text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/38
 Žaloba podaná dne 10. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-548/07)
 (2008/C 22/68)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a M. van Beek)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1), a zvláště z ustanovení 1 odst. 2, z ustanovení 2 odst. 1 a 3 písm. b), z ustanovení 2 odst. 3 písm. e) a f) a z ustanovení 2 odst. 4 a 6 dohody připojené k uvedené směrnici;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Komise poté, co přezkoumala všechny řecké právní předpisy týkající se provedení směrnice 96/34/ES o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS do řeckého právního řádu, konstatovala, že je toto provedení nedostatečné a nesprávné, co se týče některých ustanovení výše uvedené rámcové dohody, upravené v uvedené směrnici, pokud jde o pracovníky obchodního námořnictva.
 2.
 Dotčené řecké právní předpisy, které ratifikují kolektivní smlouvy v této oblasti, zvláště mají omezenou působnost v rozsahu, v němž se nepoužijí na všechny pracovníky obchodních plavidel.
 3.
 Krom toho je pro uznání práva na rodičovskou dovolenou pro výše uvedené pracovníky na základě řeckých právních předpisů nezbytné splnit níže uvedené podmínky, které se připojují k podmínkám stanoveným směrnicí:
 —
 odpracovanou dobu v délce 12 měsíců na tomtéž plavidle;
 —
 zaměstnání alespoň 30 osob na uvedeném plavidle;
 —
 předložení důkazu, že druhý rodič je zaměstnán;
 —
 kvalifikaci pracovní smlouvy námořníka od jeho návratu z rodičovské dovolené jako „nová“ a opětovný požadavek minimální odpracované doby 6 nebo 7 měsíců;
 —
 úhradu nákladů na vyslání zástupce námořníkem;
 —
 použití dotčených vnitrostátních právních předpisů pouze na pracovní smlouvy námořníků uzavřené po vstupu kolektivních smluv v platnost;
 —
 kvalifikaci obchodních závazků jakožto důvodů vyšší moci pro nepřiznání rodičovské dovolené.
 4.
 Komise konečně konstatuje, že v kolektivních smlouvách ani ve vyhláškách ministerstev, které je ratifikují, neexistuje žádný odkaz na otázku ochrany pracovníků před propouštěním z důvodů žádosti o rodičovskou dovolenou nebo čerpání rodičovské dovolené.
 5.
 V důsledku toho se Komise domnívá, že Řecká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 96/34/ES, a zvláště z ustanovení 1 odst. 2, z ustanovení 2 odst. 1 a 3 písm. b), z ustanovení 2 odst. 3 písm. e) a f) a z ustanovení 2 odst. 4 a 6 dohody připojené k uvedené směrnici.
 (1) Úř. věst. L 145, 19.6.1996, s. 4; Zvl. vyd. 05/02, s. 285.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 10. června 2015 – Office national de l'emploi (ONEm), M v. M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)
 (Věc C-284/15)
 (2015/C 279/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour du travail de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelé: Office national de l'emploi (ONEm), M
 Odpůrci: M, Office national de l'emploi (ONEm), Caisse Auxiliaire de Paiement des Allocations de Chômage (CAPAC)
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 67 odst. 3 nařízení o sociálním zabezpečení č. 1408/71 (1) vykládán v tom smyslu, že brání členskému státu v tom, aby odmítl součet dob zaměstnání nezbytných pro vznik nároku na dávku v nezaměstnanosti určenou k doplnění příjmů ze zaměstnání na částečný úvazek, jestliže výkonu tohoto zaměstnání nepředcházela žádná doba pojištění nebo zaměstnání v tomto členském státě?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku záporná, je čl. 67 odst. 3 nařízení o sociálním zabezpečení č. 1408/71 slučitelný zejména
 —
 s článkem 48 SFEU, protože podmínka, za níž se podle tohoto čl. 67 odst. 3 provádí součet dob zaměstnání, může omezit volný pohyb pracovníků a jejich přístup k některým zaměstnáním na částečný úvazek,
 —
 s článkem 45 SFEU, který znamená „odstranění jakékoli diskriminace mezi pracovníky členských států na základě státní příslušnosti, pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné pracovní podmínky“, a upravuje právo pracovníků „ucházet se o skutečně nabízená pracovní místa“ (včetně práce na částečný úvazek) v ostatních členských státech, „pohybovat se za tím účelem volně na území členských států“ a pobývat v nich „za účelem výkonu zaměstnání v souladu s právními a správními předpisy, jež upravují zaměstnávání vlastních státních příslušníků“,
 —
 s čl. 15 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie, který stanoví, že „každý občan Unie může svobodně hledat zaměstnání, pracovat (...) v kterémkoli členském státě“?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. 1997, L 28, s. 1), ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998 (Úř. věst. L 209, s. 1, dále jen „nařízení o sociálním zabezpečení č. 1408/71“).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/29
 Žaloba podaná dne 4. ledna 2008 – Koinotita Grammatikou v. Komise
 (Věc T-13/08)
 (2008/C 79/57)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Koinotita Grammatikou (Atény, Řecko) (zástupci: A. Papaconstantínou, M. Chaïntarlís, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2004) 5509 ze dne 21. prosince 2004, týkající se přiznání podpory z Kohezního fondu na projekt nazvaný „Výstavba skládky odpadů v zařízení pro zpracování a nakládaní s odpady v severovýchodní oblasti Atiky v místě,Mavro Vouno Grammatiko' v Řecké republice“;
 —
 v případě pochybností provést šetření na sporném místě projektu a navrhnout nezávislé technické posudky na podporu tvrzení žalobce;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Pokud jde o legitimní zájem na podání žaloby na neplatnost na základě článku 230 ES, žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí směřující ke zřízení skládky odpadů v oblasti nacházející se na území Koinotita Grammatikou se jej bezprostředně a osobně dotýká, jelikož představuje veřejný subjekt na ochranu veřejného zdraví a životního prostředí v regionu financovaného projektu.
 Žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí, s jehož obsahem se údajně seznámil dne 9. listopadu 2007, porušuje zároveň řadu ustanovení primárního práva Společenství na ochranu zdraví a životního prostředí, jakož i ustanovení sekundárního práva Společenství, která je upřesňují.
 Žalobce konkrétněji tvrdí, že financování projektu je v rozporu s cíli zachování, ochrany a zlepšení kvality životního prostředí, ochrany veřejného zdraví, jakož i uvážlivého a racionálního využívání přírodních zdrojů. Podle žalobce napadené rozhodnutí Komise rovněž obchází především ustanovení článků 3, 4 a 6 směrnice 75/442 (1) a článků 3 a 4 směrnice 91/156 (2), které v oblastech prevence, snižování produkce odpadů a jejich škodlivosti ukládají přesně stanovené povinnosti.
 Konečně je podle žalobce zjevné, že zřízení zařízení pro nakládání s odpady a odstraňování odpadů uvnitř chráněného regionu nemůže být v žádném případě považováno za projekt, který splňuje podmínky pro financování z jednoho z finančních nástrojů, jakým je Kohezní fond, který financuje pojmově pouze projekty, které jsou v souladu s požadavky na ochranu životního prostředí.
 (1) Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23).
 (2) Směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, kterou se mění směrnice 75/442/EHS o odpadech (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3).


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/13
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. ledna 2013 — Alfastar Benelux v. Rada
 (Věc T-274/12) (1)
 (Žaloba pro nečinnost - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na náhradu škody - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ)
 2013/C 55/24
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Alfastar Benelux SA (Ixelles, Belgie) (zástupci: N. Keramidas a N. Korogiannakis, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Vitsentzatos a E. Chatziioakeimidou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh směřující k určení, že Rada nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 266 SFEU, jelikož nepřijala žádná opatření k dosažení souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 20. října 2011, Alfastar Benelux v Rada (T-57/09, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) a zadruhé návrh směřující k získání náhrady škody podle článku 340 SFEU
 Výrok
 1)
 Již není třeba rozhodnout o návrhu směřujícímu ke konstatování nečinnosti, který podala společnost Alfastar Benelux SA.
 2)
 Návrh na náhradu škody podaný společností Alfastar Benelux se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 3)
 Alfastar Benelux SA ponese 50 % vlastních nákladů řízení a uhradí 50 % nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie. Rada ponese 50 % vlastních nákladů a uhradí 50 % nákladů řízení vynaložených společností Alfastar Benelux.
