smlouvy na dobu neurčitou, potom:
 a)
 je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého skutečnost, že jako právní základ uzavření pracovních smluv na dobu určitou byl užit právní předpis upravující zaměstnání na základě pracovních smluv na dobu určitou k uspokojení sezónních, periodických, dočasných nebo výjimečných potřeb, i když ve skutečnosti zajišťované potřeby jsou „stálé a trvalé“, v každém případě představuje objektivní důvod pro uzavření pracovní smlouvy na dobu určitou;
 b)
 je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého musejí být ustanovení zakazující přeměnu pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru na pracovní smlouvy na dobu neurčitou vykládána tak, že ve veřejném sektoru je naprosto a v každém případě zakázána přeměna pracovní smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou na pracovní smlouvu nebo pracovní poměr na dobu neurčitou, i kdyby byla tato smlouva uzavřena protiprávně na dobu určitou, a sice tehdy, když uspokojované potřeby jsou stálé a trvalé, a že vnitrostátnímu soudu není dána možnost, aby v takových případech zjistil skutečný charakter sporného pracovněprávního vztahu a správně ho kvalifikoval jako smlouvu na dobu neurčitou, nebo musí být tento zákaz omezen pouze na pracovní smlouvy na dobu určitou uzavřené skutečně k uspokojování dočasných, nepředvídaných, naléhavých, výjimečných nebo podobných potřeb, a nikoli na případy, kdy byly ve skutečnosti uzavřeny k uspokojování „stálých a trvalých“ potřeb?


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/18
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 4. března 2010 — Kaul GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Bayer AG
 (Věc C-193/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARCOL - Námitka majitele slovní ochranné známky Společenství CAPOL - Výkon rozsudku, který zrušuje rozhodnutí odvolacího senátu, ze strany OHIM - Právo být vyslechnut - Riziko záměny - Stupeň minimální podobnosti požadovaných ochranných známek - Zamítnutí pro zjevnou irelevanci nových skutečností předložených odvolacímu senátu - Články 8 odstavec 1 písm. b), 61 odst. 2, 63 odst. 6, 73 druhá věta a 74 odst. 2 nařízení č. 40/94)
 2010/C 234/27
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kaul GmbH (zástupci: R. Kunze, Rechtsanwalt a solicitor)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec), Bayer AG
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 25. března 2009, Kaul v. OHIM (T-402/07), kterým Soud zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelem slovní ochranné známky Společenství „CAPOL“ pro výrobky zařazené do třídy 1 proti rozhodnutí R 782/2000-2 druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 1. srpna 2007, kterým se podruhé zamítá odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení o zamítnutí námitky podané proti přihlášce slovní ochranné známky Společenství „ARCOL“ pro výrobky zařazené od tříd 1, 17 a 20, po zrušení původního rozhodnutí třetího odvolacího senátu o zamítnutí námitky rozsudkem C-29/05 P, OHIM v. Kaul
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Kaul GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 193, 15.8.2009.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Midden-Nederland (Nizozemsko) dne 5. října 2015 – Stichting Brein v. Jack Frederik Wullems, vystupující též pod jménem Filmspeler
 (Věc C-527/15)
 (2016/C 027/08)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Midden-Nederland
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Stichting Brein
 Žalovaný: Jack Frederik Wullems, vystupující též pod jménem Filmspeler
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 3 odst. 1 směrnice o autorském právu (1) vykládán v tom smyslu, že o „sdělování veřejnosti“ ve smyslu tohoto ustanovení se jedná tehdy, jestliže osoba prodává určitý produkt (multimediální přehrávač), do něhož uvedená osoba nainstalovala doplňky (Add-ons) obsahující hypertextové odkazy na internetové stránky, na nichž byla bez svolení nositelů práv přímo zpřístupněna díla chráněná podle autorského práva, jako jsou filmy, seriály či přímé přenosy?
 2)
 Má na tuto otázku vliv skutečnost,
 —
 že díla chráněná podle autorského práva nebyla ještě nikdy předtím na internetu uveřejněna nebo byla na internetu uveřejněna se svolením nositele práv výlučně na základě předplatného?
 —
 že jsou doplňky (Add-ons) obsahující hypertextové odkazy na internetové stránky, na kterých byla bez svolení nositelů práv zpřístupňována bez jakýchkoli omezení díla chráněná autorským právem, na internetu volně dostupné a že si je uživatelé mohou do svého multimediálního přehrávače sami nainstalovat?
 —
 že jsou internetové stránky, a tedy i díla chráněná podle autorského práva, která jsou na nich – bez svolení nositelů těchto práv – zpřístupněna, veřejně dostupné i bez použití multimediálního přehrávače?
 3)
 Musí být článek 5 směrnice o autorském právu (směrnice 2001/29/ES) vykládán v tom smyslu, že k „oprávněnému užití“ ve smyslu odst. 1 písm. b) tohoto ustanovení nedochází v případech, kdy si koncový uživatel během internetového přenosu audiovizuálního materiálu („streamování“) díla chráněného autorským právem z internetové stránky třetí osoby, na níž je toto dílo, které je chráněno autorským právem, nabízeno bez svolení nositele či nositelů práv, pořizuje dočasnou rozmnoženinu?
 4)
 V případě záporné odpovědi na třetí otázku: Obstojí v tomto případě pořizování dočasné rozmnoženiny, kterou si vytváří koncový uživatel během „streamování“ díla chráněného podle autorského práva z internetové stránky, na níž je toto dílo, které je chráněno autorským právem, bez svolení nositele či nositelů práv nabízeno, v „třístupňovém testu“ ve smyslu čl. 5 odst. 5 směrnice o autorském právu (směrnice 2001/29/ES)?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/23
 Žaloba podaná dne 13. února 2006 – Duyster v. Komise
 (Věc F-18/06)
 (2006/C 154/56)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tinike Duyster (Oetrange, Lucembursko) (zástupce: W. H. A. M. van den Muijsenbergh, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 17. listopadu 2005 o poskytnutí rodičovské dovolené žalobkyni od 8. listopadu 2004 do neupřesněného data;
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 6. dubna 2005;
 —
 zrušit rozhodnutí o poskytnutí rodičovské dovolené od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005 nebo výplatní list za listopad 2004 nebo rozhodnutí Komise ze dne 30. listopadu 2004 nezohlednit žádost o odložení nebo zrušení rodičovské dovolené;
 —
 rozhodnout, že žalobkyni přísluší od 1. listopadu 2004 (nebo od 8. listopadu 2004) do 30. dubna 2005 včetně všechna hmotná práva úředníka v činné službě, a že je tedy třeba, aby jí byla se zpětnou účinností uhrazena odměna v souladu s jejím stupněm a platovou třídou;
 —
 rozhodnout, že uvedená odměna musí být zvýšena o úroky z prodlení;
 —
 rozhodnout, že žalobkyně ještě může požádat o rodičovskou dovolenou (i když bude jejímu synovi více než dvanáct let nebo téměř dvanáct let po vyhlášení rozsudku), neboť neschválení podané žádosti je třeba přičítat Komisi; nebo podpůrně v důsledku toho, že Komise odpovídá za skutečnost, že žalobkyně nemohla čerpat rodičovskou dovolenou, jí musí být uhrazeny náhrada škody odpovídající ztrátě příspěvků během doby rodičovské dovolené, pojištění, počet let služby, nároky na důchod, hodnotící zprávy a vyhlídky na povýšení; nebo dále podpůrně za období rodičovské dovolené, které nebylo vyčerpáno, jí musí být uhrazeny náhrada škody odpovídající ztrátě příspěvků během doby rodičovské dovolené, pojištění a nároky na důchod;
 —
 uložit žalované, aby nahradila majetkovou a nemajetkovou újmu způsobenou rozhodnutím ze dne 17. listopadu 2005, vyčíslenou na 4 000 EUR a 5 000 EUR;
 —
 uložit žalované, aby zaplatila 2 500 EUR jakožto náhradu škody za nejistotu, ve které se žalobkyně nachází ohledně jejího statutu úředníka, a za nemajetkovou újmu vyplývající z této nejistoty;
 —
 uhradit žalobkyni náhradu škody v hodnotě odpovídající sedmi dnům rodičovské dovolené;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V rámci věci F-51/05 (1) již žalobkyně zpochybnila skutečnost, že jí Komise poskytla rodičovskou dovolenou na období od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005. V projednávané věci napadá rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, které bylo přijato v mezidobí dne 17. listopadu 2005, které stanovilo datum začátku rodičovské dovolené na 8. listopadu 2004.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že rozhodnutí ze dne 17. listopadu 2005 porušuje Smlouvu, služební řád, jakož i určitý počet právních zásad. Podle žalobkyně toto rozhodnutí zvláště: i) obsahuje chyby, jako například nesprávné uvedení věci Soudu prvního stupně; ii) je z několika důvodů, jako mimo jiné v důsledku skutečnosti, že není uvedeno, na základě jaké stížnosti žalobkyně se rozhodnutí zakládá, neuvedení data konce rodičovské dovolené a neuvedení popisu následků rozhodnutí, nepřesné; iii) je vyhotoveno v jiném jazyce než v tom, který žalobkyně používá, přičemž je porušen článek 21 ES; iv) neuvádí žádný právní základ; v) obsahuje vnitřní rozpory; vi) není dostatečně odůvodněno; vii) má zpětný účinek, přestože již neexistovala projednávaná žádost o rodičovskou dovolenou; viii) nezohledňuje skutečnost, že původní rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování na celé období byla protiprávní; ix) nezohledňuje žádost o odložení rodičovské dovolené.
 Navíc znění napadeného rozhodnutí vytváří dojem, že existence nejasné situace je přinejmenším částečně způsobena žalobkyní, zatímco žalobkyně jednala s řádnou péčí a předložila velký počet dokumentů.
 (1) Úř. věst. C 217, 3.9.2005 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-249/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/55
 Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Monster Energy v. OHIM – Mad Catz Interactive (vyobrazení černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy)
 (Věc T-567/15)
 (2015/C 381/65)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Monster Energy Company (Corona, Spojené státy) (zástupce: P. Brownlow, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Mad Catz Interactive, Inc. (San Diego, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka (vyobrazení černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy) – přihláška č. 11 390 853
 Řízení před OHIM: námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2015, ve věci R 2368/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 4. května 2015 ve věci R 2368/2014-5;
 —
 zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 1. července 2015 v řízení o námitce č. B2182320;
 —
 odmítl zápis namítané ochranné známky, pokud jde o třídu 25;
 —
 uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů řízení vynaložených vedlejší účastnicí.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.


