text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/31
 Žaloba podaná dne 4. listopadu 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-472/04)
 (2005/C 6/58)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 4. listopadu 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Knutem Simonssonem a Claudiem Loggim, jako zmocněnci.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala (všechny) právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/96/ES (1) ze dne 4. prosince 2001, kterou se stanoví harmonizované požadavky a postupy pro bezpečnou nakládku a vykládku lodí přepravujících hromadné náklady a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 17 této směrnice;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 5. srpna 2003.
 (1) Úř. věst. L 13, 16.1.2002, s. 9.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Hoge Raad der Nederlanden ze dne 10. prosince 2004 ve věci Magpar VI BV proti Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-509/04)
 (2005/C 31/31)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) ze dne 10. prosince 2004 ve věci Magpar VI BV proti Staatssecretaris van Financiën, který došel kanceláři Soudního dvora dne 13. prosince 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Hoge Raad der Nederlanden žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 Je třeba vykládat čl. 7 odst. 1 písm. bb) směrnice 69/335/EHS (1), ve znění směrnice 73/79/EHS (2) v tom smyslu, že pokud společnost během pěti let po získání podílů v rámci sloučení podílů osvobozeného od daně z výnosu kapitálu, již tyto podíly nevlastní, jelikož společnost, ve které byly podíly drženy, byla předmětem sloučení, je třeba podmínky uvedené v tomto ustanovení směrnice uplatnit pro podíly v nabývající společnosti?
 2.
 Je pro otázku položenou výše v bodě 4.1. relevantní, že společnost, ve které byly podíly drženy, v důsledku vstupu v platnost právního sloučení s jinou společností již neexistuje (čl. 2:311 odst. 1 BW), takže v doslovném smyslu není možno hovořit o převodu podílů?
 (1) Směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25).
 (2) Směrnice Rady 73/79/EHS ze dne 9. dubna 1973, kterou se mění oblast působnosti snížené sazby daně ze základního kapitálu, která se vztahuje na určité reorganizace společností podle čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice o nepřímých daních ze zvýšení základního kapitálu (Úř. věst. L 103, s. 13).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. listopadu 2013 Telefónica S.A. proti usnesení Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 9. září 2013 ve věci T-430/11, Telefónica v. Komise
 (Věc C-588/13 P)
 2014/C 24/18
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Telefónica S.A. (zástupci: J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller a J. Domínguez Pérez, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadené usnesení;
 —
 konstatoval, že žaloba na neplatnost podaná ve věci T-430/11 je přípustná, a vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé;
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení vynaložených v rámci řízení o přípustnosti v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 Tribunál se při výkladu čl. 263 čtvrtého pododstavce in fine SFEU dopustil nesprávného právního posouzení. Tribunál se nesprávného právního posouzení dopustil svým závěrem, že rozhodnutí v oblasti režimů státních podpor, jakým je i napadené rozhodnutí, vyžadují přijetí prováděcích opatření ve smyslu nového ustanovení Smlouvy.
 2)
 Tribunál při výkladu judikatury týkající se pojmu „skutečný příjemce“ pro účely přezkumu přípustnosti žalob proti rozhodnutím prohlašujícím protiprávnost a neslučitelnost režimů podpor porušil unijní právo. Konkrétně:
 —
 Tribunál nesprávně vyložil judikaturu týkající se pojmu „skutečný příjemce“ a při jejím uplatnění na operace, které žalobkyně uskutečnila po 21. prosinci 2007, zkreslil skutkové okolnosti;
 —
 Tribunál se dále při výkladu judikaturou zavedeného pojmu „skutečný příjemce“ dopustil v souvislosti operacemi uskutečněnými před 21. prosincem 2007 i nesprávného právního posouzení.
 3)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, neboť přijal rozhodnutí, které je v rozporu s právem na účinnou soudní ochranu. Napadené usnesení vychází z ryze teoretického pojetí tohoto práva, které navrhovatelce brání v možnosti řádně a bez nutnosti porušovat právo zpochybnit napadené rozhodnutí v řízení o předběžné otázce.


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/9
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. července 2010 Freixenet, SA proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 27. dubna 2010 ve věci T-110/08, Freixenet v. OHIM
 (Věc C-345/10 P)
 ()
 2010/C 274/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Freixenet, SA (zástupci: F. de Visscher, E. Cornu a D. Moreau, advokáti)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2010, jakož i rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. října 2007 a rozhodnout, že přihláška ochranné známky Společenství č. 32 540 splňuje podmínky pro zveřejnění podle článku 40 nařízení č. 40/94 [nyní článek 39 nařízení č. 207/2009];
 —
 podpůrně, zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2010;
 —
 v každém případě uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku tři důvody.
 Svým prvním důvodem uplatňuje především porušení práva na obhajobu a práva na spravedlivý proces, článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článků 73 (druhá věta) a 38 (odstavec 3) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (1) [nyní články 75 (druhá věta) a 37 (odstavec 3) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (2)].
 První část tohoto důvodu se týká nedodržení zásady kontradiktornosti. Podle žalobkyně, narozdíl od závěru Tribunálu v napadeném rozsudku, odvolací senát OHIM provedl v rozhodnutí, které bylo napadeno před Tribunálem, nové posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky navrhovatelky, aniž by navrhovatelce umožnil formulovat své vyjádření k tomuto novému přístupu. V tomto ohledu je odůvodnění, které Tribunál poskytl ve vztahu k rozhodnutí prvního odvolacího senátu, nepřesné a nedostatečné vzhledem k zásadě procesní loajality a dodržování práva na obhajobu. Napadený rozsudek porušuje zásadu práva na obhajobu a procesní loajality rovněž tím, že rozhodl, že Úřad mohl navrhovatelce sdělit řadu skutkových okolností a oznámit jí, že své rozhodnutí o zamítnutí zamýšlí založit na těchto okolnostech, a následně, poté, co obdržel písemné vyjádření navrhovatelky k těmto okolnostem, se rozhodnout k nim přinejmenším částečně nepřihlížet a založit své rozhodnutí na skutkově a pojmově odlišném posouzení, aniž by poskytl navrhovatelce možnost uplatnit jakékoliv vyjádření.
 Jeho druhou částí navrhovatelka uplatňuje především porušení povinnosti uvést odůvodnění Tribunálem, jelikož napadený rozsudek nemohl považovat za dostatečně odůvodněné rozhodnutí prvního odvolacího senátu pro použití čl. 7 odst. 1 písm. b), které neupřesňuje jakékoliv písemnosti, ze kterých mělo vycházet, ani rozhodnout, že odkaz na důkazy by byl nadbytečný, jelikož první odvolací senát údajně vycházel z „vývodů vycházejících z praktických zkušeností“. Navíc nejasnost ohledně skutečností a písemností, ze kterých Úřad a Tribunál vycházely, se dotýká jak práva na obhajobu, tak povinnosti uvést odůvodnění uvedenou v článku 73 výše uvedeného nařízení č. 40/94.
 Svým druhým důvodem navrhovatelka uplatňuje porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) uvedeného nařízení č. 40/94 Tribunálem. Přestože s pomocí písemností prokázala, že přihlašovaná ochranná známka je tvořena kombinací velmi charakteristických prvků, které ji významně odlišují od ostatních znázornění na trhu, Tribunál vycházel pouze z neurčitého popření Úřadu a přihlašované ochranné známce odepřel jakoukoliv rozlišovací způsobilost. Tribunál při posuzování rozlišovací způsobilosti ochranné známky uplatnil striktnější způsobilost než v případě jiných, tradičnějších, ochranných známek. Napadený rozsudek tak porušil pravidlo konkrétního posouzení rozlišovací způsobilosti ochranné známky. Dále tím, že rozhodl, že velká většina spotřebitelů nevnímá originální vzhled ochranné známky jako užitečný prvek pro určení původu dotyčného šumivého vína, ale raději se odvolá na etiketu, vyloučil Tribunál z ochrany tvar prezentace výrobku, přestože je tato možnost výslovně stanovena v článku 4 výše uvedeného nařízení.
 Svým třetím důvodem uplatňuje společnost podávající kasační opravný prostředek porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 Tribunálem, jelikož napadený rozsudek zakotvuje požadavek, aby přihlašovaná ochranná známka získala rozlišovací způsobilost užíváním v každém členském státě Unie. Tím, že odmítl uznat získání rozlišovací způsobilosti užíváním u významné části zúčastněných kruhů, zatímco současně uznává, že ochranná známka navrhovatelky takovou způsobilost získala přinejmenším na území Španělska, totiž Tribunál formuloval pravidlo, které je s ohledem na výše uvedené nařízení nadměrné a nepřesné.
 (1) Úř. věst. 1994, L 11, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 78, s. 1.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/40
 Žaloba podaná dne 2. května 2008 – Procter & Gamble v. OHIM (LIVENSA)
 (Věc T-159/08)
 (2008/C 171/77)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Procter & Gamble Company (Cincinnati, Spojené státy) (zástupce: K. Sandberg, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bayer AG (Leverkusen, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. února 2008 ve věci R 960/2007-2;
 —
 zamítnout námitku č. B 873 978 ze dne 3. května 2007;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení; a
 —
 uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „LIVENSA“ pro zboží třídy 5 – přihláška č. 004 062 725
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Ochranná známka Společenství „LYVELSA“ pro zboží třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí přihlášky ochranné známky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, neboť mezi oběma srovnávanými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/46
 Žaloba podaná dne 28. září 2011 — ZZ v. EIB
 (Věc F-95/11)
 2011/C 347/88
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: N. Thieltgen, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení implicitního rozhodnutí EIB o změně podmínek výkonu, jakož i o změně povahy funkcí žalobkyně, a návrh na náhradu škody.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit implicitní rozhodnutí EIB o změně podmínek výkonu, jakož i o změně povahy funkcí žalobkyně;
 —
 nařídit EIB, aby žalobkyni zařadila na pozici v souladu s její platovou třídou a zaměstnáním;
 —
 určit, že ze strany EIB došlo k nesprávnému služebnímu postupu;
 —
 uplatnit odpovědnost EIB vůči žalobkyni, co se týče protiprávnosti rozhodnutí a nesprávného služebního postupu ze strany EIB;
 —
 uložit EIB, aby nahradila tělesnou, nemajetkovou a majetkovou újmu žalobkyně, která vznikla v důsledku protiprávnosti rozhodnutí a nesprávného služebního postupu ze strany banky, a to včetně úroků z prodlení;
 —
 co se týče protiprávnosti rozhodnutí:
 —
 za nemajetkovou újmu: 20 000 eur;
 —
 za majetkovou újmu z titulu ztráty odměny: 113 000 eur;
 —
 co se týče nesprávného služebního postupu ze strany EIB:
 —
 za porušení povinnosti péče a ochrany ze strany EIB: 119 000 eur;
 —
 za porušení článku 42 zaměstnaneckého řádu: 10 000 eur;
 —
 uložit EIB náhradu nákladů řízení.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/26
 Žaloba podaná dne 13. června 2012 — Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon v. Komise
 (Věc T-261/12)
 2012/C 243/47
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Diadikasia Symvouloi Epicheiriseon AE (Chalandri, Řecko) (zástupce: A. Krystallidis, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 nahradit škodu způsobenou žalobkyni protiprávním rozhodnutím Zastoupení EU v Srbsku ze dne 23 března 2012 zrušit udělení zakázky „Posílení institucionální kapacity Komise při ochraně hospodářské soutěže (CPC) v Republice Srbsko“ (Úř. věst. 2011 s. 147), jež byla udělena žalobkyni jakožto vedoucí konsorcia pro výše uvedený projekt;
 —
 uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z tvrzení, že žalovaná jednala protiprávně, když žalobkyni obvinila, že získala neoprávněnou výhodu v porovnání s ostatními uchazeči, jelikož tento střet zájmů, z něhož je žalobkyně obviněna, se týká zcela nezávislé třetí společnosti, tj. European profiles SA, a nikoli žalobkyně.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, že žalovaná porušila svou povinnost vydat jasné a odůvodněné rozhodnutí o zrušení udělení zakázky, čímž porušila článek 18 evropského kodexu řádného správního postupu, jelikož neuvedla důvod, z něhož byla žalobkyni poskytnuta neoprávněná výhoda v porovnání s ostatními uchazeči.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že žalovaná porušila její právo být slyšena, tím, že v rozporu s článkem 16 evropského kodexu řádného správního postupu žalobkyni nevyzvala, aby vyjádřila svůj názor ohledně skutečnosti, jež mohla představovat střet zájmů.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z tvrzení, že žalovaná porušila svou povinnost poskytnout žalobkyni přístup k dokumentům, které by prokázaly údajné protiprávní spojení a neoprávněnou výhodu sdružení DIADIKASIA Consortium podle článku 42 Listiny základních práv EU.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z tvrzení, že tato jednání žalované zakládají závažné porušení zásady právní jistoty a nesprávné právní posouzení, jakož i porušení článku 4 evropského kodexu řádného správního postupu, když neočekávaně zrušila své rozhodnutí zadat zmíněný projekt sdružení žalobkyně, údajně z důvodu „střetu zájmů“.