 (1) Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


text:
 14.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. listopadu 2011 — Pukka Luggage v. OHIM — Azpiroz Arruti (PUKKA)
 (Věc T-483/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PUKKA - Námitky podané majitelem obrazových ochranných známek Společenství a národních obrazových ochranných známek obsahujících slovní prvek pukas - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Částečné zamítnutí zápisu)
 2012/C 13/28
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pukka Luggage Company Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: K. Gilbert a M. Blair, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Jesús Miguel Azpiroz Arruti (Saint-Sébastien, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. července 2010 (věc R 1175/2008-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Jesúsem Miguelem Azpirozem Arrutim a společností Pukka Luggage Company Ltd.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Pukka Luggage Company Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/26
 Žaloba podaná dne 25. července 2008 – De Smedt a další v. Parlament
 (Věc F-66/08)
 (2008/C 247/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Emile De Smedt (Brusel, Belgie) a další (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení individuálních rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterými se žalobcům zamítá poskytnutí příplatků za práci na směny, stanovených v článku 56a služebního řádu v souladu s nařízením Rady č. 1873/2006 ze dne 11. prosince 2006, kterým se mění nařízení č. 300/76 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny, a příplatků stanovených v článku 56b služebního řádu v souladu s nařízením Rady č. 1945/2006 ze dne 11. prosince 2006, kterým se mění nařízení č. 495/77 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům za pravidelnou pracovní pohotovost
 Návrhová žádání žalobců
 —
 Zrušit individuální rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování kterými se žalobcům zamítá poskytnutí příplatků za práci na směny, stanovených v článku 56a služebního řádu, v souladu s nařízením Rady č. 1873/2006 ze dne 11. prosince 2006, kterým se mění nařízení č. 300/76 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků;
 —
 zrušit individuální rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterými se žalobcům zamítá poskytnutí příplatků stanovených v článku 56b služebního řádu v souladu s nařízením Rady č. 1945/2006 ze dne 11. prosince 2006, kterým se mění nařízení č. 495/77 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům za pravidelnou pracovní pohotovost;
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Efrosyni Alexiadou
 (Věc C-436/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Rozhodčí doložka - Smlouva týkající se projektu vývoje technologie k výrobě nepromokavé kůže - Vrácení zálohově vyplacených částek - Úrok“)
 (2009/C 6/12)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupcei: D. Triantafyllou, zmocněnec)
 Další účastník řízení: Efrosyni Alexiadou (zástupci: Ch. Matellas a E. Alexiadou, dikigoros)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 12. července 2007, Komise v. Alexiadou (T-312/05), kterým Soud zamítl žalobu založenou na rozhodčí doložce směřující k uložení odpůrkyni vrátit částku zálohy vyplacené Komisí v rámci smlouvy týkající se projektu vývoje technologie určené k výrobě nepromokavé kůže (smlouva G1ST CT 2002-50227)
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 12. července 2007, Komise v. Alexiadou (T-312/05), se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací zpět Soudu prvního stupně Evropských společenství.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/71
 Žaloba podaná dne 31. května 2017 – Mubarak v. Rada
 (Věc T-358/17)
 (2017/C 239/83)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohamed Hosni Elsayed Mubarak (Káhira, Egypt) (zástupci: B. Kennelly, QC, J. Pobjoy, Barrister, G. Martin, M. Rushton a C. Enderby Smith, Solicitors)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2016/411 ze dne 18. března 2016, kterým se mění rozhodnutí 2011/172/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě (dále jen „napadené rozhodnutí“; Úř. věst. 2017, L 76, s. 22), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2017/491 ze dne 21. března 2017, kterým se provádí nařízení (EU) č. 270/2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě (dále jen „napadené nařízení“; Úř. věst. 2017, L 76, s. 10), v rozsahu, v němž se vztahují na žalobce;
 —
 určil, že čl. 1 odst. 1 rozhodnutí Rady 2011/172/SZBP ze dne 21. března 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě (dále jen „rozhodnutí“; Úř. věst. 2011, L 76, s. 63) a čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (EU) č. 270/2011 ze dne 21. března 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Egyptě (dále jen „nařízení“; Úř. věst. 2011, L 76, s. 4) jsou nepoužitelné v rozsahu, v němž se vztahují na žalobce, a v důsledku toho zrušil rozhodnutí (SZBP) 2016/411 v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobce, a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že čl. 1 odst. 1 rozhodnutí a čl. 2 odst. 1 nařízení jsou protiprávní, protože a) postrádají platný právní základ a/nebo b) porušují zásadu proporcionality.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práv žalobce na základě článku 6 SEU ve spojení s články 2 a 3 SEU a články 47 a 48 Listiny základních práv Evropské unie v důsledku toho, že Rada předpokládala, že soudní řízení v Egyptě je v souladu se základními lidskými právy
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada se dopustila nesprávného posouzení, když měla za to, že kritérium pro zařazení žalobce do čl. 1 odst. 1 rozhodnutí a čl. 2 odst. 1 nařízení bylo splněno.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila právo žalobce na obhajobu a právo na řádnou správu a účinný soudní přezkum. Rada zejména neposoudila pečlivě a nestranně, zda tvrzené důvody, které měly odůvodňovat opětovné zařazení, byly opodstatněné ve světle vyjádření žalobce, které učinil před opětovným zařazením.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada neodůvodněně a nepřiměřeně porušila základní práva žalobce, včetně jeho práva na ochranu vlastnictví a dobré pověsti. Dopad napadeného rozhodnutí a napadeného nařízení na žalobce je dalekosáhlý, jak pokud jde o jeho majetek, tak pokud jde o jeho pověst v celosvětovém měřítku. Rada neprokázala, že zmrazení aktiv a hospodářských zdrojů žalobce souvisí s jakýmkoliv legitimním cílem, nebo je jím odůvodněno, a tím spíše ani to, že je takovému cíli přiměřené.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/3
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. července 2014 – Telefónica SA, Telefónica de España SAU v. Evropská komise, France Telecom España, SA, Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo), European Competitive Telecommunications Association
 (Věc C-295/12 P) (1)
 („Článek 102 SFEU - Zneužití dominantního postavení - Španělské trhy širokopásmového přístupu k internetu - Stlačení marží - Článek 263 SFEU - Přezkum legality - Článek 261 SFEU - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci - Článek 47 Listiny - Zásada účinné soudní ochrany - Přezkum v plné jurisdikci - Výše pokuty - Zásada proporcionality - Zásada zákazu diskriminace“)
 2014/C 315/03
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Telefónica SA, Telefónica de España SAU (zástupci: F. González Díaz a B. Holles, abogados)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier a C. Urraca Caviedes, zmocněnci), France Telecom España, SA (zástupci: H. Brokelmann a M. Ganino, abogados), Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) (zástupci: L. Pineda Salido a I. Cámara Rubio, abogados), European Competitive Telecommunications Association (zástupci: A. Salerno a B. Cortese, avvocati)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem Telefónica SA a Telefónica de España SAU se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Společnost France Telecom España, SA, Asociación de Usuarios de Servicios Bancarios (Ausbanc Consumo) a European Competitive Telecommunications Association ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 243, 11.8.2012.


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/25
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 25. dubna 2013 — InterMune UK a další v. EMA
 (Věc T-73/13 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty, které má u sebe agentura EMA a které obsahují informace předložené podnikem v rámci jeho žádosti o registraci léčivého přípravku - Rozhodnutí o zpřístupnění dokumentů třetí osobě - Návrh na odklad vykonatelnosti - Naléhavost - Fumus boni juris - Vážení zájmů)
 2013/C 189/52
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: UK Ltd (Londýn, Spojené království), InterMune, Inc. (Brisbane, Kalifornie, Spojené státy americké) a InterMune International AG (Muttenz, Švýcarsko) (zástupci: I. Dodds-Smith, A. Williams, solicitors, T. de la Mare, QC, a F. Campbell, barrister)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: T. Jablonski, N. Rampal Olmedo a A. Spina, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh, který v podstatě zní na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky EMA/24685/2013 ze dne 15. ledna 2013, kterým byly na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise zpřístupněny třetí osobě jisté dokumenty obsahující informace předložené v rámci žádosti o registraci léčivého přípravku „Esbriet“, a to v rozsahu, v němž tyto informace dosud nejsou veřejné.
 Výrok
 1)
 Odkládá se vykonatelnost rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravy (EMA) EMA/24685/2013 ze dne 15. ledna 2013, kterým byly na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43) zpřístupněny třetí osobě dokumenty „2.4 Neklinický přehled“, „2.5 Klinický přehled“, „2.6 Neklinický souhrn“ a „2.7 Klinický souhrn“ předložené v rámci žádosti o registraci léčivého přípravku „Esbriet“, a to v rozsahu, v němž tyto dokumenty obsahují informace, které dosud nejsou veřejnosti přístupné.