text:
 10.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/17
 Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Delfin Wellness v. EUIPO – Laher (infrakabiny a sauny)
 (Věc T-114/16)
 (2016/C 165/19)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Delfin Wellness GmbH (Loinding, Rakousko) (zástupce: T. Riedler, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sabine Laher (Weyer, Rakousko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporného (průmyslového) vzoru: další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporný (průmyslový) vzor: (průmyslový) vzor Evropské unie č. 1058812 0001, č. 1058812 0002 a č. 1058812 0003
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. ledna 2016 ve věcech R 849/2014-3, R 850/2014-3 a R 851/2014-3
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadená rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO vydaná ve věcech R 849/2014-3, R 850/2014-3 a R 851/2014-3,
 —
 uložil OHIM a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů všech řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení článku 64 nařízení č. 6/2002,
 —
 porušení čl. 65 písm. f) nařízení č. 6/2002,
 —
 porušení čl. 65 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/26
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. února 2007 Friedrichem Weberem proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 11. prosince 2006 ve věci T-290/05, Friedrich Weber v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-107/07 P)
 (2007/C 95/49)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Friedrich Weber (zástupce: W. Declair, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání navrhovatele
 —
 zrušit usnesení Soudu prvního stupně ze dne 11. prosince 2006 ve věci T-290/05 (1).
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 27. května 2005.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel odůvodňuje svůj kasační opravný prostředek proti uvedenému usnesení Soudu následovně:
 Soud neoprávněně odmítl žalobu jako nepřípustnou v rozsahu, v němž měl odpůrkyni v souladu s návrhovým žádáním zavázat, aby umožnila přístup k určitým dokumentům. Podle ustálené judikatury Soudního dvora nemá Soud takové nařizovací právo. Zároveň se v napadeném rozhodnutí uvádí, že opravené návrhové žádání navrhovatele nemůže být vykládáno v tom smyslu, že tento návrh směřuje implicitně ke zrušení napadeného rozhodnutí odpůrkyně. S tím není možné souhlasit: navrhovatel svým opraveným návrhem požadoval výslovně, a nikoliv jen konkludentně zrušení napadeného rozhodnutí odpůrkyně. Změněný návrh navrhovatele je přípustný v rozsahu, v němž požaduje zrušení rozhodnutí Komise. Určení nepřípustnosti žaloby je proto protiprávní v celém rozsahu.
 Soud ve svém napadeném rozhodnutí uvádí, že žaloba obsahuje „obvinění proti německým veřejnoprávním rozhlasovým stanicím a jiným státním orgánům“. Tato kvalifikace vyjádření navrhovatele nepřípustným způsobem diskredituje jeho skutkové argumenty. Pohrdavá charakteristika žaloby jako „obvinění “dokládá, že Soud nepřezkoumal mimořádnou závažnost výtek a s tím spojené porušení práva Společenství relevantně v souvislosti s odůvodněním žaloby. Tím Soud porušil právo být vyslechnut. Tento způsob hodnocení zdrženlivého vyjádření navrhovatele odůvodňuje dokonce podezření z nedostatečné nestrannosti a pochybnosti o spravedlivém procesu.
 Napadené rozhodnutí je v rozporu se zásadami Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o založení Evropského společenství. Nerespektuje projevenou vůli Společenství rozvíjet a posilovat demokracii a právní stát, jakož i dodržování lidských práv a základních svobod. Usnesení Soudu popírá i význam zásady veřejnosti v rámci přiznání se Společenství k demokracii a jeho projevené vůle k ní. Soud opomenul přezkoumat otázku, zda rozhodnutí žalované je slučitelné s cíli Společenství. Tím napadené rozhodnutí porušuje platné právo Společenství.
 Není pravda, že část uplatněného nároku, která se týkala přístupu ke spornému dokumentu Komise, se plně vyřešila. Žalovaná sice před Soudem potvrdila pravost dopisu Komise zveřejněného v jednom časopise, navrhovatel však výslovně prohlásil, že hlavní spor nebyl tímto potvrzením odpůrkyně vyřešen. Jako odůvodnění zejména uvedl, že předmětný časopis není orgánem pro zveřejňování úředních oznámení odpůrkyně.
 Ze všech výše uvedených důvodů je třeba zrušit napadené rozhodnutí Soudu.
 (1) Úř. věst. C 331, s. 42.