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 12. května 2005
 ve věci C-42/04 (žádost College van Beroep voor het bedrijfsleven o rozhodnutí o předběžné otázce): Maatschap J. B. en R. A. M. Elshof proti Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (1)
 (Kulhavka a slintavka - Nařízení ES č. 1046/2001 - Poskytnutí podpory na dodání zvířat k jejich veterinární asanaci - Maximální výše podpory stanovená v závislosti na průměrné váze zvířat na dodávku)
 (2005/C 171/06)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-42/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) ze dne 23. ledna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 3. února 2004, v řízení Maatschap J. B. en R. A. M. Elshof proti Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts (zpravodaj), předseda senátu, N. Colneric a E. Levits, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 12. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Pojem „dodávka“ ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1046/2001 ze dne 30. května 2001, kterým se přijímají výjimečná opatření na podporu trhů s vepřovým a telecím masem v Nizozemsku, odkazuje na všechna telata, která jsou výrobcem dodána k jejich veterinární asanaci v průběhu jediného dne v rámci jediné prodejní operace.
 (1) Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 18. ledna 2012 — X BV, Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-24/12)
 2012/C 98/23
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: X BV
 Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 1)
 Lze pro účely článku 56 ES (nyní článek 63 SFEU) považovat vlastní ZZÚ za třetí stát, takže je možné odvolávat se v rámci pohybu kapitálu mezi členským státem a jeho vlastním ZZÚ na článek 56 ES?
 2)
 a)
 Je-li odpověď na otázku 1 kladná, záleží u odpovědi na otázku, zda se pro účely čl. 57 odst. 1 ES (nyní čl. 64 odst. 1 SFEU) jedná o zvýšení v projednávané věci, kdy byla srážková daň z dividend z podílových listů vyplácených dceřinou společností usazenou v Nizozemsku její holdingové společnosti usazené na Nizozemských Antilách zvýšena k 1. lednu 2002 oproti roku 1993 ze 7,5 %, popř. z 5 % na 8,3 %, výlučně na zvýšení nizozemské srážkové daně, anebo je třeba zohlednit i skutečnost, že orgány Nizozemských Antil — v souvislosti se zvýšením nizozemské srážkové daně — osvobozují počínaje dnem 1. ledna 2002 od daně dividendy z podílových listů, které jsou vypláceny dceřinou společností se sídlem v Nizozemsku, přičemž tyty dividendy se dříve započítávaly do zisku zdanitelného sazbou 2,4 % až 3 %, popř. 5 %?
 b)
 Je třeba, pokud záleží i na snížení daně z dividend na Nizozemských Antilách v důsledku zavedení osvobození od daně zmíněného výše v otázce 2 a), zohlednit krom toho i prováděcí předpisy Nizozemských Antil — v projednávané věci rozhodovací praxi Nizozemských Antil —, jež možná vedly k tomu, že skutečně splatná daň z dividend, kterou vyplácela dceřiná společnost se sídlem v Nizozemsku, činila před 1. lednem 2002 — a také již v roce 1993 — podstatně méně, než 8,3 %?


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht München I (Německo) dne 19. ledna 2015 – Verband Sozialer Wettbewerb e.V. v. Innova Vital GmbH
 (Věc C-19/15)
 (2015/C 127/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht München I
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.
 Žalovaná: Innova Vital GmbH
 Předběžná otázka
 Má se článek 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1924/2006 (1) vykládat tak, že ustanovení tohoto nařízení se vztahují také na výživová a zdravotní tvrzení, která jsou v obchodních sděleních uváděna v reklamách na potraviny, jež mají být jako takové dodány konečnému spotřebiteli, pokud je obchodní sdělení, respektive reklama, zaměřeno výhradně na odborné kruhy?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9).