 2)
 Agentura EMA se zdrží zpřístupňování takového znění dokumentů uvedených v bodě 1 tohoto výroku, které je podrobnější než jejich proškrtané znění, jež bylo této agentuře poskytnuto dne 8. října 2012 společnostmi InterMune UK Ltd, InterMune, Inc. a InterMune International AG.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/34
 Žaloba podaná dne 31. srpna 2009 — Hearst Communications v. OHIM — Vida Estética (COSMOBELLEZA)
 (Věc T-344/09)
 2009/C 256/61
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hearst Communications, Inc. (zástupce: A. Nordemann, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vida Estética, S.L. (Barcelona, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. června 2009 ve věci R 770/2007-2; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „COSMOBELLEZA“ pro výrobky a služby ve třídách 35 a 41
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Francouzská ochranná známka „COSMOPOLITAN“, zapsaná pro výrobky ve třídě 16; mezinárodní ochranná známka „COSMO TEST“, zapsaná pro výrobky a služby ve třídách 25, 38 a 41; portugalská ochranná známka „COSMO“, zapsaná pro služby ve třídě 41; mezinárodní ochranná známka „COSMOPOLITAN TELEVISION“, zapsaná pro výrobky a služby ve třídách 38 a 41; mezinárodní ochranná známka „COSMOPOLITAN“, zapsaná pro služby ve třídách 35 a 39; ochranná známka Spojeného království „COSMOPOLITAN“, zapsaná pro služby ve třídách 35 a 39; obrazová ochranná známka Spojeného království „THE COSMOPOLITAN SHOW“, zapsaná pro služby ve třídách 35 a 41; ochranná známka Spojeného království „COSMO“, zapsaná pro služby ve třídách 35 a 41; ochranná známka Spojeného království „COSMOPOLITAN TELEVISION“, zapsaná pro služby ve třídách 38 a 41; irská mezinárodní ochranná známka „COSMOPOLITAN TELEVISION“, zapsaná pro služby ve třídách 38 a 41; všeobecně známé ochranné známky „COSMO“ a „COSMOPOLITAN“ ve všech členských státech pro výrobky a služby ve třídách 16, 28 a 41; nezapsané ochranné známky „COSMO“ a „COSMOPOLITAN,“ užívané ve všech členských státech pro výrobky a služby ve třídách 16, 28 a 41, jakož i obchodní názvy „COSMO“ a „COSMOPOLITAN“, užívané ve všech členských státech pro výrobky a služby v týchž třídách.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 207/2009 tím, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že dotyčné ochranné známky nejsou podobné, že dotčené výrobky a služby nejsou podobné a že tak neexistuje nebezpečí záměny mezi dotyčnými ochrannými známkami.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/33
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. listopadu 2014 – DelSolar (Wujiang) v. Komise
 (Věc T-320/13) (1)
 („Dumping - Dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z Číny - Prozatímní antidumpingové clo - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 026/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: DelSolar (Wujiang) Ltd (Wujiang City, Čína) (zástupci: původně L. Catrain González, advokát, E. Wright a H. Zhu, barristers, poté L. Catrain González a E. Wright)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Komise (EU) č. 513/2013 ze dne 4. června 2013 o uložení prozatímního antidumpingového cla na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky a o změně nařízení (EU) č. 182/2013, kterým se zavádí celní evidence tohoto dovozu pocházejícího nebo odesílaného z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 152, s. 5), v rozsahu, v němž se vtahuje na žalobkyni.
 Výrok
 1)
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 215, 27.7.2013.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/52
 Žaloba podaná dne 24. listopadu 2016 – Kyperská republika v. EUIPO – POCF (Pallas Halloumi)
 (Věc T-825/16)
 (2017/C 022/70)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kyperská republika (zástupci: S. Malynicz, QC a V. Marsland, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pancyprian Organisation of Cattle Farmers (POCF) (Latsia, Kypr)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „Pallas Halloumi“ – Přihláška č. 11 180 536
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. září 2016, ve věci R 2065/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2011 — PAKI Logistics v. OHIM (PAKI)
 (Věc T-526/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PAKI - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Ochranná známka odporující veřejnému pořádku nebo dobrým mravům - Článek 7 odst. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 340/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: PAKI Logistics GmbH (Ennepetal, Německo) (zástupci: M. Bergermann, P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt a J. Vogtmeier, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Vedlejší účastník podporující žalovaného: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně S. Behzadi-Spencer, poté F. Penlington, zmocněnci, ve spolupráci s S. Malyniczem, barrister)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. října 2009 (věc R 1805/2007-1) týkajícímu se zápisu slovního označení PAKI jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost PAKI Logistics GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 80, 27.3.2010.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sozialgerichts Leipzig (Německo) dne 19. června 2013 — Elisabeta Dano, Florin Dano v. Jobcenter Leipzig
 (Věc C-333/13)
 (2013/C 226/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Sozialgericht Leipzig
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Elisabeta Dano, Florin Dano
 Žalovaný: Jobcenter Leipzig
 Předběžné otázky
 1)
 Vztahuje se osobní působnost článku 4 nařízení č. 883/2004 (1) na osoby, které nechtějí využívat žádnou dávku s povahou sociálního zabezpečení ani rodinnou dávku ve smyslu čl. 3 odst. 1 nařízení, ale zvláštní nepříspěvkovou peněžitou dávku ve smyslu čl. 3 odst. 3 a článku 70 nařízení?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: brání článek 4 nařízení č. 883/2004 členským státům v tom, aby pro účely zabránění nepřiměřeného využívání nepříspěvkových dávek ve smyslu článku 70 nařízení, které slouží k zajištění existence, úplně nebo částečně vyloučily občany Unie, kteří jsou odkázáni na dávky, z pobírání dávek tohoto druhu, které se vlastním občanům v takové situaci poskytují?
 3)
 V případě kladné odpovědi na otázky 1 a 2: brání a) článek 18 SFEU nebo b) čl. 20 odst. 2 druhá věta písm. a) SFEU ve spojení s čl. 20 odst. 2 třetí větou SFEU a čl. 24 odst. 2 směrnice 2004/38 (2) členským státům v tom, aby pro účely zabránění nepřiměřeného využívání nepříspěvkových dávek ve smyslu článku 70 uvedeného nařízení, které slouží k zajištění existence, úplně nebo částečně vyloučily občany Unie, kteří jsou odkázáni na dávky, z pobírání dávek tohoto druhu, které se vlastním občanům v takové situaci poskytují?
 4)
 V případě, že je podle odpovědí na předchozí otázky částečné vyloučení dávek sloužících k zajištění existence v souladu s unijním právem: může se poskytování nepříspěvkových dávek sloužících k zajištění existence občanům Unie, krom akutních případů nouze, omezit na poskytnutí prostředků potřebných pro návrat do země původu nebo články 1, 20 a 51 Listiny základních práv stanoví povinnost poskytnout rozsáhlejší dávky, které umožňují trvalý pobyt?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77).


text:
 21.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 428/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. února 2016 Kenzo Tsujimoto proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 2. prosince 2015 ve věci T-528/13, Kenzo v. EUIPO – Tsujimoto (KENZO ESTATE)
 (Věc C-87/16 P)
 (2016/C 428/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kenzo Tsujimoto (zástupci: A. Wenninger-Lenz, M. Ring, W. von der Osten-Sacken, advokáti)
 Další účastníci řízení: Kenzo, Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Usnesením ze dne 21. července 2016 Soudní dvůr (desátý senát) prohlásil kasační opravný prostředek za nepřípustný.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Centrale Raad van Beroep – Nizozemsko) – B. Martens v. Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap
 (Věc C-359/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb osob - Články 20 SFEU a 21 SFEU - Státní příslušník členského státu - Bydliště v jiném členském státě - Studium v zámořské zemi nebo na zámořském území - Zachování nároku na financování vysokoškolského studia - Podmínka bydliště ‚tři ze šesti let‘ - Omezení - Odůvodnění“)
 (2015/C 138/07)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Centrale Raad van Beroep
 Účastníci původního řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: B. Martens
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap
 Výrok
 Články 20 SFEU a 21 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která podřizuje nárok na poskytování financování vysokoškolského studia mimo tento členský stát podmínce, aby měl student, který o takové financování žádá, v tomto členském státě bydliště po dobu alespoň tří ze šesti let předcházejících podání jeho zápisu ke studiu.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/21
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. srpna 2011 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (pátého rozšířeného senátu) vydanému dne 8. června 2011 ve věci T-86/11, Bamba v. Rada
 (Věc C-417/11 P)
 2011/C 311/35
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop, B. Driessen a E. Dumitriu-Segnana, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Nadiany Bamba, Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek vydaný Tribunálem (pátým rozšířeným senátem) dne 8. června 2011 ve věci T-86/11, Bamba v. Rada;
 —
 vyjádřil se s konečnou platností k otázkám, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku a zamítl žalobu Nadiany Bamba jako neopodstatněnou a
 —
 uložil Nadianě Bamba náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni a v rámci tohoto kasačního opravného prostředku
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Rada uplatňuje dva důvody na podporu svého kasačního opravného prostředku.
 Navrhovatelka hlavně uvádí, že odůvodnění poskytnuté v napadených aktech odpovídá požadavkům článku 296 SFEU, a že se v důsledku toho Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že napadené akty jsou nedostatečně odůvodněné. Rada totiž poskytla v bodech odůvodnění napadených aktů podrobný popis zvláště závažné situace na Pobřeží slonoviny, který odůvodňoval opatření přijatá proti určitým osobám a entitám. Dále Rada jasně uvedla důvody, pro které má za to, že Nadiany Bamba musí být předmětem dotyčných omezujících opatření.