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/46
 Žaloba podaná dne 4. listopadu 2016 – Basil v. EUIPO – Artex (košíky na kola)
 (Věc T-760/16)
 (2017/C 006/57)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Basil BV (Silvolde, Nizozemsko) (zástupci: N. Weber a J. von der Thüsen, Rechtsanwälte)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Artex SpA (Zeno di Cassola, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporného průmyslového vzoru: Žalobkyně
 Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 142 245-0001
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. července 2016, ve věci R 535/2015-3
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a případně další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 52 odst. 3 nařízení č. 6/2002;
 —
 porušení článku 7 nařízení č. 6/2002, respektive porušení zásady důkazního břemene, respektive porušení zákonitostí logiky v rámci hodnocení důkazů;
 —
 porušení článku 6 nařízení č. 6/2002.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen (Belgie) dne 7. června 2013 — Openbaar Ministerie v. Edgard Jan De Clercq a další
 (Věc C-315/13)
 2013/C 252/32
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Mechelen
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Openbaar Ministerie
 Žalovaní: Edgard Jan De Clercq, Emiel Amede Rosa De Clercq, Nancy Genevieve Wilhelmina Rottiers, Ermelinda Jozef Martha Tampère, Thermotec NV
 Předběžná otázka
 Je třeba vykládat články 56 a 57 SFEU (dříve článek 49 a 50 Smlouvy o ES), jakož i čl. 3 odst. 1 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431), případně ve spojení s článkem 19 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36) v tom smyslu, že článek 141 programového zákona (I) ze dne 27. prosince 2006, podle kterého je osobě, u které nebo pro kterou vysílaní zaměstnanci nebo vysílaní stážisté přímo nebo prostřednictvím subdodavatele provádějí práce, uložena povinnost elektronicky (nebo, pokud to není možné, faxem nebo dopisem) sdělit před začátkem zaměstnání těchto osob Zemskému úřadu sociálního zabezpečení identifikační údaje osob, které nemohou svému zaměstnavateli předložit vyhotovené potvrzení o přijetí jejich předchozího ohlášení, ve spojení s článkem 157 tohoto zákona a čl. 183 odst. 1 bodu 1 trestního zákoníku pro oblast sociálního zabezpečení, který trestá nedodržení tohoto ustanovení správními sankcemi?


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/48
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. srpna 2008 Chantal De Fays proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. června 2008 ve věci F-97/07, De Fays v. Komise
 (Věc T-355/08 P)
 (2008/C 285/87)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Chantal De Fays (Bereldange, Lucembursko) (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání navrhovatelky
 —
 prohlásit tento kasační opravný prostředek za přípustný;
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení předloženým navrhovatelkou před Soudem pro veřejnou službu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tímto kasačním opravným prostředkem se navrhovatelka domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (dále jen „SVS“) ze dne 17. června 2008 ve věci F-97/07, kterým tento soud zamítl její žalobu podanou proti rozhodnutí orgánu oprávněnému ke jmenování (dále jen „OOJ“) ze dne 21. listopadu 2006, za použití článku 60 služebního řádu.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatelka dovolává dvou žalobních důvodů:
 Zaprvé, navrhovatelka má za to, že se SVS dopustil nesprávného právního posouzení, pokud jde o definici časové působnosti rozhodnutí ze dne 21. listopadu 2006, kterým správa jednak konstatovala neomluvenou nepřítomnost navrhovatelky od 19. října 2006, a jednak jí odebrala plat za celé období, které nebylo pokryto dovolenou za kalendářní rok. Navrhovatelka totiž tvrdí, že SVS měl za to, že účinky sporného rozhodnutí se vztahují pouze na období od 19. října 2006 do 13. prosince 2006, tedy do okamžiku, kdy správa obdržela lékařské potvrzení odůvodňující nepřítomnost navrhovatelky, zatímco by měly ve skutečnosti přetrvávat do přítomnosti. Toto nesprávné právní posouzení má za následek nesprávné posouzení skutkových okolností, jehož nesprávnost vyplývá podle navrhovatelky z dokumentů ve spisu.
 Zadruhé, navrhovatelka tvrdí, že skutečnost, že SVS založil svůj souhlas se zastavením vyplácení platu, který náležel navrhovatelce, na existenci implicitního rozhodnutí, zahrnuje nesprávné právní posouzení, které znamená porušení čl. 25 druhého pododstavce, čl. 59 prvního pododstavce a článku 60 služebního řádu, jakož i interních ustanovení Komise o výkonu pravomocí svěřených OOJ a práv obhajoby.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/57
 Žaloba podaná dne 16. listopadu 2012 — European Drinks v. OHIM — Alexandrion Grup Romania (Dracula Bite)
 (Věc T-495/12)
 2013/C 26/115
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: European Drinks (Ștei, Rumunsko) (zástupce: V. von Bomhard, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: SC Alexandrion Grup Romania Srl (Pleasa, Rumunsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 6. září 2012 ve věci R 680/2011-4; a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: barevná obrazová ochranná známka „Dracula Bite“ pro zboží a služby ve třídách 33, 35 a 39 — přihláška ochranné známky Společenství č. 7588247
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis rumunské obrazové ochranné známky „Dracula“ pod č. 34847 pro zboží a služby ve třídách 33 a 35
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 2 a čl. 42 odst. 3 nařízení Rady č. 207/2009


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 25. dubna 2014 – trestní řízení proti Romina Biolzi
 (Věc C-213/14)
 2014/C 292/16
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastník původního trestního řízení
 Biolzi Romina
 Předběžné otázky
 1)
 Mají se článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 16. února 2012 ve spojených věcech C-72/10 a C-77/10, vykládat v tom smyslu, že brání zorganizování zadávacího řízení o udělení koncesí platných po kratší dobu, než byly koncese udělované v minulosti, když bylo uvedené zadávací řízení zorganizováno za účelem nápravy důsledků vyplývajících z nezákonného vyloučení určitého počtu subjektů z předchozích zadávacích řízení?
 2)
 Mají se článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy ve výše uvedeném rozsudku Soudního dvora Evropské unie, vykládat v tom smyslu, že brání možnosti, aby byla kratší doba platnosti koncesí udělovaných v zadávacím řízení, než byla doba platnosti koncesí udělovaných v minulosti dostatečně odůvodněná požadavkem stejného uplynutí doby platnosti koncesí?
 3)
 Mají se článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy ve výše uvedeném rozsudku Soudního dvora Evropské unie, vykládat v tom smyslu, že brání ustanovení vyžadujícímu bezplatné postoupení užití hmotného a nehmotného majetku, který tvoří síť provozování a sběru hry, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese nebo z důvodu rozhodnutí o zániku nebo odnětí?


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/20
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. září 2010 Thyssen Krupp Acciai Speciali Terni SpA proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 1. července 2010 ve věci T-62/08, Thyssen Krupp Acciai Speciali Terni SpA v. Evropská komise
 (Věc C-448/10 P)
 ()
 2010/C 317/36
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Thyssen Krupp Acciai Speciali Terni SpA (zástupci: T. Salonico, G. Barone a A. Marega, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek (1) a rozhodnutí (2) v rozsahu, v němž bylo rozhodnuto, že sporné opatření nemá povahu náhrady škody a vyrovnávací povahu, ale je považováno za protiprávní a neslučitelnou státní podporu, nebo
 —
 zrušit napadený rozsudek v části, ve které zamítá žalobní důvod, podle kterého příkaz k vrácení podpory obsažený v rozhodnutí představuje porušení zásady legitimního očekávání, a v důsledku toho zrušit rozhodnutí v části, ve které nařizuje Itálie okamžitě požadovat vrácení podpory spolu s úroky, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek je nesprávný a má být zrušen z těchto důvodů:
 1)
 porušení článků 107 a 108 SFEU, jakož i rozporné odůvodnění a zjevné pochybení z důvodu zkreslení poskytnutých důkazů v rozsahu, v němž rozsudek vykládá sporné opatření nesprávně jakožto státní podporu a nikoliv jako kompenzační opatření ve prospěch navrhovatelky. Tribunál nesprávně restriktivně vyložil vnitrostátní právní úpravu a judikaturu, na kterou se odvolala navrhovatelka v prvním stupni a která dokazuje, že sporné opatření nepředstavuje státní podporu, ale sleduje cíl náhrady škody původně upravený v italské právní úpravě v roku 1962 a uznaný Komisí a Tribunálem
 2)
 porušení čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (3) a rozporné a nedostatečné odůvodnění v rozsahu, v němž Tribunál rozhodl, že příkaz k vrácení podpory obsažený v rozhodnutí není v rozporu se zásadou legitimního očekávání. Rozsudek Tribunálu je nesprávný a nedostatečně odůvodněný v části, ve které Tribunál odmítá názor, že trvající mlčení Komise k vysvětlením italských orgánů poskytnutých na konci roku 1991, týkajících se skutečnosti, že první prodloužení sazebníku Terni nadále sledující původní cíl náhrady, je okolností, která umožnila vznik legitimního očekávání ze strany navrhovatelky ohledně toho, že prodloužení sazebníku Terni, včetně sporného opatření, nepředstavuje státní podporu.
 (1) Rozsudek Tribunálu Evropské unie (pátý senát) ze dne 1. července 2010 ve věci T-62/08.
 (2) Rozhodnutí Komise 2008/408/ES ze dne 20. listopadu 2007 o státní podpoře C 36/A/06 (ex NN 38/06), kterou Itálie poskytla ve prospěch Společností ThyssenKrupp, Cementir a Nuova Terni Industrie Chimiche (Úř. věst. 2008, L 144, s. 37).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1)