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/39
 Žaloba podaná dne 3. září 2007 – UPS Europe a UPS Deutschland v. Komise
 (Věc T-329/07)
 (2007/C 247/65)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: UPS Europe NV/SA (Brusel, Belgie) a UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Německo) (zástupci: T. Ottervanger a E. Henny, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 určit v souladu s článkem 232 ES, že Komise opomenula zaujmout stanovisko ohledně stížnosti žalobkyň podané Komisi dne 11. května 2004;
 —
 uložit Komisi náhradu výdajů a nákladů žalobkyň v řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně uplatňují nečinnost Komise, jelikož poté, co o to byla podle článku 232 ES požádána, nezaujala stanovisko k jejich stížnosti, jež byla Komisi podána dne 11. května 2004 ohledně protiprávní státní podpory, kterou Německo údajně poskytlo Deutsche Post mimo jiné v podobě státních záruk, příspěvků do penzijního fondu Deutsche Post a osvobození od rozličných zákonných povinností.
 K odůvodnění své žaloby uvádějí, že je Komise povinna provést pečlivé a nestranné posouzení jejich stížnosti, zejména vzhledem ke své výlučné pravomoci posuzovat slučitelnost opatření podpory se společným trhem.
 Žalobkyně dále uvádějí, že článek 232 ES musí být vykládán tak, že umožňuje jednotlivcům nebo podnikům podat žalobu pro nečinnost orgánu, jenž nepřijme opatření, která se jich bezprostředně a osobně dotýkají, třebaže potenciálně jim nejsou určena.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že opatření, jež Komise opomenula přijmout, mohou být považována za opatření, která se jich jakožto konkurenčních podniků Deutsche Post bezprostředně a osobně dotýkají.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. září 2015 Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 25. června 2015 ve věci T-305/13, SACE a Sace BT v. Komise
 (Věc C-472/15 P)
 (2015/C 381/23)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Servizi assicurativi del commercio estero SpA (SACE) a Sace BT SpA (zástupci: M. Siragusa a G. Rizza, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise, Italská republika
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Společnost SACE se domáhá, aby Soudní dvůr vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku, zrušil rozhodnutí Tribunálu uvedené ve výroku napadeného rozsudku a vyhověl, aniž by bylo třeba vrátit věc Tribunálu, návrhovým žádáním předloženým navrhovatelkami v prvním stupni, a tudíž:
 —
 zrušil v plném rozsahu rozhodnutí Evropské komise C(2013) 1501 final ze dne 20. března 2013 o opatřeních SA.23425, která v roce 2004 a 2009 provedla Itálie ve prospěch společnosti Sace BT SpA,
 —
 podpůrně zrušil uvedené rozhodnutí částečně, pouze v rozsahu žalobních důvodů, kterým bylo vyhověno, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení, včetně nákladů týkajících se řízení o předběžných opatřeních ve věci T-305/13 R.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 První důvod kasačního opravného prostředku týkající se přičitatelnosti sporných opatření italskému státu: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, jak je vykládán Soudním dvorem v jeho rozsudku Stardust Marine (věc C-482/99); zjevně nesprávný výklad čl. 177 písm. b) bodu i) odůvodnění rozhodnutí; zjištění skutkového stavu stižené věcnými nesprávnostmi, což vyplývá z písemností ve spise, a zkreslení obsahu rozhodnutí; nelogičnost odůvodnění; neoprávněné doplnění odůvodnění napadeného rozhodnutí; nesprávné uplatnění zásady, podle které legalita rozhodnutí v oblasti státních podpor musí být posuzována ve světle informací, které mohla mít Komise k dispozici při jeho přijetí, s ohledem na dva dopisy MEF (ministerstvo hospodářství a financí) a SACE SpA předložené italskou vládou v příloze k jejímu spisu vedlejšího účastníka.
 —
 Napadený rozsudek stanovil následující zásadu: skutečnost, že sporná operace sleduje zájmy veřejného podniku, které se shodují s cílem obecného zájmu, nutně neznamená, že tento podnik mohl přijmout rozhodnutí, aniž by zohlednil požadavky orgánů veřejné moci. Podle Tribunálu nic nebrání tomu, aby stát mohl veřejnému podniku uložit povinnost provést operaci podnikatelské povahy, která, i když by hypoteticky mohla splňovat kritérium soukromého investora v tržním hospodářství, zůstane v každém případě přičitatelná státu. Ke splnění podmínky přičitatelnosti nelze tudíž na Komisi požadovat prokázání toho, že jednání veřejného podniku by bylo jiné, kdyby jednal samostatně. Sledováním těchto úvah se Tribunál odchýlil od zásad stanovených v rozsudku Stardust Marine. Z napadeného rozsudku vyplývá, že pouhá skutečnost, že je veřejný podnik kontrolován státem a podléhá zvláštnímu organizačnímu režimu, sama o sobě stačí k učinění závěru, že se veřejné orgány vždy a každopádně již pojmově účastní přijímání intervenčních rozhodnutí ve prospěch dceřiných společností uvedeného podniku. V tomto případě může být přičitatelnost státu vyloučena pouze tehdy, pokud se prokáže, že správní rada mateřské společnosti přijala rozhodnutí, z jehož obsahu vyplývá, že mateřská společnost nedovoluje souběžně sledovat i obecné zájmy. V tomto případě mohla být tímto rozhodnutím pouze likvidace společnosti SACE BT, proti které by již pojmově Komise ostatně nic nenamítala. Pokud však opatření přijatému veřejným podnikem může teoreticky odpovídat i cíl obecného zájmu nebo bylo přijato s přihlédnutím i k tomuto zájmu, musí se mít za to, že správní rada takto jednala, jelikož při rozhodování nemohla nepřihlédnout k požadavkům orgánů veřejné moci, přičemž není dovoleno ani není možné podat důkaz o opaku;
 —
 Obecné indicie přičitatelnosti použité Komisí a schválené Tribunálem nevypovídají nic o míře samostatnosti, v jaké správní rada společnosti SACE SpA řídila a nadále řídí podnik: a to nejen pokud je na uvedené indicie nahlíženo nezávisle na sobě, ale také v případě, že jsou zvažovány jako celek. Takové indicie neumožnily prokázat nic jiného, než okolnost, že v roce 2009 italský stát kontroloval SACE SpA, jelikož byl vlastníkem všech akcií. Rozsudek Stardust Marine však vyžaduje, aby indicie použité za účelem prokázání zapojení státu úzce souvisely s dotčenými opatřeními, s ohledem na jejich rozsah, jejich obsah a podmínky, které s sebou nesou. Napadený rozsudek výslovně uznává, že indicie přičitatelnosti použité v rozhodnutí – všechny (kromě jedné) týkající se činností společnosti SACE v odvětví pojištění neobchodovatelných rizik, a sice odvětví, v němž společnost SACE BT nepůsobí – se naopak týkají obecného kontextu, v němž SACE SpA působí, a nikoli okolností tohoto případu a kontextu, v němž byla sporná opatření přijata. Navzdory tomu Tribunál neprohlásil, že takové indicie nejsou ze své povahy náležité k přímému založení domněnky o konkrétním zapojení státu do přijetí dotčených opatření. Těmito úvahami se Tribunál v rámci přezkumu přičitatelnosti soustředil na všechny vztahy mezi státem a podniky splňující organizační model veřejných podniků – výslovně kvalifikovaných zákonem v italském právním řádu jako akciové společnosti – s tím výsledkem, že zbavil jakékoli relevance konkrétní předmět, specifický charakter a konkrétní obsah dotčených opatření, jakož i konkrétní odůvodnění pro jejich přijetí. Indicie použité Komisí ve skutečnosti ukazují, že je velice nepravděpodobné, že došlo k jakémukoli zapojení státu do přijetí sporných opatření;
 —
 Naproti tomu Tribunál v analýze podmínky přičitatelnosti ponechal bez povšimnutí nespornou okolnost, že ze zákona MEF neřídí a nekoordinuje veřejné společnosti, jak společnost SACE uplatnila v žalobě, když citovala relevantní ustanovení. Mimoto Tribunál nesprávně uplatnil zásadu, podle které legalita rozhodnutí v oblasti státních podpor musí být posuzována ve světle informací, které mohla mít Komise k dispozici při jeho přijetí, s ohledem na dva dopisy MEF a SACE SpA předložené italskou vládou v příloze k jejímu spisu vedlejšího účastníka. Tyto dopisy totiž právě potvrzují zásadu samostatnosti řízení, kterou se vyznačuje vztah MEF – SACE SpA, o kterém Komise věděla, jelikož italská vláda ho Komisi několikrát ozřejmila během formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Oba dokumenty byly tedy uplatněny pouze pro potvrzení toho, co bylo již tvrzeno, aniž by obsahovaly jakoukoli významnou změnu podstatných prvků dotčených opatření.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku týkající se neexistence výhody údajně poskytnuté společnosti SACE BT druhým sporným opatřením: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU a nesprávné uplatnění kritéria soukromého investora v tržním hospodářství; zjištění skutkového stavu stižené věcnými nesprávnostmi, což vyplývá z písemností ve spisu; zkreslení argumentu, podle kterého společnost SACE SpA měla fakticky prospěch z implicitního navýšení o 5/12 sazby inkasovaného poplatku vzhledem k poplatku placenému společností SACE BT soukromým zajistitelům; nesprávná kvalifikace uvedeného argumentu jako nepřípustného nového důvodu.
 —
 Tribunál – který ukázal, jako předtím Komise, zjevné omezené znalosti a chápání dynamiky odvětví pojišťovnictví, zejména s ohledem na smlouvy o zajištění škodního nadměrku [Excess of Loss(XoL)] – se dopustil závažných a zjevných pochybení, když konstatoval skutečnosti, jejichž věcná nesprávnost vyplývá z písemností ve spise. Vystavení zajistitele škodního nadměrku rizikům není vyšší, pokud je účast zajistitele na krytí velmi vysoká: vyšší podíl účasti na smlouvě XoL totiž odpovídá poměrně inkasovanému poplatku. Mimoto pro zajistitele neexistuje žádné zvýšené riziko, pokud je převodce ve finančních potížích, jelikož ve smlouvě XoL není riziko ztráty jistiny pro zajistitele vázáno na potíže převádějící společnosti, nýbrž na riziko platební neschopnosti nabyvatelů pojištěných. Dodává se, že riziko default převodce SACE BT bylo zcela neexistující, a to i v případě finančních potíží, vzhledem k tomu, že k platbě poplatku mateřské společnosti pro účely upsání zajistné smlouvy došlo formou jediné platby a předem tak, že v případě neexistence platby by se zajistné krytí prostě neaktivovalo. Dotčená smlouva XoL se netýkala pouze 25 % rizik zajištěných společností SACE BT, a tudíž je nepravda, že druhá smlouva stanovící další poplatek mohla být ujednána se společností SACE SpA, pokud jde o zbývající část zajistného krytí, jak je uvedeno v rozsudku. Konečně Tribunál zcela zkreslil argument, podle kterého – jelikož je SACE SpA stranou smlouvy, a tudíž se jí týká zajistné krytí rizik, až od 5. června 2009, byť obdržela jako protiplnění poplatek vypočítaný na ročním základě – uvedená společnost měla fakticky prospěch z implicitního navýšení o 5/12 sazby inkasovaného poplatku vzhledem k poplatku placenému společností SACE BT soukromým zajistitelům, při zohlednění rizikového období, které již uplynulo, aniž by došlo k jakékoli škodné události. Vzhledem k tomu, že takové okolnosti vyplývají z napadeného rozhodnutí, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když učinil závěr, že nebyly Komisi známy v průběhu správního řízení. Jelikož se společnost SACE omezila na uvedení – v rámci a jako doplnění druhého žalobního důvodu – dalšího argumentu prokazujícího neexistenci věcného požadavku výhody, Tribunál nesprávně kvalifikoval dotčený argument jako nepřípustný nový důvod.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku týkající se neexistence výhody údajně poskytnuté společnosti SACE BT třetím a čtvrtým sporným opatřením: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU a nesprávné uplatnění kritéria soukromého investora v tržním hospodářství; neoprávněné doplnění odůvodnění napadeného rozhodnutí
 —
 Správní rada společnosti SACE SpA jednala zcela podobně jako jiné soukromé hospodářské subjekty, které s ohledem na vysokou míru nejistoty a naléhavosti, kterou představovala situace na trhu v roce 2009, přikročily k podobným kapitálovým injekcím do svých dceřiných společností, a to navzdory neexistenci prognóz budoucích peněžních toků, které by z účetního hlediska podpořily očekávání jejich ziskovosti přinejmenším v dlouhodobém horizontu. Tato objektivní situace vyplývající z jednoduchého pozorování dynamiky trhu k určitému datu měla mít přednost před jakoukoli teoretickou či spekulativní úvahou v rámci uplatnění kritéria soukromého investora v tržním hospodářství ze strany Komise. Mimoto v rozhodnutí se neuvádí jediný konkrétní případ soukromé společnosti působící v běžných tržních podmínkách, která by čelila vážným obtížím v souvislosti s krizí a vstoupila do likvidace na základě rozhodnutí svých akcionářů, než aby byla rekapitalizována. Tribunál každopádně nevysvětlil, proč byla společnost SACE povinna posoudit ex ante budoucí ziskovost společnosti SACE BT a předat Komisi příslušné předběžné poznatky pro posouzení, když ze situace na trhu vyplynulo, že soukromí investoři tak neučinili. Konečně vzhledem k tomu, že Komise měla v průběhu formálního vyšetřovacího řízení za to, že nemusí s náležitou péčí posuzovat argumenty vznesené společností SACE za účelem uplatnění empirického kritéria v kontextu kritéria soukromého investora v tržním hospodářství, se Tribunál dopustil pochybení, když prohlásil, že Komise je mohla oprávněně zamítnout vzhledem k teoretické možnosti, že kapitálové transakce prováděné soukromými subjekty rovněž mohly být v nesouladu s kritériem soukromého investora v tržním hospodářství, neboť obsahují prvky podpory.