 Podpůrně Rada uvádí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v rámci svého posouzení dodržení povinnosti odůvodnění nezohlednil kontext, který je Nadianě Bamba dobře znám, ve kterém byly přijaty napadené akty.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/68
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2009 — ATB Norte v. OHIM — Bricocenter Italia (BRICO CENTER Cittá)
 (Věc T-482/09)
 2010/C 24/121
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ATB Norte, SL (Burgas, Španělsko) (zástupci: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, H. L. Curtis-Oliver a G. Marín Raigal, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Bricocenter Italia Srl [Rozzano Milanofiori (Miláno), Itálie]
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. září 2009 ve věci R 1047/2008-4,
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Bricocenter S.r.l.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka, která obsahuje slovní prvek „BRICOCENTER Città“ (přihláška č. 4 939 302) pro služby třídy 35
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: ATB Norte, SL
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazové ochranné známky Společenství, které obsahují slovní prvky „CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO“ (č. 3 262 623) a „ATB CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO“ (č. 989 046) pro služby tříd 35, 37 a 39
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitek v plném rozsahu.
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávný výklad a použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/27
 Žaloba podaná dne 13. února 2012 — Oil Turbo Compressor v. Rada
 (Věc T-63/12)
 2012/C 98/44
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Oil Turbo Compressor Co. (Private Joint Stock) (Teherán, Írán) (zástupce: K. Kleinschmidt, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2001/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 přijmout organizační procesní opatření podle článku 64 jednacího řádu Tribunálu, kterým bude žalované uloženo předložit veškeré podklady v souvislosti s napadeným rozhodnutím v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně v podstatě následující žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod: zjevně nesprávné posouzení skutečností, na kterých se zakládá rozhodnutí
 Žalobkyně na tomto místě uvádí, že napadené rozhodnutí vychází z nesprávných skutečností. Platí to zejména pro domněnku žalované uvedenou v příloze I bodě 48 napadeného rozhodnutí, že žalobkyně je přidružena k Sakhte Turbopomp va Kompressor (SATAK) (také známé jako Turbo Compressor Manufacturer, TCMFG), uvedené na seznamu EU. Žalobkyně se přímo ani nepřímo prostřednictvím jiného podniku nepodílí na financování íránských jaderných činností potenciálně ohrožujících nešíření nebo vedoucích k vývoji nosičů jaderných zbraní nebo jiných systémů zbraní. Neexistují tudíž žádné skutečnosti, které odůvodňují rozhodnutí žalované a s tím související zásah do základních práv zaručených žalobkyni Listinou základních práv Evropské unie (listina základních práv).
 Žalobkyně se v této souvislosti dovolává zásahu do svobody podnikání zaručené v článku 16 listiny základních práv a do práva užívat a nakládat v rámci Unie se zákonně nabytým majetkem, zaručeného v článku 17 listiny základních práv, jakož i zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace, zakotvených v článku 20 a článku 21 listiny základních práv.
 2)
 Druhý žalobní důvod: porušení práva žalobkyně na spravedlivý proces a účinnou právní ochranu
 Žalobkyně na tomto místě vytýká, že odůvodnění uvedené v příloze I bodě 48 napadeného rozhodnutí je obecné a nemůže samo o sobě ospravedlnit masivní zásah do základních práv. Žalovaná nepojmenovává skutečnosti, které má údajně k dispozici, ani údajné důkazy. Žalobkyni samotné nejsou známy žádné skutečnosti nebo důkazy, které odůvodňují napadené rozhodnutí.
 3)
 Třetí žalobní důvod: porušení zásady proporcionality, která je vlastní právnímu státu
 Podle názoru žalobkyně porušuje napadené rozhodnutí navíc zásadu proporcionality, neboť uvedení žalobkyně v příloze II rozhodnutí 2001/783/SZBP není v pochopitelné souvislosti s cílem rozhodnutí, kterým je zamezení provádění jaderných činností Íránské islámské republiky potenciálně ohrožujících nešíření nebo vedoucích k vývoji nosičů jaderných zbraní. Žalovaná krom toho neprokázala, že vyloučení žalobkyně z účasti na hospodářském styku v Evropské unii je přiměřené a zejména že představuje nejméně omezující prostředek k dosažení takového cíle. Krom toho žalobkyně vytýká, že nedošlo ani ke zvážení masivního zásahu do základních práv vůči cíli údajně sledovanému žalovanou.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod: Porušení práva být vyslechnut
 V této souvislosti je uplatňováno, že žalovaná neuvedla dostatečné důvody pro uvedení žalobkyně na seznam v příloze II rozhodnutí 2001/783/SZBP. Tím žalovaná porušila povinnost, která je vlastní právnímu státu, vysvětlit žalobkyni údajně ospravedlňující, skutečné a jednotlivé důvody. Napadené rozhodnutí nebylo žalobkyni doručeno a ani se nekonalo slyšení. Žádosti žalobkyně o umožnění nahlédnutí do spisu v dotyčné věci nebylo dosud vyhověno.
 (1) Rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71).


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/19
 Žaloba podaná dne 30. května 2011 — Hotel Reservation Service Robert Ragge v. OHIM — Promotora Imperial (iHotel)
 (Věc T-277/11)
 2011/C 238/35
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hotel Reservation Service Robert Ragge GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: M. Koch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Promotora Imperial, SA (Pozuelo de Alarcón, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje:
 —
 změnit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 24. února 2011 (věc R 832/2010-1) tak, aby bylo vyhověno hlavnímu odvolání a zrušena námitka č. B 1458571; uložit namítající straně náhradu nákladů vynaložených v námitkovém a odvolacím řízení a ve zbývající části rozhodnutí zachovat;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení souvisejícího s touto žalobou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „iHotel“ pro služby zařazené do tříd 35, 39, 41, 42 a 43 — přihláška č. 6912877.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Promotora Imperial, SA.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „i-hotel“ pro zboží a služby zařazené do tříd 16, 41 a 43.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, jelikož mezi oběma dotčenými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny. Podle žalobkyně rozhodl odvolací senát chybně o podobnosti dotyčných výrobků a služeb, jakož i dotčených ochranných známek.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/58
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2008 – Evropaïki Dynamiki v. ECHA
 (Věc T-542/08)
 (2009/C 44/100)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athény, Řecko) (zastoupená: N. Korogiannakis, P. Katsimani, M. Dermitzakis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky, sdělené žalobkyni nedatovaným dopisem doručeným žalobkyni dne 25. září 2008, o odmítnutí nabídky žalobkyně předložené v odpovědi na otevřené nabídkové řízení ECHA/2008/24 na „Vývoj nástroje na posouzení chemické bezpečnosti“ (Úř. věst. 2008/S 115-152918) a všechna související rozhodnutí, včetně rozhodnutí o zadání zakázky úspěšnému uchazeči;
 —
 uložit ECHA náhradu škody utrpěnou žalobkyní z důvodu dotčeného zadávacího řízení ve výši 1 500 000 eur;
 —
 uložit ECHA náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni v souvislosti s touto žalobou, i když tato žaloba bude zamítnuta.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Prostřednictvím této žaloby žalobkyně žádá o zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (dále jen „ECHA“), které jí bylo oznámeno dopisem dne 25. září 2008, informujícím žalobkyni o tom, že její nabídka předložená rámci veřejné zakázky ECHA/2008/24 na „Vývoj nástroje na posouzení chemické bezpečnosti“ (Úř. věst. 2008/S 115-152918) nebyla vybrána a že veřejná zakázka byla zadána společnosti TRASYS SA.
 Žalobkyně tvrdí, že hodnotící komise se několikrát dopustila zjevně nesprávného posouzení týkajícího se zadávacích kritérií, jelikož zadavatel údajně porušil základní pravidla a hlavní zásady veřejných zakázek. Dále tvrdí, že ECHA překročila při posuzování nabídek své pravomoci, porušila finanční nařízení a/nebo zásady transparentnosti a rovného zacházení a že ve svém rozhodnutí použila nejasné pojmy nebo ho nedostatečně odůvodnila. Na závěr žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila základní procesní podmínku vyplývající z článku 158a nařízení Komise (ES, Euratom) č. 478/2007 (1) stanovící odkladnou lhůtu před podpisem zakázky s úspěšným uchazečem. Žalobkyně tvrdí, že žalovaná úmyslně zdržovala vzájemnou komunikaci, aby mohla dokončit podpis zakázky s vítězným uchazečem dříve, než jí budou doručeny připomínky žalobkyně, čímž popřela smysl a účel odkladné lhůty.
 Žalobkyně se dále domáhá náhrady škody vy výši 1 500 000 eur, která odpovídá odhadovanému hrubému zisku z výše uvedeného řízení o veřejné zakázce, pokud by jí byla zakázka zadána. Žalobkyně uvádí, že její nárok na náhradu škody je odůvodněn tím, že zde došlo k dostatečně závažnému porušení normy vyšší právní síly chránící jednotlivce a že dotčené orgány zjevně a závažným způsobem překročily meze výkonu svých pravomocí.
 (1) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 478/2007 ze dne 23. dubna 2007, kterým se mění nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2007 L 111, s. 13).