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/21
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 15. září 2016 – Niculae a další v. Rumunsko a další
 (Věc T-256/16 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Zamítnutí žaloby v hlavním řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2016/C 410/30)
 Jednací jazyk: rumunština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Ioan Niculae (Bukurešť, Rumunsko) a dalších 5 žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupkyně: M. Vasii, advokátka)
 Žalovaní: Rumunsko, Evropská komise, Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů a Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE) (Rumunsko)
 Předmět věci
 Návrh na předběžné opatření podaný v rámci řízení o žalobě proti Rumunsku, Evropské komisi, Agentuře pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) a Autoritatea naţională de reglementare în domeniul energiei (ANRE).
 Výrok
 1)
 O návrhu na předběžné opatření není třeba rozhodovat.
 2)
 Ioan Niculae a dalších 5 žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení, ponesou vlastní náklady řízení.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/55
 Žaloba podaná dne 16. června 2010 — H v. Rada a další
 (Věc T-271/10)
 ()
 2010/C 221/88
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: H (Catania, Itálie) (zástupci: C. Mereu a M. Velardo, advokáti)
 Žalovaní: Rada Evropské unie, Evropská komise a Policejní mise Evropské unie v Bosně a Hercegovině (EUPM)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí ze dne 7. dubna 2010 a v případě potřeby i rozhodnutí ze dne 30. dubna 2010,
 —
 uložit žalovaným zaplatit žalobci náhradu škody odhadnutou na 30 000 eur a
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení, jakož i úrok ve výši 8 %.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou se žalobce podle článku 263 SFEU domáhá zrušení rozhodnutí, které přijala Policejní mise Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině dne 7. dubna 2010, a v případě potřeby navazujícího potvrzujícího rozhodnutí ze dne 30. dubna 2010, ve kterém bylo rozhodnuto o přeřazení žalobce z hlavního štábu mise v Sarajevu na regionální úřad v Banja Luce, jakož i o snížení hodnosti žalobce. Dále se žalobce podle článku 340 SFEU domáhá přiznání náhrady škody ve výši 30 000 eur.
 Žalobce uvádí, že podle usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 9. října 2006 ve věci F-53/06 Gualtieri/Komisia je pro rozhodování v této věci příslušný Tribunál.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobce uvádí tyto žalobní důvody:
 Zaprvé žalobce uvádí zneužití pravomoci, jelikož neexistoval objektivní důvod odůvodňující přeřazení.
 Zadruhé žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí není dostatečně odůvodněno, jelikož Policejní mise Evropské unie v Bosně a Hercegovině neuvedla operační důvody pro přeřazení.
 Zatřetí došlo ke zjevně nesprávnému posouzení, jelikož nebylo třeba naléhavě státního zástupce přeřadit na regionální úřad v Banja Luce.
 Krom toho došlo k porušení rozhodnutí Rady č. 2009/906/SZBP ze dne 8. prosince 2009 (1), jelikož vedoucí mise nebyl oprávněn přeřadit personál, nýbrž pouze zabezpečovat každodenní řízení personálu.
 Konečně se žalobce domáhá přiznání náhrady morální újmy způsobené mobbingem.
 (1) Rozhodnutí Rady 2009/906/SZBP ze dne 8. prosince 2009 o policejní misi Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině (Úř. věst. L 322, s. 22)


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/33
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 7. června 2007 – IMS v. Komise
 (Věc T-346/06 R)
 („Předběžné opatření - Návrh na odklad vykonatelnosti - Směrnice 98/37/ES - Přípustnost - Fumus boni iuris - Naléhavost - Vážení proti sobě stojících zájmů“)
 (2007/C 183/64)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Industria Masetto Schio Srl (IMS) (Schio, Itálie) (zástupci: F. Colonna a T. Romolotti, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Zadra a D. Lawunmi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti stanoviska Komise K (2006) 3914 ze dne 6. září 2006 k opatření zákazu týkajícímu se některých mechanických lisů značky IMS přijatému francouzskými orgány.
 Výrok
 1)
 Do vydání rozhodnutí Soudu o žalobě v hlavním řízení se odkládá vykonatelnost stanoviska Komise K (2006) 3914 ze dne 6. září 2006 k opatření zákazu týkajícímu se některých mechanických lisů značky IMS přijatému francouzskými orgány.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/46
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2004 Impala proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-464/04)
 (2005/C 6/91)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 3. prosince 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Impala, se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupeným S. Crosbym a J. Goldingem, advokáty.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zcela zrušil rozhodnutí Komise ze dne 19. července 2004 ve věci č. COMP/M.3333-Sony/BMG;
 —
 podpůrně zrušil rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká některého či všech následujících bodů:
 —
 kolektivního dominantního postavení na trhu s licencemi pro hudbu přístupnou prostřednictvím internetu;
 —
 dominantního postavení na trzích distribuce hudby přístupné prostřednictvím internetu;
 —
 koordinace zúčastněných stran, respektive hudebních vydavatelství;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vzniklých žalobci v souvislosti s touto žalobou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce je mezinárodním sdružením zaměřeným na prosazování obecných zájmů svých členů, kterými jsou nezávislé hudební společnosti. Požaduje, aby bylo zrušeno rozhodnutí Komise, kterým byla schválena fúze mezi globálními nahrávacími společnostmi Bertelsmann AG a Sony Corporation of America.
 Na podporu své žaloby tvrdí, že tím, že Komise fúzi schválila, porušila článek 253 ES, čl. 81 odst. 1 ES, nařízení č. 4046/89 (1), jakož i právní zásady týkající se jejich použití a dopustila se zjevně nesprávného posouzení tím, že:
 —
 shledala, že před schválením fúze neexistovalo kolektivní dominantní postavení na trhu s hudebními nahrávkami;
 —
 shledala, že fúze neposílila kolektivní dominantní postavení na tomto trhu;
 —
 shledala, že fúze nevytvoří kolektivní dominantní postavení na trhu s hudebními nahrávkami, na trhu s licencemi pro hudbu přístupnou prostřednictvím internetu nebo na trhu distribuce hudby přístupné prostřednictvím internetu;
 —
 shledala, že fúze nepovede ke koordinaci zúčastněných stran, respektive hudebních vydavatelství.
 (1) Úř. věst. L 395, s. 1.