text:
 20.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/30
 Žaloba podaná dne 17. ledna 2017 – LA Superquimica v. EUIPO – D-Tack (D-TACK)
 (Věc T-24/17)
 (2017/C 086/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LA Superquimica, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: A. Canela Giménez, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: D-Tack GmbH (Hüttlingen, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „D-TACK“ – Přihláška č. 9 650 847
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. listopadu 2016, ve věci R 1983/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí EUIPO ze dne 15. listopadu 2016;
 —
 uložil EUIPO a protistranám náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Odvolací senát neposoudil žalobkyní předložené údaje z databáze Sitadex o španělských ochranných známkách č. 2515958, 2516679, 2542249, 2591412 a 2668711;
 —
 Odvolací senát neposoudil žalobkyní předložené důkazy o užívání.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/51
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2007 – Itálie v. Komise
 (Věc T-463/07)
 (2008/C 51/93)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: G. Aiello, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 4477 ze dne 3.10.2006 oznámené dne 4. října 2007 v části, v níž vylučuje z financování Společenství a přičítá k tíži rozpočtu Italské republiky finanční důsledky, které se musí uplatnit v rámci vyúčtování výdajů financovaných ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu;
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobkyně zpochybňuje legalitu napadeného rozhodnutí v části, v níž vylučuje z financování Společenství a přičítá k tíži rozpočtu Italské republiky finanční důsledky, které se musí uplatnit v rámci vyúčtování výdajů financovaných ze záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu.
 Výdaje, které byly konkrétně vyloučeny z tohoto financování a které jsou předmětem žaloby, se týkají prémií na skot, kontrol lisů na olivy, existence evidence olivovníků a zeměpisného informačního systému pro pěstování oliv, kontrol výnosů, ověření místa určení oleje a sušeného krmiva.
 Na podporu svých tvrzení se žalobkyně dovolává porušení:
 —
 článku 15 a čl. 24 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3058/92;
 —
 článku 9a odst. 1 a 3, článků 10, 16, 26 a čl. 28 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 23/66/98 ze dne 30. října 1998, kterým se stanoví pravidla pro režim podpory produkce olivového oleje pro hospodářské roky 1998/99, 1999/2000 a 2000/01;
 —
 článku 11a nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky;
 —
 článku 14 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje;
 —
 článků 2, 8, 13 a 14 nařízení Komise (ES) č. 785/95 ze dne 6. dubna 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 603/95 o společné organizaci trhu se sušenými krmivy.


text:
 19.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 304/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Europäisch-Iranische Handelsbank v. Rada
 (Věc T-434/11) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Zjevně nesprávné posouzení - Právo vlastnit majetek - Proporcionalita)
 2013/C 304/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Europäisch-Iranische Handelsbank AG (Hamburk, Německo) (zástupci: původně S. Ashley, S. Gadhia, solicitors, H. Hohmann, advokát, D. Wyatt, QC, a R. Blakeley, barrister, poté S. Ashley, H. Hohmann, D. Wyatt, R. Blakeley, S. Jeffrey a A. Irvine, solicitors)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: F. Naert a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně E. Paasivirta a S. Boelaert, poté E. Paasivirta a M. Konstantinidis, zmocněnci); a Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Behzadi-Spencer, A. Robinson a C. Murrell, zmocněnci, ve spolupráci J. Swiftem, QC, a R. Palmerem, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení zaprvé rozhodnutí Rady 2011/299/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 136, s. 65), zadruhé prováděcího nařízení Rady (EU) č. 503/2011 ze dne 23. května 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 136, s. 26), zatřetí rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), začtvrté prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11), a zapáté nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 503/2011 ze dne 23. května 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu, a rozhodnutí Rady 2011/299/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, se zrušují v rozsahu, v němž se tyto akty týkají společnosti Europäisch-Iranische Handelsbank AG.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Europäisch-Iranische Handelsbank ponese tři pětiny vlastních nákladů řízení a nahradí tři pětiny nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie.
 4)
 Rada ponese dvě pětiny vlastních nákladů řízení a nahradí dvě pětiny nákladů řízení vynaložených společností Europäisch-Iranische Handelsbank.
 5)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011


text:
 25.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 318/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 26. června 2017 – Società Immobiliare Al Bosco Srl
 (Věc C-379/17)
 (2017/C 318/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Società Immobiliare Al Bosco Srl
 Předběžná otázka
 Je s čl. 38 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) slučitelné použít lhůtu stanovenou v právních předpisech vykonávajícího státu, na základě které již není možno z exekučního titulu po uplynutí určité doby vykonat rozhodnutí, rovněž na funkčně srovnatelný exekuční titul, který byl vydán v jiném členském státě a ve vykonávajícím státě uznán a prohlášen za vykonatelný?
 (1) Úř. věst. 2001, L 12, s. 1.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 28. října 2016 – Gasorba S.L., Josefa Rico Gil a Antonio Ferrándiz González v. Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.
 (Věc C-547/16)
 (2017/C 022/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelé: Gasorba S.L., Josefa Rico Gil a Antonio Ferrándiz González
 Odpůrkyně: Repsol Comercial de Productos Petrolíferos S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Brání podle článku 16 („Jednotné uplatňování práva hospodářské soutěže Společenství“) nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (1) ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy rozhodnutí Komise [2006/446/ES (2)] ze dne 12. dubna 2006 ohledně řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/B-1/38.348 –Repsol C. P. P.) tomu, aby vnitrostátní soud prohlásil dohody, jež jsou v něm zahrnuty, za neplatné s ohledem na dobu trvání výhradního odběru, přestože mohou být prohlášeny za neplatné z jiných důvodů, například z toho důvodu, že dodavatel uloží kupujícímu (nebo dalšímu prodejci) nejnižší prodejní cenu pro veřejnost?
 2)
 Lze v takovém případě mít za to, že dlouhodobé smlouvy dotčené rozhodnutím o závazcích požívají s ohledem na toto rozhodnutí individuálního osvobození podle čl. 101 odst. 3 SFEU?
 (1) Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205.
 (2) Úř věst. 2006, L 176, s. 104.