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2010 — hofherr communikation v. OHIM (NATURE WATCH)
 (Věc T-77/09) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní přihláška týkající se Evropského společenství - Slovní ochranná známka NATURE WATCH - Absolutní důvod zamítnutí - Popisná povaha - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009)“)
 2010/C 113/71
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: hofherr communikation GmbH (Innsbruck, Rakousko) (zástupce: S. Warbek, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. prosince 2008 (věc R 1410/2008-1) týkající se mezinárodní přihlášky slovního označení NATURE WATCH, jež se týká Evropského společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 hofherr communikation GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/41
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2014 – Closet Clothing v. OHIM – Closed Holding (CLOSET)
 (Věc T-815/14)
 (2015/C 065/57)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Closet Clothing Co. Ltd (Barnet, Spojené království) (zástupce: M. Elmslie, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Closed Holding AG (Hamburk, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „CLOSET“ – Přihláška č. 1 0 8 02 891
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. října 2014, ve věci R 423/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 24.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/23
 Usnesení Tribunálu ze dne 31. ledna 2012 — Ayadi v. Komise
 (Věc T-527/09) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření proti určitým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem - Nařízení (ES) č. 881/2002 - Vyškrtnutí zúčastněného ze seznamu dotčených osob a subjektů - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2012/C 89/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Chafiq Ayadi (Dublin, Irsko) (zástupci: původně B. Emmerson, QC, S. Cox, barrister, a H. Miller, solicitor, poté E. Grieves, barrister, a E. Miller)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. Paasivirta, T. Scharf a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: E. Finnegan a R. Szostak, zmocněci)
 Předmět věci
 Žádost o právní pomoc podaná před podáním žaloby směřující k částečnému zrušení nařízení (ES) č. 954/2009 ze dne 13. října 2009, kterým se po sto čtrnácté mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem (Úř. věst. L 269, s. 20).
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí ve věci samé se nevydá.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí rovněž náhrada nákladů vynaložených Ch. Ayadim a dále bude povinna uhradit pokladně Tribunálu částky poskytnuté z důvodu právní pomoci.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/15
 Žaloba podaná dne 6. června 2011 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-281/11)
 2011/C 252/29
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro-Nolin a M. Owsiany-Hornung, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že neprovedla nebo neprovedla řádně ustanovení čl. 2 písm. a), b), d), e) a f), čl. 3 odst. 3, čl. 4 odst. 3, články 6, 7 a 8 a čl. 9 odst. 1 a 2 písm. a), čl. 10 odst. 3 a 4, čl. 18 odst. 1 druhý pododstavec a odstavce 3 a 4, čtvrtou odrážku části A přílohy V, první odrážku části B přílohy V a první odrážku části C přílohy V směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/41/ES ze dne 6. května 2009 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy do vnitrostátního právního řádu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného ustanovení;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise vytýká Polské republice, že definice pojmů „mikroorganismus“, „geneticky modifikovaný mikroorganismus“, „nehoda“ a „uživatel“, které jsou obsaženy v čl. 2 písm. a), b), d) a e) směrnice 2009/41, nebyly řádně provedeny do polského právního řádu. Podle názoru Komise je nesplněním povinnosti též skutečnost, že polské právní předpisy neobsahují definici pojmu „oznámení“, která je stanovena v čl. 2 písm. f) směrnice.
 Komise dále tvrdí, že čl. 3 odst. 3, články 6, 7, 8, a čl. 9 odst. 1 a 2 písm. a) a čl. 18 odst. 1 druhý pododstavec a odstavce 3 a 4 směrnice 2009/41 a první odrážka části B a první odrážka části C její přílohy V nebyly do polského práva provedeny.
 Podle Komise je provedení čl. 4 odst. 3 směrnice 2009/41 nesprávné, protože podle polského práva třída 1 zahrnuje činnosti bez rizika, zatímco podle směrnice zahrnuje též činnosti se zanedbatelným rizikem.
 Komise rovněž tvrdí, že Polská republika provedla čl. 10 odst. 3 směrnice 2009/41 nesprávně tím, že omezila možnost stanovení dalších podmínek uzavřeného nakládání s geneticky modifikovanými organismy pouze na situaci, kdy se jedná o potřebu chránit lidské zdraví nebo životní prostředí, zatímco čl. 10 odst. 3 směrnice takové omezeni nestanoví.
 Dále, podle Komise byl čl. 10 odst. 4 směrnice 2009/41 proveden do vnitrostátního práva nesprávně, protože vnitrostátní právo zavádí lhůtu 30 dnů, kterou směrnice nestanoví.
 Konečně, Komise tvrdí, že polské orgány neprovedly čtvrtou odrážku části A přílohy V směrnice 2009/41 v plném rozsahu.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/33
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. března 2007 – Verheyden v. Komise
 (Věc T-368/04) (1)
 („Veřejná služba - Žádost o převod roční dovolené - Nezbytnosti služby - Volno z důvodu nemoci - Ochrana legitimního očekávání“)
 (2007/C 96/69)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luc Verheyden (Angera, Itálie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh směřující jednak ke zrušení rozhodnutí vedoucího jednotky žalobce ze dne 4. února 2004, 24. února 2004 a 27. února 2004 týkajícího se návrhu žalobce na převod dnů nevyčerpané roční dovolené, které přesahují omezení 12 dnů, z roku 2003 do roku 2004, jakož i zrušení rozhodnutí správy ze dne 1. června 2004, doručené dne 14. června 2004, kterým se zamítá stížnost žalobce, a jednak k uložení Komisi platby náhrady za 32 dnů nevyčerpané a nezaplacené roční dovolené s navýšením o úrok 5,25 % od data podání této žaloby, jakož i uložení náhrady škody a úroků za nemateriální újmu a za zásah do služebního postupu a pověsti
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí nadřízeného žalobce ze dne 27. února 2004 odmítající podepsat převod jeho roční dovolené z roku 2003 do roku 2004 se zrušuje v rozsahu, ve kterém odmítá přiznat převod nad rámec dvanácti dnů, na něž je právní nárok, osmi dnů roční dovolené, jak ředitel zdrojů Společného výzkumného střediska uvedl ve svém e-mailu ze dne 11. února 2003.
 2)
 Komisi se ukládá uhradit žalobci částku odpovídající osmi třicetinám jeho měsíční odměny v okamžiku ukončení služebního poměru navýšenou o úroky z prodlení ode dne 13. září 2004. Použitelná výše úroků z prodlení musí být vypočítána na základě sazby Evropské centrální banky pro hlavní operace refinancování navýšené o dva body a použitelné v dotčené době.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených žalobcem.
 (1) Úř. věst. C 300, 4.12.2004.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2011 — Visti Beheer v. OHIM — Meister (GOLD MEISTER)
 (Věc T-372/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství GOLD MEISTER - Starší národní slovní ochranná známka a starší slovní ochranná známka Společenství MEISTER - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2011/C 139/32
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Visti Beheer BV (Helmond, Nizozemsko) (zástupce: A. Herbetz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Meister Co. AG (Wollerau, Švýcarsko) (zástupce: V. Knies, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. června 2009 (věc R 1465/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Meister & Co. AG a Visti Beheer BV
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Visti Beheer BV ponese vlastní náklady řízení a náhradí náklady řízení vynaložené OHIM.