text:
 27.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. ledna 2017 – Morgan & Morgan v. EUIPO – Grupo Morgan & Morgan (Morgan & Morgan)
 (Věc T-399/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Morgan & Morgan - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie MMG TRUST MIEMBRO DEL GRUPO MORGAN & MORGAN - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 063/34)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Morgan & Morgan Srl International Insurance Brokers (Conegliano, Itálie) (zástupkyně: F. Caricato a F. Gatti, advokátky)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: J. Crespo Carrillo a C. Martini, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Grupo Morgan & Morgan (Panama, Panama)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. května 2015 (věc R 1657/2014-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Grupo Morgan & Morgan a Morgan & Morgan International Insurance Brokers.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Morgan & Morgan Srl International Insurance Brokers se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 311, 21.9.2015


text:
 7.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 406/40
 Žaloba podaná dne 7. října 2015 – POA v. Komise
 (Věc T-584/15)
 (2015/C 406/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Pagkyprios organismos ageladotrofon Dimosia Ltd (POA) (Latsia, Kypr) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise přijmout žádost CY/PDO/0005/01243 podanou orgány Kyperské republiky s tím, že tato žádost splňuje podmínky stanovené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 343, s. 1), uvedené v čl. 50 odst. 1 tohoto nařízení, a zveřejnit ji v Úředním věstníku Evropské unie pod označením Úř. věst. C 246, s. 12;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise v otázce souladu žádosti CY/PDO/0005/01243 s nařízením (EU) č. 1151/2012
 —
 Žádost CY/PDO/0005/01243 se odchyluje od normy CYS 94 (části 1 a 2) 1985 týkající se obsahu mléka v procesu výroby „Halloumi“.
 —
 Žádost CY/PDO/0005/01243 je v rozporu s článkem 7 nařízení (EU) č. 1151/2012.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise neověřila soulad žádosti CY/PDO/0005/01243 s postupem stanoveným nařízením (EU) č. 1151/2012
 —
 Nebyla poskytnuta přiměřená doba k podání opravného prostředku.
 —
 Vnitrostátní orgány řádně nepřezkoumaly námitky vznesené žalobkyní.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 6. dubna 2009 — Philippe Daras v. Région wallonne
 (Věc C-131/09)
 2009/C 153/38
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Philippe Daras
 Žalovaný: Région wallonne
 Předběžné otázky
 1)
 Může být čl. 1 odst. 5 směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1) vykládán tak, že vylučuje ze své působnosti takové právní předpisy — jako je nařízení Valonského regionu ze dne 17. července 2008 o některých povoleních, u kterých existují naléhavé důvody obecného zájmu —, které se omezují na stanovení, že ‚existují důvody naléhavého zájmu‘ pro vydání povolení v oblasti územního plánování, v oblasti životního prostředí a individuálních povolení týkajících se úkonů a prací, které uvádí, a které „schvalují“ povolení, u kterých je uvedeno, že ‚existují naléhavé důvody obecného zájmu‘?
 2)
 a)
 Brání články 1, 5, 6, 7, 8 a 10a směrnice 85/337/EHS, ve znění směrnice Rady 97/11/ES (2) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES (3), právnímu režimu, kdy je povolení provést záměr podléhající posouzení vlivů vydáno legislativním aktem, proti kterému není možné podat opravný prostředek u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění hmotněprávní nebo procesní legality rozhodnutí, kterým se vydává povolení k uskutečnění záměru?
 b)
 Musí být článek 9 Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené Evropským společenstvím rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 (4), vykládán tak, že členským státům ukládá stanovit možnost podání opravného prostředku u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podléhajících ustanovením článku 6 z hlediska hmotněprávní nebo procesní legality týkající se jak hmotněprávního, tak i procesního režimu povolení záměrů podléhajících posouzení vlivů?
 c)
 Musí být článek 10a směrnice 85/337/EHS, ve znění směrnice 2003/35/ES, vykládán vzhledem k Aarhuské úmluvě o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, uzavřené dne 25. června 1998 a schválené Evropským společenstvím rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005, tak, že ukládá členským státům stanovit možnost podání opravného prostředku u soudu nebo jiného nezávislého a nestranného orgánu zřízeného ze zákona za účelem zpochybnění rozhodnutí, aktů nebo nečinnosti podléhajících ustanovením článku 6 z hlediska hmotněprávní nebo procesní legality týkající se jak hmotněprávního, tak i procesního režimu povolení záměrů podléhajících posouzení vlivů?
 (1) Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Uř. věst. 175, s.40; Zvl. vyd. 15/01 s. 248).
 (2) Směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, kterou se mění směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Uř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03 s. 151).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně (Úř. věst. 156, s. 17; Zvl. vyd. 15/07 s. 466).
 (4) Rozhodnutí Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 124, s. 1).


text:
 21.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State van België (Belgie) dne 10. dubna 2014 – Joris Van Hauthem, Ann Frans v. Vlaamse Gemeenschap
 (Věc C-176/14)
 2014/C 235/05
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State van België
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Joris Van Hauthem, Ann Frans
 Žalovaný: Vlaamse Gemeenschap
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být ustanovení článku 10 přílohy I Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé „o volném pohybu osob“, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, včetně příloh I, II a III, protokolů a závěrečného aktu (1), vykládáno v tom smyslu, že stanoví stejnou výjimku z rovného zaměstnávání jako čl. 45 odst. 4 Smlouvy o fungování EU a čl. 28 odst. 4 Dohody o Evropském hospodářském prostoru?
 2)
 Musí být ustanovení článku 14 směrnice Rady 2003/109/ES (2)„o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty“ vykládáno v tom smyslu, že rezident pobývající na území jiného členského státu, pokud není výslovně vyloučen z výkonu výdělečné činnosti na základě ustanovení odst. 3 tohoto článku, má neomezený přístup na belgický trh práce, včetně zaměstnání, která mohou být v Belgii dlouhodobě pobývajícím rezidentům odepřena na základě čl. 11 odst. 1 písm. a) nebo na základě čl. 11 odst. 3 písm. a) uvedené směrnice, a včetně zaměstnání, ze kterého mohou být na základě čl. 45 odst. 4 Smlouvy o fungování EU nebo na základě čl. 28 odst. 4 Dohody o EHP vyloučeni také občané státu EHP?
 3)
 Musí být ustanovení článků 6 a 7 rozhodnutí č. 1/80 (3) ze dne 19. září 1980„o vývoji přidružení přijatého Radou přidružení, která byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, která byla podepsána dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou na jedné straně a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé a která byla uzavřena, schválena a potvrzena jménem Společenství rozhodnutím Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963“, vykládána v tom smyslu, že pojmy „jakékoliv závislé činnosti podle jeho vlastního výběru“, „jakékoliv závislé činnosti podle jejich vlastního výběru“ a „jakákoliv nabídka zaměstnání“ zahrnují i jakékoli zaměstnání ve veřejné správě, nebo se při použití těchto ustanovení uplatní obdobně omezení ve smyslu čl. 45 odst. 4 Smlouvy o fungování EU a čl. 28 odst. 4 Dohody o EHP nebo omezení ve smyslu článku 11 směrnice 2003/109/ES?
 4)
 Musí být ustanovení článku 7 rozhodnutí č. 1/80 vykládáno v tom smyslu, že také rodinní příslušníci tureckých pracovníků, kteří splňují veškeré podmínky tohoto právního předpisu, mají bez ohledu na svou státní příslušnost přístup k jakémukoli zaměstnání ve veřejné správě, nebo se na ně vztahují obdobně omezení ve smyslu čl. 45 odst. 4 Smlouvy o fungování EU a čl. 28 odst. 4 Dohody o EHP nebo omezení ve smyslu článku 11 směrnice 2003/109/ES?
 5)
 Může se vnitrostátní soud v soudním řízení zahájeném občanem proti opatření obecného významu, které tureckým pracovníkům a jejich rodinným příslušníkům v souladu s rozhodnutím č. 1/80, ale bez ohledu na vnitrostátní právní předpisy vyšší právní síly, přiznává právo na přístup k určitému zaměstnání ve veřejné správě, odvolávat na výše uvedené rozhodnutí, i když nebylo úředně zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie?
 6)
 Byla by odpověď na předešlou otázku jiná, pokud by se žalobce jako člen vlámského parlamentu odvolával na svůj profesní zájem, takže by jej nebylo možno srovnávat s obyčejným občanem?
 (1) Úř. věst. 2002, L 114, s. 6.
 (2) Směrnice ze dne 25. listopadu 2003 (Úř. věst. 2004, L 16, s. 44; Zvl. vyd. 19/06, s. 272).
 (3) Rozhodnutí ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení přijatého Radou přidružení, která byla zřízena Dohodou o přidružení.