text:
 7.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 406/46
 Žaloba podaná dne 12. října 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-132/15)
 (2015/C 406/49)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise o použití ustanovení o výhradě týkající se zdravotního stavu stanoveného v článku 32 PŘOZ se zpětnou účinností ode dne vstupu žalobkyně do služby u Komise a o pozastavení záruk v oblasti invalidity nebo úmrtí a zrušení rozhodnutí o vyloučení jejího dalšího zaměstnání Komisí během šesti let následujících po ukončení její poslední smlouvy.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí OOUPS o uplatnění se zpětnou účinností výhrady týkající se zdravotního stavu upravené v článku 32 PŘOZ vůči žalobkyni a o pozastavení záruk v oblasti invalidity nebo úmrtí a rozhodnutí o vyloučení jakékoli možnosti, aby žalobkyně byla zaměstnána Komisí během šesti let.
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/17
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal da Relação de Lisboa — Portugalsko) — Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas v. Autoridade da Concorrência
 (Věc C-1/12) (1)
 (Svaz certifikovaných účetních - Právní úprava týkající se systému povinného vzdělávání certifikovaných účetních - Článek 101 SFEU - Sdružení podniků - Omezení hospodářské soutěže - Odůvodnění - Článek 106 odst. 2 SFEU)
 2013/C 114/24
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal da Relação de Lisboa
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas
 Odpůrce: Autoridade da Concorrência
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal da Relação de Lisboa — Výklad článků 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 101 a 102 SFEU — Pojem sdružení podniků — Svaz certifikovaných účetních — Vytvoření systému povinného odborného vzdělávání pro členy Svazu — Vzdělávání poskytované výlučně Svazem — Svoboda usazování a volný pohyb služeb
 Výrok
 1)
 Takové nařízení, jako je nařízení o získávání vzdělávacích kreditů (Regulamento da Formação de Créditos), jež bylo přijato takovým stavovským sdružením, jako je Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (Svaz certifikovaných účetních), musí být považováno za rozhodnutí přijaté sdružením podniků ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU.
 Skutečnost, že takové stavovské sdružení, jako je Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas, má zákonnou povinnost zavést pro své členy systém povinného vzdělávání, nemůže vyjmout z působnosti článku 101 SFEU normy vydané tímto stavovským sdružením, jsou li přičitatelné výlučně tomuto sdružení.
 Skutečnost, že tyto normy nemají přímý dopad na hospodářskou činnost členů uvedeného stavovského sdružení, nemá vliv na použití článku 101 SFEU, neboť se porušení vytýkané tomuto stavovskému sdružení týká trhu, na němž samo sdružení vykonává hospodářskou činnost.
 2)
 Takové nařízení, které zavádí systém povinného vzdělávání certifikovaných účetních s cílem zaručit kvalitu služeb nabízených těmito účetními, jako je nařízení o získávání vzdělávacích kreditů, jež bylo přijato takovým stavovským sdružením, jako je Ordem dos Técnicos Oficiais, představuje omezení hospodářské soutěže zakázané článkem 101 SFEU, pokud vylučuje hospodářskou soutěž ve vztahu k podstatné části relevantního trhu ve prospěch tohoto stavovského sdružení a pro zbývající část tohoto trhu ukládá diskriminační podmínky v neprospěch konkurentů uvedeného stavovského sdružení, což musí ověřit předkládající soud.
 (1) Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským súdem v Prešove (Slovensko) dne 15. října 2012 — SKP v. Ján Bríla
 (Věc C-460/12)
 2013/C 46/20
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Krajský súd v Prešove
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SKP, k. s.
 Žalovaný: Ján Bríla
 Předběžné otázky
 1)
 Mají se článek Listiny základních práv Evropské unie a čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (1) vykládat tak, že jim odporuje právní úprava členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci samé, která vnitrostátnímu soudu rozhodujícímu na návrh dodavatele o promlčené pohledávce proti spotřebiteli neumožňuje ex offo přihlédnout k promlčení, i když se vůči spotřebiteli uplatňují plnění z nepřijatelných smluvních podmínek?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku záporná, mají se čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách vykládat tak, že soud má z úřední povinnosti poskytnout spotřebiteli poučení o jeho právu namítat promlčení pohledávky věřitele?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288.


text:
 27.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 12. ledna 2017 – Fédération des entreprises de la beauté v. Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’économie et des finances
 (Věc C-13/17)
 (2017/C 095/12)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Fédération des entreprises de la beauté (Federace kosmetických společností)
 Žalovaní: Ministre des Affaires sociales et de la Santé, Ministre de l’éducation nationale, de l’enseignement supérieur et de la recherche, Ministre de l’Économie, de l’Industrie et du Numérique
 Předběžné otázky
 1)
 Týká se uznávání rovnocennosti studií, které mohou podle článku 10 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1223/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o kosmetických přípravcích (1) provádět členské státy, pouze studií získaných ve státech, které jsou vůči Evropské unii třetími zeměmi?
 2)
 Opravňují ustanovení článku 10 odst. 2 nařízení členský stát, aby určil obory, které mohou být považovány za „obdobné“ lékařství, farmacii nebo toxikologii, a aby určil úrovně kvalifikace, které splňují požadavky nařízení?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku, podle jakých kritérií mohou být obory považovány za „obdobné“ lékařství, farmacii nebo toxikologii?
 (1) Úř. věst. L 342, s. 59.


text:
 4.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. února 2016 – Puma v. OHIM – Sinda Poland (Vyobrazení zvířete)
 (Věc T-692/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky představující zvíře - Starší mezinárodní obrazové ochranné známky představující pumu - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) čo 207/2009“)
 (2016/C 118/32)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Puma SE (Herzogenaurach, Německo) (zástupce: P. González Bueno Catalán de Ocón, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sinda Poland Corporation sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupci: M. Siciarek, J. Rasiewicz a J. Mrozowski, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. července 2014 (věc R 2214/2013-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Puma SE a Sinda Poland Corporation sp. z o.o.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) OHIM ze dne 14. července 2014 (věc R 2214/2013-5) se zrušuje.
 2.
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení společnosti Puma SE, včetně nezbytných výdajů vynaložených společností Puma v souvislosti s řízením před odvolacím senátem OHIM.
 3.
 Sinda Poland Corporation sp. z o.o. ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení společnosti Puma, včetně nezbytných výdajů vynaložených společností Puma v souvislosti s řízením před odvolacím senátem OHIM.
 (1) Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/21
 Žaloba podaná dne 22. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
 (Věc C-105/06)
 (2006/C 86/41)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 22. února 2006 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou B. Schimou a J. Hottiaux, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě (1), a v každém případě tím, že o nich neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;
 2.
 uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice 2003/30/ES uplynula dne 31. prosince 2004.
 (1) Úř. věst. L 123, s. 42.