 3)
 Společnost Meister & Co. AG ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/34
 Žaloba podaná dne 10. září 2008 – Murnauer Markenvertrieb v. OHIM – Fitne Gesundheit und Wellness (Notfall Bonbons)
 (Věc T-372/08)
 (2008/C 313/62)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Murnauer Markenvertrieb GmbH (Trebur, Německo) (zástupce: H. Daniel a O. I. Halen, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fitne Gesundheits- und Wellness GmbH (Salzhemmendorf, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí odvolacího senátu OHIM ze dne 10. července 2008, věc R 909/2007-1;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „Notfall Bonbons“ pro výrobky zařazené do tříd 5 a 30 (ochranná známka Společenství č. 3 563 251)
 Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Fitne Gesundheits- und Wellness GmbH
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti dotčené ochranné známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení a vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti dotčené ochranné známky
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 40/94, jelikož ochranná známka „Notfall Bonbons“ pro chráněné výrobky ani není popisná, ani nepostrádá rozlišovací způsobilost.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/61
 Žaloba podaná dne 8. ledna 2008 – Evets v. OHIM
 (Věc T-20/08)
 (2008/C 64/98)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evets Corporation (Irvine, Spojené státy) (zástupce: S. Ryan, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí R 603/2007 – 4 čtvrtého odvolacího senátu ze dne 5. listopadu 2007;
 —
 nahradit jej usnesením, že žádost o restitutio in integrum byla podaná ve lhůtě stanovené čl. 78 odst. 2;
 —
 vrátit věc čtvrtému odvolacímu senátu, aby meritorně rozhodl o otázce, zda byla pro účely obnovy zápisu dotčené ochranné známky dodržena náležitá péče;
 —
 uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka Společenství „DANELECTRO“ pro zboží a služby tříd 9 a 15 – přihláška č. 117 937
 Rozhodnutí oddělení pro správu ochranných známek a právní otázky: Zamítnutí žádosti o restitutio in integrum a určení, že dotčená ochranná známka byla zrušena
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Porušení čl. 78 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 40/94
 Žalobkyně tvrdí, že otázka splnění dvouměsíční lhůty stanovené výše uvedeným ustanovením pro účely podání žádosti o obnovení ochranné známky a zaplacení poplatku za obnovení nebyly součástí odvolání. Pokud by Soud rozhodl, že odvolací senát byl oprávněn přezkoumat danou otázku, žalobkyně podpůrně tvrdí, že lhůta byla spočtena nesprávně.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de grande instance de Chartres — Francie) — Michel Bourges-Maunoury, Marie-Louise Heintz, manželka M. Bourgès-Maunouryho v. Direction des services fiscaux d'Eure et Loir
 (Věc C-558/10) (1)
 (Výsady a imunity Evropských společenství - Osvobození příjmů poskytovaných Unií od vnitrostátních daní - Zohlednění příjmů poskytovaných Unií při výpočtu horní hranice solidární daně z majetku)
 2012/C 287/07
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de grande instance de Chartres
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Michel Bourges-Maunoury, Marie-Louise Heintz, manželka M. Bourgès-Maunouryho
 Žalovaný: Direction des services fiscaux d'Eure et Loir
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de grande instance de Chartres — Výklad čl. 13 druhého pododstavce kapitoly V Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství (Úř. věst. 1967, 152, s. 13) — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy stanovující zohlednění celkových příjmů daňového poplatníka, včetně příjmů pocházejících ze Společenství, při výpočtu horní hranice daně z majetku — Osvobození příjmů poskytovaných Společenstvími od vnitrostátních daní — Bývalí úředníci Evropských společenství
 Výrok
 Článek 13 druhý pododstavec Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství, původně připojeného ke Smlouvě o vytvoření jednotné Rady a jednotné Komise Evropských společenství, poté na základě Amsterodamské smlouvy ke Smlouvě o ES, musí být vykládán tak, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava, o níž se jedná ve věci v původním řízení, která v rámci stanovení horní hranice takové daně, jako je ISF, zohledňuje příjmy, včetně starobních důchodů a náhrad za ukončení služebního poměru, které poskytuje Unie svým úředníkům a ostatním zaměstnancům a svým bývalým úředníkům a ostatním zaměstnancům.
 (1) Úř. věst. C 46, 12.2.2011.


text:
 17.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 370/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 23. září 2011 — Fruition Po Limited v. Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health
 (Věc C-500/11)
 2011/C 370/28
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Fruition Po Limited
 Žalovaný: Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health
 Předběžné otázky
 1)
 Za okolností, kdy
 a)
 členský stát posuzuje uznání subjektu jako organizace producentů podle článku 11 nařízení Rady č. 2200/96 (1);
 b)
 dotčený subjekt má cíle a stanovy splňující požadavky článku 11;
 c)
 producenti, kteří jsou členy subjektu, jsou příjemci všech služeb, které jim mají být poskytovány organizací producentů podle článku 11; a
 d)
 subjekt pověřil určité smluvní strany poskytováním podstatné části takových služeb,
 má se článek 11 vykládat v souladu se zásadou právní jistoty tak, že vyžaduje, aby měl dotčený subjekt určitý stupeň kontroly nad uvedenými smluvními stranami?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, jaký stupeň kontroly je požadován při správném výkladu článku 11?
 3)
 Zejména disponuje subjekt potřebným stupněm kontroly případně požadovaným podle článku 11 za okolností, kdy
 a)
 smluvními stranami jsou:
 1)
 společnost, ve které 93 % podílů drží členové subjektu; a
 2)
 společnost, ve které 50 % podílů drží první společnost a jejíž stanovy nebo společenská smlouva stanoví, že rozhodnutí přijímaná společností se přijímají jednomyslně;
 b)
 žádná ze společností nepodléhá smluvnímu závazku plnit pokyny subjektu, které jí udělil, pokud jde o předmětné činnosti; ale
 c)
 v důsledku struktury podílů popsané výše jednaly subjekt a smluvní strany na základě konsenzu?
 4)
 Je pro zodpovězení výše uvedených otázek relevantní, že:
 a)
 článek 6 odst. 2 nařízení Komise č. 1432/03 (2), kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů, v rozhodné době výslovně stanovil, že „členské státy stanoví podmínky,“ za kterých může organizace producentů svěřit plnění svých úkolů třetím stranám;
 b)
 členský stát uvedený v první otázce v rozhodné době takové podmínky nestanovil?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 297, s. 1; Zvl. vyd. 03/20, s. 55).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1432/2003 ze dne 11. srpna 2003, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o podmínky uznání organizací producentů a předběžného uznání seskupení producentů (Úř. věst. L 203, s. 18; Zvl. vyd. 03/39, s. 424).


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 21. listopadu 2014 – X v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-528/14)
 (2015/C 056/07)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: X
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 1)
 Zahrnuje nařízení č. 1186/2009 (1) možnost, že fyzická osoba má obvyklé místo pobytu současně jak v členském státě, tak v třetí zemi, a pokud ano, vztahuje se osvobození od cla, stanovené v článku 3, potom na majetek, který bude do Evropské unie dovezen v souvislosti s opuštěním obvyklého místa pobytu v třetí zemi?
 2)
 V případě, že nařízení č. 1186/2009 vylučuje dvojí obvyklé místo pobytu a posouzení všech okolností není dostatečné pro určení obvyklého místa pobytu: Na základě jakého pravidla nebo pomocí jakých kritérií je potom nutné pro účely použití tohoto nařízení určit, v jaké zemi má dotyčná osoba své obvyklé místo pobytu v takovém případě, jako je projednávaný případ, ve kterém má dotyčná osoba v třetí zemi jak osobní, tak pracovní vazby a v členském státě má osobní vazby?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla (Úř. věst. L 324, s. 23).


text:
 12.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/38
 Žaloba podaná dne 21. října 2016 – Changmao Biochemical Engineering v. Komise
 (Věc T-741/16)
 (2016/C 462/49)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Changmao Biochemical Engineering Co. Ltd (Changzhou, Čína) (zástupci: R. Antonini, E. Monard a B. Maniatis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1247 ze dne 28. července 2016 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu aspartamu pocházejícího z Čínské lidové republiky a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) nařízení (EU) 2016/1036 (1) a zásadu legitimního očekávání a uložila nepřiměřené důkazní břemeno za porušení zásady řádné správy tím, že s žalobkyní odmítla zacházet dle pravidel tržního hospodářství.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila čl. odst. 7 písm. a) nařízení (EU) 2016/1036 tím, že vycházela z unijních výrobních cen a nákladů k určení běžné hodnoty.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila čl. 2 odst. 10, čl. 3 odst. 2 písm. a), čl. 3 odst. 3 a čl. 9 odst. 4 nařízení (EU) 2016/1036 a zásadu řádné správy tím, že odmítla úpravy.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila čl. 3 odst. 2 a čl. 3 odst. 6 (podpůrně čl. 6 odst. 7) nařízení (EU) 2016/1036 tím, že konstatovala, že dumpingové dovozy způsobily unijnímu průmyslu hmotnou škodu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Evropská komise porušila čl. 2 odst. 7 písm. a), čl. 3 odst. 2, čl. 3 odst. 3 a čl. 3 odst. 5 nařízení (EU) 2016/1036 tím, že se opírala o nespolehlivé údaje.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Qorti Kostituzzjonali (Malta) dne 10. února 2012 — Vodafone Malta Limited a Mobisle Communications Limited v. L-Avukat Ġenerali, Il-Kontrollur tad-Dwana, Il-Ministru tal-Finanzi a L-Awtorita’ ta’ Malta dwar il-Komunikazzjoni
 (Věc C-71/12)
 2012/C 118/25
 Jednací jazyk: maltština
 Předkládající soud
 Qorti Kostituzzjonali.
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vodafone Malta Limited, Mobisle Communications Limited
 Žalovaní: L-Avukat Ġenerali, Il-Kontrollur tad-Dwana, Il-Ministru tal-Finanzi, L-Awtorita’ ta’ Malta dwar il-Komunikazzjoni
 Předběžné otázky
 Brání ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), a zejména její články 12 a 13, členským státům ukládat operátorům mobilních telekomunikací (dále jen „operátoři“) daňovou povinnost, která je:
 1)
 tzv. spotřební daní zavedenou vnitrostátními právními předpisy,
 2)
 vyčíslená procentem z poplatků vybíraných operátory mobilních sítí od jejich uživatelů za služby, které jim tito operátoři poskytli, s výjimkou služeb, které jsou ze zákona od daně osvobozeny,
 3)
 individuálně placená operátorům mobilních sítí jejich uživateli a následně odváděna orgánu celní kontroly všemi operátory nabízejícími mobilní telefonní služby, přičemž tuto daň platí pouze operátoři a žádné jiné podniky, a to ani podniky zajišťující sítě nebo poskytující služby elektronických komunikací?