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/20
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 30. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Okręgowy w Gliwicach – Polsko) – řízení zahájené na návrh společnosti Adarco Invest sp. z o.o. se sídlem v Petrosani (Rumunsko), pobočkou v Polsku v Tarnowskie Góry
 (Věc C-629/13) (1)
 2014/C 261/38
 Jednací jazyk: polština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 2. listopadu 2009 — N.V. Airfield v. B.V.B.A. Agicoa Belgium
 (Věc C-432/09)
 2010/C 24/44
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brussel
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku: N.V. Airfield
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku: B.V.B.A. Agicoa Belgium
 Předběžné otázky
 1)
 Je v rozporu se směrnicí 93/83 (1) situace, kdy je pro provozovatele digitální satelitní televize stanoveno, že musí získat souhlas nositelů práv v případě jednání, kterým vysílající organizace dodává své programové signály buď přes kabel nebo přes kódovaný satelitní signál — na vysílající organizaci nezávislému — provozovateli digitální satelitní televize, který tyto signály nechá prostřednictvím s ním spojené společnosti zakódovat a přehrát na družici, načež se tyto signály vysílají se souhlasem vysílající organizace jako součást balíčku televizních stanic a tedy v návaznosti na předplatitele provozovatelů satelitní televize, kteří mohou programy současně a v nezměněné podobě sledovat pomocí dekódovací karty nebo „smartcard“, kterou poskytuje provozovatel satelitní televize?
 2)
 Je v rozporu se směrnicí 93/83 situace, kdy je pro provozovatele digitální satelitní televize stanoveno, že musí získat souhlas nositelů práv v případě jednání, kterým vysílající organizace dodává své programové signály podle pokynů na vysílající organizaci nezávislého provozovatele digitální satelitní televize, načež se tyto signály vysílají se souhlasem vysílající organizace jako součást balíčku televizních stanic a tedy v návaznosti na předplatitele provozovatelů satelitní televize, kteří mohou programy současně a v nezměněné podobě sledovat pomocí dekódovací karty nebo „smartcard“, kterou poskytuje provozovatel satelitní televize?
 (1) Směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu (Úř. věst. L 248, s. 15; Zvl. vyd. 17/01, s. 134).