text:
 28.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/12
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. června 2014 – Communicaid Group v. Komise
 (Věc T-4/13) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Poskytování služeb jazykového vzdělávání pro pracovníky orgánů, subjektů a agentur Unie sídlících v Bruselu - Odmítnutí nabídek uchazeče - Zásada transparentnosti - Zákaz diskriminace - Rovné zacházení - Článek 94 finančního nařízení - Výběrová kritéria - Povinnost uvést odůvodnění - Kritéria zadání - Zjevně nesprávné posouzení“)
 2014/C 245/16
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Communicaid Group Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: C. Brennan, solicitor, F. Randolph, QC a M. Gray, barrister)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude a S. Lejeune, zmocněnci, ve spolupráci s P. Wytinckem a B. Hoorelbekem, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na úplné nebo částečné zrušení rozhodnutí, kterými Komise odmítla zařadit společnost Communicaid Group Ltd na první místo pro části č. 1, 2, 3, 7, 8 a 9 veřejné zakázky HR/R3/PR/2012/002 na rámcové smlouvy na poskytování jazykového vzdělávání pro pracovníky orgánů, subjektů a agentur Evropské unie sídlících v Bruselu (Belgie).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Communicaid Group Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 71, 9. 3. 2013.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/42
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2007 – Pelle a Konrad v. Rada a Komise
 (Spojené věci T-8/95 a T-9/95) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Mléko - Doplňková dávka - Referenční množství - Nařízení (EHS) č. 2187/93 - Náhrada škody producentům - Přerušení promlčecí lhůty“)
 (2007/C 269/76)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Wilhelm Pelle (Kluse-Ahlen, Německo) a Ernst-Reinhard Konrad (Löllbach, Německo) (zástupci: B. Meisterernst, M. Düsing, D. Manstetten, F. Schulze a W. Haneklaus, advokáti)
 Žalovaní: Rada Evropské unie (zástupci: původně A. Brautigam a A.-M. Colaert, poté A.-M. Colaert, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: D. Booß a M. Niejahr, jako zmocněnci, poté T. van Rijn a M. Niejahr, původně ve spolupráci s H.-J. Rabem, G. Berrischem a M. Núñez-Müllerem, advokáti)
 Předmět věci
 Návrhy na náhradu škody podle článku 178 Smlouvy o ES (nyní článek 235 ES) a článku 215 druhého pododstavce Smlouvy o ES (nyní článek 288 druhý pododstavec ES), která údajně vznikla žalobcům v důsledku použití nařízení Rady (EHS) č. 857/84 ze dne 31. března 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dávku uvedenou v článku 5c nařízení (EHS) č. 804/68 v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 90, s. 13), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1371/84 ze dne 16. května 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro doplňkovou dávku uvedenou v článku 5c nařízení č. 804/68 (Úř. věst. L 132, s. 11).
 Výrok rozsudku
 1)
 Rada a Komise mají povinnost nahradit škodu vzniklou Wilhelmu Pellemu a Ernstu-Reinhardu Konradovi v důsledku použití nařízení Rady (EHS) č. 857/84 ze dne 31. března 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dávku uvedenou v článku 5c nařízení (EHS) č. 804/68 v odvětví mléka a mléčných výrobků, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1371/84 ze dne 16. května 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro doplňkovou dávku uvedenou v článku 5c nařízení č. 804/68, v rozsahu, v jakém tato nařízení nestanovila přidělení referenčního množství producentům, kteří na základě závazku přijatého podle nařízení Rady (EHS) č. 1078/77 ze dne 17. května 1977, kterým se zavádí režim prémií za neuvedení mléka a mléčných výrobků na trh a za přeměnu stád dojnic, nedodávali mléko v průběhu referenčního roku stanoveného dotyčným členským státem.
 2)
 Wilhelmu Pellemu, žalobci ve věci T-8/95, musí být nahrazeny škody, které mu vznikly v důsledku použití nařízení č. 857/84 za období, které započalo 5. prosince 1987 a skončilo 28. března 1989.
 3)
 Ernstu-Reinhardu Konradovi, žalobci ve věci T-9/95, musí být nahrazeny škody, které mu vznikly v důsledku použití nařízení č. 857/84 za období, které započalo 27. listopadu 1986 a skončilo 28. března 1989.
 4)
 Účastníci řízení předloží Soudu ve lhůtě šesti měsíců ode dne vydání tohoto rozsudku částky stanovené společnou dohodou, které mají být zaplaceny.
 5)
 Nebude-li dohody dosaženo, předloží účastníci řízení Soudu ve stejné lhůtě své vyčíslené návrhy.
 6)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/64
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2006 – Budějovický Budvar v. OHIM – Anheuser-Busch (BUD)
 (Věc T-309/06)
 (2006/C 326/136)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika) (zástupce: F. Fajgenbaum, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Anheuser-Busch (BUD)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí R 305/2005-2 vydané dne 1. září 2006 druhým odvolacím senátem OHIM;
 —
 zamítnout přihlášku k zápisu slovní ochranné známky „BUD“ č. 24 711 pro označování výrobků třídy 32;
 —
 předat rozhodnutí vydané Soudem prvního stupně Evropských společenství OHIM;
 —
 uložit společnosti Anheuser-Busch náhradu všech výdajů a nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Anheuser Busch, Inc.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „BUD“ pro výrobky zařazené do třídy 32 – přihláška č. 24 711
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobce
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Chráněné označení původu „BUD“ pro označování piva
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 62 odst. 1 nařízení č. 40/94 (1), jakož i článku 20 prováděcího nařízení č. 2868/95 (2) tím, že odvolací senát není příslušný pro rozhodování o platnosti označení původu, kterého se dovolává žalobce v rámci svých námitek. Žalobce rovněž uplatňuje, že označení „BUD“ je označením původu chráněným ve Francii a Rakousku. Žalobce mimoto uvádí nesprávné použití čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94, neboť označení původu „BUD“ je podle žalobce označením používaným v obchodním styku.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Nařízení Komise č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1995, L 303, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Leali a Acciaierie e Ferriere Leali Luigi v. Komise
 (Věc T-489/09, T-490/09 a T-56/10) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh výztuží do betonu ve formě tyčí nebo svitků - Rozhodnutí, kterým se na základě nařízení (ES) č. 1/2003 konstatuje porušení článku 65 UO po skončení platnosti Smlouvy o ESUO - Stanovení cen a lhůt pro zaplacení - Omezení nebo kontrola výroby nebo prodeje - Porušení podstatných formálních náležitostí - Právní základ - Překročení pravomoci a zneužití řízení - Pokuty - Délka trvání protiprávního jednání - Proporcionalita - Promlčení - Žaloba na neplatnost - Rozhodnutí o změně - Nepřípustnost“)
 (2015/C 034/22)
 Jednací jazyk: itlaština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Leali SpA (Odolo, Itálie) (věci T-489/09 a T-56/10); a Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA (Brescia, Itálie) (věci T-490/09 a T-56/10) (zástupce: G. Bellotti, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: ve věcech T-489/09 a T-490/09, původně R. Sauer a V. Di Bucci, poté R. Sauer a B. Gencarelli, a nakonec R. Sauer a R. Striani, a ve věci T-56/10, původně R. Sauer a B. Gencarelli, poté R. Sauer a R. Striani, zmocněnci, ve spolupráci s M. Morettem, advokátem)
 Předmět věci
 Ve věcech T 489/09 a T 490/09, návrhy na zrušení rozhodnutí Komise C (2009) 7492 final ze dne 30. září 2009, v řízení podle článku 65 UO (věc COMP/37.956 – Výztuže do betonu ve svitcích, opětovné přijetí), a podpůrně návrhy na snížení pokuty uložené žalobkyním, a ve věci T-56/10 návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2009) 9912 final ze dne 8. prosince 2009, kterým se mění rozhodnutí C (2009) 7492 final.
 Výrok rozsudku
 1)
 Věci T-489/09, T-490/09 a T-56/10 se pro účely tohoto rozsudku spojují.
 2)
 Žaloby se zamítají.
 3)
 Ve věci T-489/09 se Leali SpA ukládá náhrada nákladů řízení.
 4)
 Ve věci T-490/09 se Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA ukládá náhrada nákladů řízení.
 5)
 Ve věci T-56/10 se Leali a Acciaierie e Ferriere Leali Luigi ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/8
 Žaloba podaná dne 25. listopadu 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-485/04)
 (2005/C 31/17)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 25. listopadu 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou G. Valerem Jordanou a D. Recchiem, jako zmocněnci.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala nebo v každém případě tím, že Komisi nesdělila právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/17/ES (1) ze dne 3. března 2003, kterou se mění směrnice 98/70/ES (2) o jakosti benzinu a motorové nafty, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2 této směrnice;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 30. června 2003.
 (1) Úř. věst. L 76, 22.3.2003, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 350, 28.12.1998, s. 58.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/43
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Deltalinqs a SVZ v. Komise
 (Věc T-481/07)
 (2008/C 64/72)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deltalinqs a SVZ, Havenondernemersvereniging Rotterdam (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupce: M. Meulenbelt, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise ze dne 10. května 2007 (Úř. věst. 2007, C 227, s. 4), které se týká vlámské úpravy týkající se podpor pro intermodální přepravy na vnitrozemských vodních cestách (podpora N 682/2006 – Belgie). V napadeném rozhodnutí považuje Komise podporu za slučitelnou se Smlouvou o ES a dospívá k závěru, že nevznese námitky.
 Žalobkyně opírají svou žalobu zaprvé o porušení zákazu diskriminace v nařízení Rady (EHS) č. 1107/70 ze dne 4. června 1970 o poskytování podpor dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 39) a článku 12 ES a 73 ES. Podpora pro překlad kontejnerů ve vlámských vnitrozemských přístavech je poskytnuta tehdy, když kontejnery vstoupí na území Evropské unie přes vlámský mořský přístav nebo ji opouštějí, ale nikoli tehdy, když se jedná o mořský přístav jiného členského státu. To představuje diskriminaci na základě státní příslušnosti.
 Podpora dále vede k narušení hospodářské soutěže. Vede k vážnému znevýhodnění všech přístavů v severozápadní Evropě, ze kterých je provozován obchod s vlámskou oblastí, a zejména přístavu Rotterdam.
 Konečně uplatňují žalobkyně porušení povinnosti přezkoumání a odůvodnění. Komise nepřezkoumala důsledky pro hospodářskou soutěž a neuvedla, z jakých důvodů měla za to, že nemusí provést hospodářské posouzení.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 7. června 2017 – Verein für lauteren Wettbewerb e.V. proti Princesport GmbH
 (Věc C-339/17)
 (2017/C 283/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Verein für lauteren Wettbewerb e.V.
 Žalovaná: Princesport GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 1007/2011 (1) vykládat v tom smyslu, že existuje povinnost uvést vysvětlení, že se jedná o čistý textilní výrobek složený výhradně ze stejných vláken?
 2)
 Je použití jednoho ze tří dodatků uvedených v článku 7 nařízení (EU) č. 1007/2011 „100 %“, „čisté“ nebo „pouze z“ povinné, nebo se v případě takových výrobků jedná pouze o možnost, avšak nikoli o povinnost?
 3)
 Vztahuje se povinnost podle čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1007/2011, podle níž se textilní výrobek označí názvem a procentním hmotnostním podílem všech druhů vláken, které jsou obsaženy ve výrobku, také na čisté textilní výrobky spadající pod článek 7 nařízení (EU) č. 1007/2011?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků a o zrušení směrnice Rady 73/44/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 96/73/ES a 2008/121/ES (Úř. věst. 2011, L 272, s. 1).