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/48
 Žaloba podaná dne 23. ledna 2015 – ZZ a ZZ v. Komise
 (Věc F-8/15)
 (2015/C 089/58)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ a ZZ (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz, N. de Montigny, D. Verbeke a T. Van Lysebeth, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterými byla stanovena práva žalobkyň na náhradu ročních cestovních výdajů podle článku 8 přílohy VII služebního řádu úředníků, ve znění nařízení Parlamentu a Rady č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků a PŘOZ.
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit výplatní pásky žalobkyň za měsíce červen a červenec 2014 v rozsahu, v jakém je v nich poprvé použit článek 8 přílohy VII služebního řádu, ve znění účinném od 1. ledna 2014, pro účely stanovení náhrady jejich cestovních výdajů;
 —
 v případě potřeby zrušit vzorová rozhodnutí ze dne 15. října 2014, kterými byla zamítnuta jejich stížnost;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation dne 25. listopadu 2009 — Charles Defossez v. Christian Wiart, likvidátor Sotimon SARL, Office national de l’emploi, CGEA de Lille
 (Věc C-477/09)
 2010/C 37/19
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Charles Defossez
 Žalovaný: Christian Wiart, likvidátor společnosti Sotimon SARL, Office national de l’emploi, CGEA de Lille
 Předběžné otázky
 Musí být článek 8a směrnice Rady č. 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (1), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2002/74/ES ze dne 23. září 2002 (2), který ve svém prvním odstavci stanoví, že ocitne-li se podnik provozující činnosti na územích nejméně dvou členských států v platební neschopnosti, je institucí příslušnou pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců instituce toho členského státu, na jehož území zaměstnanci pracují nebo obvykle pracují, a ve svém druhém odstavci, že rozsah práv zaměstnanců určí právní předpisy, kterými se řídí příslušná záruční instituce, vykládán tak, že určuje jedinou příslušnou instituci s vyloučením všech ostatních, nebo je ho třeba s ohledem na účel směrnice, kterým je posílení práv zaměstnanců využívajících volného pohybu, a čl. 9 první pododstavec téže směrnice, podle kterého se směrnice nedotýká možnosti členských států uplatňovat nebo přijímat právní a správní předpisy, které jsou pro zaměstnance příznivější, vykládat tak, že nezbavuje zaměstnance práva domáhat se namísto záruky této instituce výhodnější záruky instituce, u které je jeho zaměstnavatel pojištěn a u které přispívá podle vnitrostátního práva.
 (1) Úř. věst. L 283, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 270, s. 10.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/35
 Žaloba podaná dne 13. října 2009 — Terezakis v. Komise
 (Věc T-411/09)
 2009/C 312/57
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ioannis Terezakis (zástupce: B. Lombart, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ve formě dopisu ze dne 3. srpna 2009 obdrženého žalobcem dne 10. srpna 2009, jímž byl žalobci odepřen přístup k určitým částem, jakož i k přílohám určitých dopisů, které jsou součástí korespondence mezi Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a řeckým ministerstvem pro hospodářství a finance a které se týkají daňových neregulérností spojených s výstavbou letiště Spata v Aténách v Řecku;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce na základě níže uvedených důvodů požaduje zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. srpna 2009, které mu bylo oznámeno dne 10. srpna 2009, a kterým mu byl odepřen přístup k určitým částem, jakož i k přílohám určitých dopisů, které jsou součástí korespondence mezi Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) a řeckým ministerstvem pro hospodářství a finance a které se týkají daňových neregulérností spojených s výstavbou letiště Spata v Aténách v Řecku.
 Žalobce zaprvé tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným právním posouzením a zjevně nesprávným posouzením skutečností, neboť Komise nesprávně vyložila a uplatnila čl. 4 odst. 2 první odrážku nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (1) ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. Žalobce tvrdí, že Komise pouze abstraktně uplatnila výjimku z práva na přístup veřejnosti spojenou s potřebou chránit obchodní tajemství a odmítla zveřejnit určité části dotčených dokumentů, aniž by uvedla přesné důvody týkající se nebezpečí, jež by zveřejnění mohlo znamenat pro ochranu obchodních zájmů dotčených podniků.
 Žalobce dále tvrdí, že Komise porušila článek 1 uvedeného nařízení, a zásadu co nejširšího přístupu k dokumentům Komise, jak je stanovena v čl. 1 písm. a) uvedeného nařízení, jakož i v judikatuře soudů Společenství.
 Mimoto žalobce tvrdí, že Komise se dopustila zjevně nesprávného právního posouzení, když neuvedla důvody, na nichž založila své rozhodnutí. Tvrdí, že Komise porušila povinnost odůvodnění zakotvenou v článku 253 ES, když pro účely odepření požadovaného přístupu pouze odkázala na výjimku stanovenou v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení (ES) č. 1049/2001.
 Nakonec má žalobce za to, že se Komise dopustila omylu, když dospěla k závěru, že přílohy dopisů, k nimž žalobce požadoval přístup, již byly v jeho držení, přičemž vycházela z nesprávného výkladu, podle něhož byly požadované dokumenty totožné s dokumenty, které již žalobce měl v držení. V důsledku toho žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným právním posouzením, neboť Komise neuplatnila ustanovení nařízení (ES) č. 1049/2001, a zejména jeho článek 4.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. listopadu 2007 S.A.BA.R. SpA proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-176/07, S.A.BA.R. SpA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-501/07 P)
 (2008/C 37/05)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: S.A.BA.R. SpA (zástupci: E. Coffrini a F. Tesauro, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit nebo zcela změnit usnesení Soudu prvního stupně, proti kterému byl podán kasační opravný prostředek, a po právu rozhodnout,
 —
 vyhovět návrhovým žádáním předloženým v prvním stupni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Rozhodnutím Komise ze dne 5. června 2002 (1)„o státní podpoře ... ve formě osvobození od daně a zvýhodněných úvěrů ve prospěch podniků veřejných služeb s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů“ [neoficiální překlad] bylo shledáno, že režim osvobození od daně z příjmů stanovený čl. 3 odst. 70 zákona č. 549/1995 a čl. 66 odst. 14 nařízení s mocí zákona č. 331/1993, převedené do zákona a ve znění pozdějších předpisů, ve prospěch akciových společností s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů, jež poskytují veřejné služby na místní úrovni, zakládá státní podporu neslučitelnou se společným trhem. Rozhodnutí Komise se nevztahovalo na konkrétní společnosti, nýbrž na společnosti založené podle článku 22 zákona č. 241/1990 s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů. Z tohoto důvodu nebylo rozhodnutí oznámeno žádné společnosti (tedy ani navrhovatelce), neboť nebyli určeni žádní konkrétní adresáti. Italský stát nařízením s mocí zákona č. 10 ze dne 15. února 2007 provedl výše uvedené rozhodnutí a uložil Agenzie delle Entrate (finanční úřady), aby vymáhaly vrácení předmětných částek. Agenzia delle Entrate v Guastalle proto dne 20. března 2007 zaslala navrhovatelce následující platební výměry: platební výměr č. 3796 ze dne 15. března 2007 na celkovou částku 1 912 128,47 EUR zvýšenou o úroky ve výši 2 192 225 EUR; platební výměr č. 3799 ze dne 15. března 2007 na celkovou částku 815 406,97 EUR zvýšenou o úroky ve výši 783 529 EUR a platební výměr č. 3800 ze dne 15. března 2007 na celkovou částku 439 549,29 EUR zvýšenou o úroky ve výši 712 588 EUR.
 Společnost podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) však není společností s většinovou kapitálovou účastí veřejnoprávních subjektů, ale společností s úplnou kapitálovou účastní veřejnoprávních subjektů. Z tohoto důvodu na ni nelze uplatnit „úvahy a rozhodnutí Komise“.
 Navrhovatelka vlastními silami („in house“) zajišťuje veřejné služby na místní úrovni v osmi sdružených obcích a byla založena právě za tímto účelem v souladu s podmínkami stanovenými zákonem.
 Navrhovatelka zajišťuje na místní úrovni jako jediná veřejné služby, aniž by měla možnost ovlivnit volnou hospodářskou soutěž, která nemůže existovat tam, kde neexistuje trh.
 Společnost, na které mají plnou kapitálovou účast veřejnoprávní subjekty, není ničím jiným než nepřímým orgánem sdružených obcí, které jsou skutečnými příjemkyněmi podpory, kterou Komise napadá.
 Z výše uvedených důvodů bylo výše uvedené rozhodnutí Komise napadeno žalobou u Soudu prvního stupně (číslo věci T-176/06). Věc byla přidělena čtvrtému senátu. Soud prvního stupně ve věci vydal dne 17. září 2007 usnesení o nepřípustnosti žaloby z důvodu zmeškání lhůty podle čl. 230 odst. 5 ES, podle kterého žaloba na neplatnost musí být podána ve lhůtě dvou měsíců, a to podle okolností ode dne vyhlášení příslušného aktu, ode dne jeho oznámení navrhovateli nebo ode dne, kdy se o něm navrhovatel dozvěděl, v souladu s čl. 102 odst. 1 jednacího řádu Soudu prvního stupně.