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht — Německo) — Deutsche Lufthansa AG v. Gertraud Kumpan
 (Věc C-109/09) (1)
 (Pracovní smlouva na dobu určitou - Směrnice 1999/70/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Úloha vnitrostátního soudu)
 2011/C 139/02
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG
 Žalovaný: Gertraud Kumpan
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesarbeitsgericht — Výklad článku 1, čl. 2 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16), jakož i ustanovení 5 bodu 1 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43) — Zákaz diskriminace na základě věku — Vnitrostátní právní úprava povolující pracovní smlouvu na dobu určitou za jediné podmínky, že pracovník dosáhl věku 58 let — Slučitelnost této právní úpravy se výše uvedenými ustanoveními — Právní následky případné neslučitelnosti
 Výrok
 Ustanovení 5 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že pod pojem „objektivní úzká spojitost s předchozí pracovní smlouvou na dobu neurčitou uzavřenou s týmž zaměstnavatelem“ obsažený v § 14 odst. 3 zákona o částečném pracovním úvazku a smlouvách na dobu určitou (Gesetz über Teilzeitarbeit und befristete Arbeitsverträge) ze dne 21. prosince 2000 musí být podřazeny situace, kdy smlouvě na dobu určitou bezprostředně nepředchází smlouva na dobu neurčitou uzavřená s týmž zaměstnavatelem a mezi těmito smlouvami je časový odstup několika let, pokud po celé toto období pokračoval původní pracovní poměr s týmž zaměstnavatelem na základě nepřetržitého obnovování smluv na dobu určitou a jeho předmětem byla tatáž činnost. Je na předkládajícím soudu, aby relevantní ustanovení vnitrostátního práva vyložil v co největším možném rozsahu v souladu s uvedeným ustanovením 5 bodem 1.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/23
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. května 2006 – Voigt v. Komise
 (Věc F-55/05) (1)
 (Úředníci - Nemoc z povolání - Neexistence rozhodnutí nepříznivě zasahujícího do právního postavení - Předčasná žaloba - Zjevná nepřípustnost)
 (2006/C 154/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eric Voigt (Orange, Francie) (zástupce: B. Autric, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a K. Herrmann, zmocněnci, ve spolupráci s F. Longfilsem, advokátem)
 Předmět věci
 Jednak uznání nemoci, kterou žalobce trpí, jako nemoci z povolání, a jednak náhrada škody, o které se domnívá, že mu vznikla
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se jako zjevně nepřípustná odmítá.
 2)
 Žalobce ponese vlastní náklady řízení a polovinu nákladů řízení vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 229, 17.9.2005 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-258/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/55
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. listopadu 2006 – Lichtwer Pharma v. OHIM – Laboratoire Lafon (Lyco-A)
 (Věc T-32/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Lyco-A - Přípustnost odvolání před odvolacím senátem - Náklady řízení - Rozdělení“)
 (2006/C 326/117)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lichtwer Pharma AG (Berlin, Německo) (zástupci: H. Kunz-Hallstein a R. Kunz-Hallstein, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Weberndörfer, zmocněnec)
 Další účastníce řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastníce před Soudem: Laboratoire L. Lafon SA (Maisons-Alfort, Francie)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. listopadu 2003 (věc R 1007/2002-4) v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká rozdělení nákladů vynaložených v rámci námitkového a odvolacího řízení
 Výrok
 1.
 Bod 2 výroku rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 13. listopadu 2003 (věc R 1007/2002-4) se zrušuje.
 2.
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/30
 Žaloba podaná dne 20. května 2014 – Construlink v. OHIM – Wit-Software (GATEWIT)
 (Věc T-351/14)
 2014/C 261/54
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Construlink – Tecnologias de Informação, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupce: M. Lopes Rocha, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA (Coimbra, Portugalsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. března 2014 ve věci R 1059/2013-1,
 —
 určil, že přihláška ochranné známky GATEWIT č. 1 0 1 28 262 je plně opodstatněná,
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu a další účastnici řízení náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „GATEWIT“ pro služby zařazené do třídy 42 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 1 28 262
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka obsahující slova „wit software“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 38 a 42 a národní zápis obchodní firmy „Wit-Software, Consultoria e Software para a Internet Móvel, SA“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009,
 —
 porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/33
 Žaloba podaná dne 29. března 2005 Francem Campolim proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-135/05)
 (2005/C 132/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 29. března 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Francem Campolim, s bydlištěm v Londýně, zastoupeným Stéphanem Rodriguesem a Alice Jaume, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 13. prosince 2004, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu, přijaté jednak spolu s rozhodnutím orgánu oprávněného ke jmenování zpochybněným v uvedené stížnosti, které k 1. květnu 2004 změnilo opravný koeficient, příspěvek na domácnost a paušální příspěvek na vzdělání uplatnitelné na důchod žalobce, a jednak s platovými výměry žalobce v rozsahu, v němž se týkají uplatnění tohoto posledně jmenovaného rozhodnutí od měsíce května 2004,
 —
 uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se v projednávané věci v podstatě domáhá uplatnění opravného koeficientu uplatnitelného na jeho důchod před 1. květnem 2004, a to se zpětným účinkem k 1. květnu 2004.
 V tomto ohledu se připomíná, že za účelem zajištění přechodu mezi starým a novým režimem opravného koeficientu v důsledku změny systému služebního řádu upravujícího evropskou veřejnou službu stanoví čl. 20 odst. 2 přílohy XIII služebního řádu přechodnou dobu pěti let od 1. května 2004 do 1. května 2009, po kterou se opravný koeficient postupně snižuje.
 Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje především námitku protiprávnosti na základě článku 241 Smlouvy z důvodu, že uplatnění článku 20 přílohy XIII služebního řádu je v projednávaném případě protiprávní.
 V tomto ohledu uplatňuje:
 —
 porušení jeho legitimního očekávání, s ohledem na ujištění poskytnutá správou, podle kterých nový služební řád nebude mít žádný negativní dopad na jeho postavení,
 —
 nedodržení zásad rovnosti zacházení a zákazu diskriminace, s ohledem na rozlišení stanovené v závislosti na místě pobytu úředníků v činné službě a úředníků v důchodu,
 —
 nedodržení jeho nabytých práv, s ohledem na změnu jeho základních podmínek zaměstnávání, posuzovaných ke dni jeho odchodu do důchodu,
 —
 porušení zásady řádné správy.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/34
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 28. října 2004
 ve spojených věcech T-219/02 a T-337/02, Olga Lutz Herrera proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Veřejná služba - Obecné výběrové řízení - Nepřipuštění ke zkouškám - Oznámení o vyhlášení výběrového řízení - Věkové omezení)
 (2005/C 6/66)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve spojených věcech T-219/02 a T-337/02, Olga Lutz Herrera, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupená J.-R. García-Gallardo Gil-Fournierem a J. Guillemem Carrauem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: J. Currall a H. Tserepa-Lacombe, ve spolupráci s J. Rivas Andrésem a J. Gutiérrez Gisbertem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejichž předmětem jsou návrhy na zrušení rozhodnutí výběrové komise KOM/A/6/01 ze dne 31. července 2001 a KOM/A/10/01 ze dne 20. prosince 2001, jimiž byla žalobkyni odepřena účast na zkouškách v daném výběrovém řízení z toho důvodu, že nesplňovala podmínku týkající se věku a podpůrně návrhy na zrušení zamítnutí správních stížností podaných žalobkyní proti rozhodnutí výběrové komise KOM/A/6/01 a KOM/A/10/01, Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vydal dne 28. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloby se zamítají.
 2.
 Každý z účastníků řízení ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 233, 28.9.2002.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 5. července 2007 Koldo Gorostiaga Atxalandabaso proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 24. dubna 2007 ve věci T-132/06, Gorostiaga Atxalandabaso v. Evropský parlament
 (Věc C-308/07 P)
 (2007/C 211/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (zástupce: D. Rouget, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský parlament
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 prohlásit tento kasační opravný prostředek za odůvodněný, a zrušit tudíž usnesení Soudu prvního stupně ze dne 24. dubna 2007;
 —
 rozhodnout s konečnou platností o sporu a zrušit rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 22. března 2006, kterým se nařizuje, aby žalobce vrátil částku 118 360,18 eur a zadržení různých parlamentních náhrad a příspěvků, které jsou navrhovateli dlužny ze strany Parlamentu;
 —
 rozhodnout, že odpůrce ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené navrhovatelem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku šest důvodů.
 Prvním důvodem zpochybňuje procesní prostředek v článku 111 jednacího řádu Soudu, který ho zbavuje práva na spravedlivý proces, protože nebyl předtím vyslechnut Soudem a nemohl odpovědět na argumenty Parlamentu.
 Druhým důvodem navrhovatel uplatňuje porušení zásady nestrannosti, protože o dvou žalobách, které postupně podal ve věcech T-146/04 a T-132/06 – ve kterých byl vydán rozsudek ze dne 22. prosince 2005 a usnesení ze dne 24. dubna 2007 – rozhodovali titíž soudci. Výše uvedená zásada přitom stanoví, že tentýž soudce nemůže rozhodovat, i na témže stupni soudnictví, ve věci, která spočívá na totožných skutečnostech nebo na skutečnostech, které dostatečně souvisejí se skutečnostmi ve věci, ve které předtím rozhodl.
 Navrhovatel prostřednictvím svého třetího důvodu tvrdí, že Soud nesprávně posoudil dosah rozsudku ze dne 22. prosince 2005. Tím, že Soud zrušil z důvodu nepříslušnosti rozhodnutí přijaté generálním tajemníkem Parlamentu ze dne 24. února 2004, totiž neměl navrhovatel důvod k podání kasačního opravného prostředku proti tomuto rozsudku před Soudním dvorem, neboť shledání nepříslušnosti soudcem má za následek neexistenci rozhodnutí stiženého touto vadou.
 Čtvrtým důvodem navrhovatel napadá systematické odmítání Soudu zohlednit argumenty, které vznesl za účelem dosažení zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 22. března 2006. Toto naposledy uvedené rozhodnutí totiž tvoří nové rozhodnutí, které se liší od rozhodnutí ze dne 24. února 2004, a Soud byl tedy povinen zkoumat všechny hmotněprávní a procesněprávní žalobní důvody, které vznesl za účelem jeho napadení.
 Pátým důvodem navrhovatel Soudu vytýká, že odmítl zkoumat žalobní důvod vycházející z vyšší moci, třebaže takový žalobní důvod nebyl v žalobě podané proti rozhodnutí ze dne 24. února 2004 vznesen.
 Konečně šestým důvodem navrhovatel Soudu vytýká, že porušil zásadu řádné správy tím, že odmítl zejména jakýkoliv odkaz na Kodex řádného správního postupu přijatého Parlamentem dne 6. září 2001.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/38
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. listopadu 2012 Řeckou republikou proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 10. října 2012 ve věci T-158/09, Řecko v. Komise
 (Věc C-547/12 P)
 2013/C 26/72
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias a S. Papaïoannou, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 vyhovět kasačnímu opravnému prostředku a zrušit napadený rozsudek Tribunálu Evropské unie v části, v níž Tribunál Evropské unie prohlásil, že v případě 4 Magrizos II, EL./1995/107 Komise oprávněně konstatovala nedbalost řeckých orgánů, pokud jde o nenavrácení příslušných částek;
 —
 vyhovět prvnímu žalobnímu důvodu, kterým se navrhovatelka domáhala zrušení rozhodnutí Komise z důvodu nesplnění podmínek pro použití článku 32 nařízení 1290/2005 a pro uložení Komisí k tíži Řecké republiky částky 276 347,86 eur v tomtéž případě;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení Řecké republiky.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál Evropské unie tím, že zjevně zkreslil obsah důkazů v procesních písemnostech, podal nesprávný výklad skutkových okolností v případě 4 Magrizos II, EL./1995/107 a dospěl k nesprávnému závěru, že v tomto případě byly splněny podmínky pro použití článku 32 nařízení 1290/2005 a pro uložení Komisí k tíži Řecké republiky částky 276 347,86 eur.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/52
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 26. května 2011 — Lebedef v. Komise
 (Věc F-40/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Dovolená za kalendářní rok - Nepřítomnost po vyčerpání dovolené za kalendářní rok a bez předchozího souhlasu - Ztráta nároku na odměnu - Článek 60 služebního řádu)
 2011/C 252/111
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje, že žalobce neoprávněně překročil svůj nárok na dovolenou za kalendářní rok 2009 o 5,5 dne.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba podaná G. Lebedefem se zamítá.
 2)
 G. Lebedef ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 209, 31.7.2010, s. 55.