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/50
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division dne 14. září 2009 — Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs v. Isaac International Limited
 (Věc C-371/09)
 2009/C 267/84
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Žalovaný: Isaac International Limited
 Předběžné otázky
 1)
 Týká se povolení zvláštního použití vyžadované pro účely získání osvobození od antidumpingového cla podle čl. 14 písm. c) nařízení Komise č. 88/97 (1) za skutkových okolností projednávané věci, kdy je dovozce usazen a uskutečňuje svou činnost ve dvou členských státech, přičemž dováží zboží do jednoho členského státu a bezprostředně nato je přepravuje do druhého členského státu, více než jedné celní správy pro účely čl. 292 odst. 3 nařízení Komise č. 2454/93 (2)?
 2)
 Lze za skutkových okolností projednávané věci, kdy dovozce nezískal potřebné povolení pro uplatnění režimu zvláštního použití upravené v čl. 14 písm. c) nařízení Komise č. 88/97, i přesto použít osvobození od antidumpingového cla podle článku 212a nařízení Rady č. 2913/92 (3)?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku, je třeba pro účely posouzení toho, zda se obchodník v takové situaci, v jaké se nachází Isaac, dopustil hrubé nedbalosti, vycházet z toho, že:
 a)
 ustanovení čl. 14 písm. c) nařízení Komise č. 88/97 a čl. 292 odst. 3 nařízení Komise č. 2454/93 jsou natolik jasná, že je třeba mít za to, že se obchodník, který nahlédnutím do Úředního věstníku nezjistil, že nemůže použít zjednodušené povolení, neboť se žádost týká více než jedné celní správy, dopustil hrubé nedbalosti?
 b)
 alternativně, je-li třeba mít za to, že relevantní právní úprava je složitá, je obchodník povinen vyžádat si před uskutečněním dovozů vysvětlení od daňových orgánů? Bude odpověď na tuto otázku záviset na tom, zda obchodník subjektivně, avšak chybně, došel k závěru, že použití relevantní právní úpravy je jednoznačné?
 c)
 jak má být posouzena zkušenost obchodníka v takové situaci, v jaké se nachází Isaac, jejímž hlavním předmětem podnikání je dovoz součástí jízdních kol z Číny, jež zaměstnává pět pracovníků zabývajících se dovozy a jež uskutečnila 33 podobných dovozů v období 16 měsíců? Je zejména nutné pohlížet na takového obchodníka jako na zkušeného obchodníka?
 d)
 jsou daňové orgány členského státu oprávněny se při posuzování toho, zda se obchodník, který se nachází v takové situaci jako Isaac, dopustil hrubé nedbalosti, dovolávat zveřejněných právních předpisů, jako je sazebník Spojeného království, které jsou sice bezplatně dostupné k nahlédnutí v některých kancelářích daňových orgánů a veřejných knihovnách, ale na internetu jsou dostupné pouze za úhradu ročního předplatného?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 88/97 o povolování osvobození dovozu některých součástí jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky od rozšíření antidumpingového cla uloženého nařízením Rady (EHS) č. 2474/93, stanoveného nařízením Rady (ES) č. 71/97, Úř. věst. L17, s. 17
 (2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, Úř. věst. L 253, s. 1.
 (3) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, Úř. věst. L 302, s. 1.


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/26
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2013 — Enercon v. OHIM (odstíny zelené barvy)
 (Věc T-655/13)
 2014/C 39/47
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Enercon GmbH (Aurich, Německo) (zástupce: R. Böhm, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. září 2013 ve věci R 0247/2013-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka představující odstíny zelené barvy pro výrobky zařazené do tříd 7, 16 a 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 11 055 811
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. března 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal, Employment Tribunal) – C.D. Robinson-Steele v. R. D. Retail Services Ltd (C-131/04), Michael Jason Clarke v. Frank Staddon Ltd (C-257/04) a J.C. Caulfield, C. F. Caulfield, K.V. Barnes v. Hanson Clay Products Ltd, dříve Marshalls Clay Products Ltd (C-257/04)
 (Věc C-131/04 a C-257/04) (1)
 (Sociální politika - Ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků - Směrnice 93/104/ES - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Zahrnutí proplacení dovolené za kalendářní rok do hodinové nebo denní mzdy („rolled-up holiday pay“)
 (2006/C 143/14)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal, Employment Tribunal
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: C.D. Robinson-Steele (C-131/04), Michael Jason Clarke (C-257/04), J.C. Caulfield, C. F. Caulfield, K.V. Barnes (C-257/04)
 Žalovaní: R. D. Retail Services Ltd (C-131/04), Frank Staddon Ltd (C-257/04), Hanson Clay Products Ltd, dříve Marshalls Clay Products Ltd (C-257/04)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Employment Tribunal – Výklad článku 7 směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 307, s. 18) – Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy umožňující zahrnutí odměny za dovolenou za kalendářní rok do hodinové odměny pracovníka, jakož i její vyplacení jakožto součást odměny za odpracovaný čas a umožňující nevyplacení odměny za skutečně čerpanou dobu dovolené („rolled up holiday pay“)
 Výrok
 1)
 Článek 7 odst. 1 směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby brání tomu, aby část mzdy vyplácené pracovníkovi za provedenou práci byla určena jakožto proplacení dovolené za kalendářní rok, aniž by pracovník obdržel za tuto dovolenou platbu vyplacenou nad to, co je vyplaceno za provedenou práci. Od tohoto práva se není možné odchýlit na základě smluvního ujednání.
 2)
 Článek 7 směrnice 93/104 brání tomu, aby proplacení minimální dovolené za kalendářní rok ve smyslu tohoto ustanovení bylo předmětem částečných plateb rozložených v průběhu odpovídajícího pracovního roku a vyplácených spolu s odměnou za provedenou práci, a nikoliv platby za určené období, během něhož pracovník skutečně čerpá dovolenou.
 3)
 Článek 7 směrnice 93/104 v zásadě nebrání tomu, aby částky, které byly transparentně a srozumitelně vyplaceny z titulu minimální dovolené za kalendářní rok ve smyslu tohoto ustanovení formou částečných plateb rozložených v průběhu odpovídajícího pracovního roku a které byly vyplaceny spolu s odměnou za provedenou práci, byly započteny pro účely proplacení stanovené dovolené, kterou pracovník skutečně čerpá.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.
 Úř. věst. C 217, 28.8.2004.