 Navrhovatelka tvrdí, že takovýto závěr je nepodložený zejména s ohledem na rozsudky ze dne 17. září 1980 (730/79) (2), ze dne 14. listopadu 1984 (323/82) (3), ze dne 12. prosince 1996 (T-358/94) (4) a zvláště pak s ohledem na rozsudek třetího senátu Soudního dvora ze dne 23. února 2006 ve věci C-346/03 (5). Z tohoto důvodu je v opravném kasačním prostředku navrhováno, aby bylo usnesení Soudu prvního stupně změněno.
 Žaloba byla Soudu prvního stupně podána, okamžitě poté, co se navrhovatelka dozvěděla, že je jedním z adresátů rozhodnutí Komise, tj. když jí byly oznámeny platební výměry vydané Agenzia delle Entrate.
 Usnesení Soudu prvního stupně je rovněž napadáno z důvodu, že toto rozhodnutí nesprávně použilo článek 225 ES.
 S návrhem na zrušení rozhodnutí Komise musí být totiž zacházeno tak, že je nerozdílně spjat s návrhem, aby se na navrhovatele uvedené rozhodnutí nevztahovalo.
 Je tedy navrhováno, aby prvoinstanční usnesení bylo změněno rovněž s ohledem na věcnou nepříslušnost, na kterou poukazuje soudní orgán.
 (1) Úř. věst. 2003, L 77, s. 21.
 (2) Recueil 1980. s. 2671.
 (3) Recueil 1984, s. 3809.
 (4) Recueil 1996, s. II-2109.
 (5) Sb. rozh 2005, s. I-6159.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. června 2015 – Pensa Pharma v. OHIM – Ferring a Farmaceutisk Laboratorium Ferring (PENSA PHARMA a pensa)
 (Spojené věci T-544/12 a T-546/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství PENSA PHARMA a obrazová ochranná známka Společenství pensa - Starší slovní národní ochranná známka PENTASA a starší slovní ochranná známka Beneluxu PENTASA - Výslovný souhlas se zápisem ochranné známky Společenství před podáním návrhu na prohlášení neplatnosti - Článek 53 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 a článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 236/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pensa Pharma, SA (Valencie, Španělsko) (zástupci: M. Esteve Sanz, M. González Gordon a R. Kunze, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Geroulakos a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Ferring BV (Hoofddorp, Nizozemsko) a Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S (Kodaň, Dánsko) (zástupci: původně I. Fowler, solicitor, A. Renck, V. von Bomhard a D. Slopek, advokáti, poté I. Fowler, A. Renck, V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokát, a nakonec I. Fowler a J. Fuhrmann)
 Předmět věci
 Dvě žaloby podané proti rozhodnutím pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. října 2012 (věci R 1883/2011-5 a R 1884/2011-5), týkajícím se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Ferring BV a Farmaceutisk Laboratorium Ferring A/S na jedné straně a společností Pensa Pharma SA na straně druhé.
 Výrok
 1.
 Žaloby se zamítají.
 2.
 Společnosti Pensa Pharma, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 23.2.2013.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2017 – Mühlbauer Technology v. EUIPO (Magicrown)
 (Věc T-218/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Magicrown - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 221/28)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mühlbauer Technology GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: M. Zintler a A. Stolz, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. března 2016 (věc R 1213/2015-4), týkajícího se přihlášky slovního označení Magicrown jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosit Mühlbauer Technology GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 232, 27.6.2016.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/45
 Žaloba podaná dne 8. prosince 2009 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-508/09)
 2010/C 24/78
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Zadra a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že vzhledem k tomu, že region Sardinie přijal a používá právní úpravu týkající se povolení odchylek od režimu ochrany volně žijících ptáků, která nesplňuje podmínky stanovené v článku 9 směrnice 79/409/EHS (1), Italská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 9 směrnice 79/409/EHS;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise uvádí, že právní předpisy přijaté regionem Sardinie nejsou v souladu s ustanoveními článku 9 směrnice 79/409/EHS.
 Regionální zákon č. 2 ze dne 13. února 2004, který upravuje lov formou odchylky, a nařízení 3/V z roku 2004 a 8/IV z roku 2006 přijatá na základě výše uvedeného regionálního zákona neodpovídají požadavkům článku 9 směrnice v rozsahu, v němž
 —
 je někdy vyžadováno stanovisko vědeckého orgánu, a je-li negativní, není respektováno, někdy není vyžadováno vůbec;
 —
 neobsahují dostatečné odůvodnění (pokud jde o požadavky na ochranu prostřednictvím lovu formou odchylky, zkoumané alternativy, pravděpodobně dosažené výsledky);
 —
 není v nich systém odpovídající kontroly, který umožňuje ověřit, že podmínky pro přiznání odchylky jsou dodrženy, a jednat, kdy je potřeba;
 —
 podmínky uvedené v čl. 9 odst. 2 směrnice zákon nevyžaduje, a tudíž nejsou uvedeny v opatřeních upravujících odchylky.
 Zákon č. 2 ze dne 13. února 2004 byl změněn regionálním zákonem č. 4 ze dne 11. května 2006. I přes změny zákon č. 2 ze dne 13. února 2004, jakož i nařízení č. 2225/DecA/3 ze dne 30. ledna 2009 přijaté na základě výše uvedeného zákona nesplňují požadavky článku 9 směrnice v rozsahu, v němž
 —
 zavedení konzultace vědeckého orgánu nebrání přijetí aktů upravujících odchylky, které jsou nedostatečné z hlediska odůvodnění a ospravedlnění, jakož i přijetí aktů upravujících odchylky bez stanoviska vědeckého orgánu;
 —
 změněný regionální zákon 2/2004 i nadále neupravuje, že jednotlivá opatření upravující odchylky musí obsahovat podmínky stanovené v čl. 9 odst. 2 směrnice 74/409 (nařízení 2225 je totiž z tohoto hlediska rovněž nedostatečné).
 (1) Směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98)


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/32
 Žaloba podaná dne 21. března 2006 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
 (Věc C-154/06)
 (2006/C 131/59)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis a K. Nyberg)
 Žalovaná: Finská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Finská republika tím, že nepřijala právní a správní opatření nezbytná k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/108/ES ze dne 8. prosince 2003 (1), kterou se mění směrnice 2002/96/ES o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ), pokud jde o autonomní provincii Åland, nebo v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 13. srpna 2004.
 (1) Úř. věst. L 345, s. 106.


text:
 11.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Abercrombie & Fitch Italia Srl v. Antonino Bordonaro
 (Věc C-143/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 2000/78/ES - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Článek 2 odst. 1 - Článek 2 odst. 2 písm. a) - Článek 6 odst. 1 - Diskriminace na základě věku - Smlouva o příležitostné pracovní činnosti, která může být uzavřena s osobami mladšími než 25 let - Automatické skončení pracovní smlouvy, jakmile pracovník dosáhne věku 25 let“)
 (2017/C 300/05)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione – Italie
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Abercrombie & Fitch Italia Srl
 Odpůrce: Antonino Bordonaro
 Výrok
 Článek 21 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i čl. 2 odst. 1, čl. 2 odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které zaměstnavateli umožňuje uzavřít smlouvu o příležitostné pracovní činnosti s pracovníkem mladším než 25 let bez ohledu na povahu činnosti, která má být vykonávána, a propustit tohoto pracovníka, jakmile dosáhne věku 25 let, jestliže toto ustanovení sleduje legitimní cíl politiky zaměstnanosti a trhu práce a prostředky k dosažení tohoto cíle jsou přiměřené a nezbytné.
 (1) Úř. věst. C 200, 6.6.2016.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/6
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2007 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie
 (Věc C-137/05) (1)
 (Nařízení (ES) č. 2252/2004 - Cestovní pasy a cestovní doklady vydané členskými státy - Normy pro bezpečnostní a biometrické prvky - Platnost)
 (2008/C 51/10)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: C. Jackson a C. Gibbs, zmocněnkyně, A. Dashwood, Barrister)
 Vedlejší účastníci podporující žalobce: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, ve spolupráci s A. Collins, SC a P. McGarry, BL), Slovenská republika (zástupci: R. Procházka, J. Čorba a B. Ricziová, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. J. Schutte, R. Szostak a G. Giglio, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cárcamo, zmocněnec), Nizozemské království (zástupci: H. G. Sevenster, zmocněnkyně), Komise Evropských společenství (zástupce: C. O'Reilly, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Zrušení nařízení Rady (ES) č. 2252/2004 ze dne 13. prosince 2004 o normách pro bezpečnostní a biometrické prvky v cestovních pasech a cestovních dokladech vydávaných členskými státy (Úř. věst. L 385, s. 1)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Španělské království, Irsko, Nizozemské království a Slovenská republika, jakož i Komise Evropských společenství ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005.