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 1. března 2016 – Túrkevei Tejtermelő Kft. v. Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
 (Věc C-129/16)
 (2016/C 211/32)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Túrkevei Tejtermelő Kft.
 Žalovaná: Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 191 Smlouvy o fungování Evropské unie a ustanovení směrnice 2004/35/ES (1) o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí takové vnitrostátní právní úpravě, která tím, že jde nad rámec zásady „znečišťovatel platí“, umožňuje správnímu orgánu ochrany životního prostředí přičíst odpovědnost k náhradě škody na životním prostředí konkrétně vlastníkovi, aniž je předtím po věcné stránce nutné prokázat existenci příčinné souvislosti mezi chováním této osoby (obchodní společnosti) a událostí, která je příčinou znečištění?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku záporná a v souvislosti se znečištěním ovzduší není nutné nahradit škodu na životním prostředí, lze odůvodnit uložení pokuty v oblasti ochrany kvality ovzduší s poukazem na přísnější právní úpravu členských států podle článku 16 směrnice 2004/35/ES a článku 193 SFEU, nebo ani tato přísnější úprava nemůže být základem pro uložení pokuty výlučně sankční povahy vlastníkovi, který za znečištění neodpovídá?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, 2004, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357)


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/20
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. října 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-500/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Poštovní služby - Směrnice 97/67/CE - Vnitrostátní omezení - Podniky poskytující expresní poštovní služby - Vnitrostátní režim licencí)
 2010/C 346/33
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a D. Triantafyllou, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupci: P. Mylonopoulos a D. Tsagkaraki, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. L 15, s. 14; Zvl. vyd. 06/03, s. 71)
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že pokračovala v uplatňování ministerské vyhlášky č. A1/44351/3608 ze dne 12. října 2005, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, a zejména jejího čl. 9 odst. 1 a 2.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank 's-Gravenhage — Nizozemsko) — Solvay SA v. Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV
 (Věc C-616/10) (1)
 (Justiční spolupráce v občanských věcech - Příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Žaloba pro porušení evropského patentu - Zvláštní a výlučná příslušnost - Článek 6 bod 1 - Více osob žalovaných společně - Článek 22 bod 4 - Zpochybnění platnosti patentu - Článek 31 - Předběžná nebo zajišťovací opatření)
 2012/C 287/11
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank 's-Gravenhage
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Solvay SA
 Žalované: Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV, Honeywell Europe NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank 's-Gravenhage — Výklad čl. 6 odst. 1, čl. 22 odst. 4 a článku 31 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42; oprava nařízení Úř. věst. L 269, 10.10.2008, s. 14) — Zvláštní a výlučná příslušnost — Více žalovaných — Řízení o vydání předběžného opatření zahájené majitelem evropského patentu za účelem vydání přeshraničního zákazu porušení patentu
 Výrok
 1)
 Článek 6 bod 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že situace, ve které je dvěma nebo více společnostem se sídlem v různých členských státech v řízení probíhajícím u soudu jednoho z těchto členských států každé jednotlivě vytýkáno, že prováděním vyhrazených činností týkajících se téhož produktu porušily tutéž národní část evropského patentu, tak jak platí v jiném členském státě, by mohla vést k vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí, kdyby o těchto věcech bylo rozhodováno v oddělených řízeních ve smyslu tohoto ustanovení. Předkládajícímu soudu přísluší, aby existenci takového nebezpečí posoudil s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem ve spisu.
 2)
 Článek 22 bod 4 nařízení č. 44/2001 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, nebrání použití článku 31 tohoto nařízení.
 (1) Úř. věst. C 89, 19.3.2011.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/21
 Žaloba podaná dne 30. srpna 2006 – Nizozemské království v. Komise
 (Věc T-231/06)
 (2006/C 261/41)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nizozemské království (zástupci: H. G. Sevenster a D. J. M. de Grave, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2006) konečné ze dne 22. června 2006 o dočasných opatřeních zavedených Nizozemskem pro účely financování veřejnoprávních vysílacích stanic v Nizozemsku ve věci státní podpory č. C 2/2004 (dříve NN 170/2003), s výjimkou jeho článku 1 odst. 3;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce zaprvé uplatňuje porušení čl. 88 odst. 2 ES a porušení práv obhajoby z důvodu, že se Komise ve svém rozhodnutí značně odchýlila od rozhodnutí ze dne 3. února 2004 (1), kterým zahájila formální vyšetřování. Žalobce dále předkládá, že byly změněny předmět vyšetřování a způsob výpočtu nadměrné kompenzace.
 Žalobce zadruhé tvrdí, že Komise porušila čl. 88 odst. 1, 2 a 3 ES a čl. 1 písm. b) nařízení č. 659/1999 (2) a článek 253 ES, jelikož nesprávně definovala a použila institut nové a existující podpory.
 Žalobce předkládá, že Komise pochybila v tom, že považovala platby ze zvláštních zdrojů a rezerv za novou podporu. Komise tímto, podle žalobce, nevzala v úvahu skutečnost, že tyto platby, stejným způsobem jako běžné platby veřejným vysílacím stanicím, představují část rozpočtu sdělovacích prostředků a nejsou dodatečnými veřejnými zdroji. Žalobce uplatňuje, že jediný rozdíl, tedy že tyto platby jsou určeny pro zvláštní účely, není důvodem pro odlišení těchto plateb od ostatního veřejného financování.
 Žalobce dále uplatňuje, že Komise nesprávně používá pojem „existující podpora“, jelikož za novou podporu ve prospěch NOS považovala zpětné zaplacení části rezerv oddělených regionálních veřejných vysílacích stanic koordinujícímu subjektu, tj. NOS. Dotčené rezervy jsou podle žalobce důsledkem pravidelného ročního financování, jež představuje existující podporu, a neztratily povahu existující podpory pouze z důvodu jejich převodu na NOS.
 Žalobce alternativně uplatňuje porušení čl. 86 odst. 2 ES, zjevně nesprávné posouzení a porušení článku 253 ES tím, jakým způsobem Komise vypočítala nadměrnou kompenzaci veřejných vysílacích stanic.
 Komise podle žalobce nesprávně rozhodla, že financování nebylo provedeno v souladu se zásadou proporcionality. Žalobce uvádí, že Komise původně dospěla k závěru, že financování nevedlo k porušení soutěže na obchodních trzích. Žalobce tvrdí, že se z tohoto důvodu nejedná o nadměrnou kompenzaci a vrácení proto není nezbytné.
 Komise rovněž stanovila částku, jíž lze požadovat zpět z vysílacího rezervního fondu NOS. Podle žalobce se však Komise přitom opřela o předpoklad, že tuto částku měla stále NOS jako rezervu, přičemž ve skutečnosti tato již byla ve značné míře v souladu s použitelnými podmínkami vydána.
 Komise rovněž stanovila, že částka rezerv, kterou oddělené vysílací stanice převedly ve prospěch NOS, měla být vrácena v plné výši. Žalobce předkládá, že Komise se tímto, bez udání důvodů, odklonila od své zavedené praxe umožňující nadměrnou kompenzaci do výše 10 %.
 (1) Úř. věst. 2004, C 61, s. 8.
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).