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/13
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. února 2006 – Karatzoglou v. EAO
 (Věc T-471/04) (1)
 („Dočasný zaměstnanec - Ukončení smlouvy - Článek 47 odst. 2 písm. a) pracovního řádu ostatních zaměstnanců - Dodržování ustanovení smlouvy - Legitimní očekávání“)
 (2006/C 96/24)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Georgios Karatzoglou (Ioannina, Řecko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro obnovu (EAO) (zástupci: J.-N. Louis, S. Orlandi, X. Martin a C. Manolopoulos, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí EAO ze dne 26. února 2004, kterým byla ukončena smlouva žalobce
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské agentury pro obnovu (EAO) ze dne 26. února 2004, kterým byla ukončena smlouva žalobce, se zrušuje.
 2)
 EAO se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 57, 5.3.2005.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 14. října 2004
 ve věci C-36/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht): Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH proti Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn (1)
 (Volný pohyb služeb - Volný pohyb zboží - Omezení - Veřejný pořádek - Lidská důstojnost - Ochrana základních hodnot zakotvených vnitrostátní ústavou - „Hry na zabíjení“)
 (2004/C 300/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci 36/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Německo) ze dne 24. října 2001, které došlo Soudnímu dvoru dne 12. února 2002, v řízení mezi Omega Spielhallen- und Automatenaufstellungs-GmbH proti Oberbürgermeisterin der Bundesstadt Bonn, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas (zpravodaj), R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts a S. von Bahr, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Právo Společenství nebrání tomu, aby hospodářská činnost spočívající v obchodním provozování her simulujících akty zabíjení byla předmětem vnitrostátního zakazujícího opatření přijatého z důvodů ochrany veřejného pořádku vzhledem ke skutečnosti, že tato činnost zasahuje do lidské důstojnosti.
 (1) Úř. věst. C 109, 4.5. 2002.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 7. řijna 2004
 ve věci C-247/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia): Sintesi SpA proti Autorità per la Vigilanza sui Lavori Pubblici (1)
 (Směrnice 93/37/EHS - Veřejné zakázky na stavební práce - Zadávání zakázek - Právo zadavatele zvolit si mezi kritériem nejnižší ceny a kritériem ekonomicky nejvýhodnější nabídky)
 (2004/C 300/15)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci 247/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Itálie) ze dne 26. července 2002, které došlo Soudnímu dvoru dne 8. července 2002, v řízení mezi Sintesi SpA proti Autorita per la Vigilanza sui Lavori Pubblici, za přítomnosti Ingg. Provera e Carrassi SpA, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, J.-P. Puissochet, a R. Schintgen (zpravodaj), F. Macken a N. Colneric, soudci, generální advokát: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Azarmendi, vrchní rada, vydal dne 7. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Čl. 30 odst. 1 směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993, o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která při zadávání veřejných zakázek na stavební práce na základě otevřeného nebo omezeného zadávacího řízení abstraktně a obecně předepisuje zadavatelům používat pouze kritérium nejnižší ceny.
 (1) Úř. věst. C 202, 24.8.2002.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Dioikitiko Efeteio Thessaloniki (Řecko) dne 28. dubna 2008 – Maria Kastrinaki v. Panepistimiako Geniko Nosokomeio Thessalonikis ACHEPA
 (Věc C-186/08)
 (2008/C 171/39)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Dioikitiko Efeteio Thessaloniki
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Maria Kastrinaki
 Žalovaná: Panepistimiako Geniko Nosokomeio Thessalonikis ACHEPA
 Předběžné otázky
 Jsou příslušné orgány oprávněny, ve smyslu ustanovení směrnice 89/48/EHS, která byla do řeckého právního řádu provedena společnou vyhláškou ministerstev č. A4/4112/247/1992, vykládaných ve světle čl. 39 odst. 1, čl. 40 prvního pododstavce, článku 43, čl. 47 odst. 1, článků 49 a 55 Smlouvy o založení Evropského společenství, odepřít státnímu příslušníkovi některého členského státu, který je držitelem diplomu spadajícího do působnosti směrnice 89/48/EHS a který je v pracovním poměru s veřejnoprávní právnickou osobou na základě soukromoprávní pracovní smlouvy na dobu neurčitou a jemuž bylo vydáno jednak povolení užívat svůj profesní titul příslušnými orgány státu původu a jednak povolení k výkonu povolání příslušnými orgány hostitelského státu podle ustanovení směrnice 89/48/EHS, provedené do řeckého právního řádu společnou vyhláškou ministerstev č. A4/4112/247/1992, kariérní postup z hlediska třídy a platu prostřednictvím jmenování úředníkem na tabulkové místo, pro které je vyžadováno vysokoškolské vzdělání, s odpovídající platovou třídou, a to proto, že nelze uznat akademickou rovnocennost vysokoškolského diplomu vydaného členským státem původu, jelikož část studia byla na základě franchisingové smlouvy absolvována v hostitelském členském státě v soukromém vzdělávacím zařízení, které není tímto členským státem uznáno za vzdělávací institut?


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/27
 Žaloba podaná dne 26. března 2015 – Ben Ali v. Rada
 (Věc T-149/15)
 (2015/C 262/37)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sirine (Cyrine) Bent Zine El Abidine Ben Haj Hamda Ben Ali (Tunis, Tunisko) (zástupce: S. Maktouf, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, 2.2.2011, s. 62) a nařízení Rady (EU) č. 101/2011 ze dne 4. února 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 31, 5.2.2011, s. 1), tak jak byla pravidelně revidována (1) a měněna (2) (dále jen „napadené akty“), a to v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně,
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně tvrdí, že vzhledem k politickým změnám v Tunisku již důvody pro uložení sankcí pominuly.
 Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, neboť vnitrostátní trestní řízení zahájené proti žalobkyni je vedeno liknavě, a nelze se tedy domnívat, že trestné činy, které byly důvodem pro uložení sankcí, byly předmětem „opravdového“ vyšetřování.
 Třetí žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění, neboť důvody uplatněné Radou pro zařazení žalobkyně na seznam jsou pouze opakováním důvodů pro uložení sankcí.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení základních práv, neboť žalobkyni byla svévolně uložena opatření k usnadnění budoucí konfiskace majetku. Podle žalobkyně tak došlo k porušení jejího práva vlastnit majetek a zásady presumpce neviny.
 Pátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, neboť odůvodnění předložené Radou a vnitrostátní právní ustanovení na jeho podporu nejsou v souladu s důvody pro uložení sankcí.
 (1) Rozhodnutí Rady 2012/50/SZBP ze dne 27. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 27, 31.1.2012, s. 11), a rozhodnutí Rady 2013/72/SZBP ze dne 31. ledna 2013, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 32, 1.2.2013, s. 20).
 (2) Rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, 31.1.2014, s. 38), a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 81/2014 ze dne 30. ledna 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 101/2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, 31.1.2014, s. 2).


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. prosince 2008 – Řecko v. Komise
 (Věc T-339/06) (1)
 („Zemědělství - Společná organizace trhu s vínem - Podpory na restrukturalizaci a přeměnu vinic - Nařízení (ES) č. 1493/1999 - Stanovení konečných finančních přídělů členským státům - Rozhodnutí č. 2006/669/ES - Závazný charakter lhůty stanovené v čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 1227/2000 - Zásady loajální spolupráce, dobré víry a řádné správy, proporcionality a užitečného účinku“)
 (2009/C 32/52)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias a S. Papaioannou, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Tserepa-Lacombe, M. Konstantinidis a F. Jimeno Fernández, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/669/ES ze dne 4. října 2006, kterým se stanoví na rozpočtový rok 2006 konečné finanční příděly členským státům na restrukturalizaci a přeměnu vinic podle nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 na určitý počet hektarů (Úř. věst. L 275, s. 62).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Dánsko) dne 26. ledna 2012 — L.N.
 (Věc C-46/12)
 2012/C 109/12
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Ankenævnet for Uddannelsesstøtten (Odvolací soud pro dánský systém stipendií a půjček na studium)
 Účastník původního řízení
 Žalobce: L.N.
 Předběžná otázka
 Je třeba čl. 7 odst. 1 písm. c) ve vzájemném spojení s čl. 24 odst. 2 směrnice o pobytu (1) vykládat tak, že členský stát (hostitelský členský stát) je při posuzování, zda je třeba určitou osobu považovat za zaměstnanou osobu, která má nárok na podporu při studiu, oprávněn přihlédnout ke skutečnosti, že tato osoba vstoupila na území hostitelského členského státu z prvotního důvodu studia, v důsledku čehož není hostitelský členský stát povinen této osobě přiznat podporu při studiu (viz výše uvedený čl. 24 odst. 2 směrnice o pobytu)?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77).


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/55
 Žaloba podaná dne 12. června 2014 – Afar 4 v. Komise
 (Věc T-417/14)
 2014/C 253/73
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Afar 4, SL (Madrid, Španělsko) (zástupce: A. López Gómez, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 podpůrně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle něj představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu („SEAF“), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v rozporu s obecnými zásadami unijního práva nařizuje vrácení údajných podpor;
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty, a to buď v plném rozsahu, nebo způsobem, který omezí neexistenci dopadu na rentabilitu transakcí, a
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jaké byly uvedeny ve věci T-401/14, Duro Felguera v. Komise.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/10
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Brisal – Auto Estradas do Litoral SA, KBC Finance Ireland v. Fazenda Pública
 (Věc C-18/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Omezení - Daňové právní předpisy - Zdanění obdržených úroků - Rozdílné zacházení s finančními institucemi rezidenty a s finančními institucemi nerezidenty“)
 (2016/C 335/12)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal Administrativo
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Brisal – Auto Estradas do Litoral SA, KBC Finance Ireland
 Žalovaná: Fazenda Pública
 Výrok
 Článek 49 ES nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž se srážková daň použije na odměny finančních institucí nerezidentů v členském státě, v němž jsou služby poskytnuty, zatímco odměna vyplacená finančním institucím rezidentům tohoto členského státu takovéto srážkové dani nepodléhá, za podmínky, že použití srážkové daně na finanční instituce nerezidenty je odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu a nepřekračuje meze toho, co je k dosažení sledovaného cíle nezbytné.
 Článek 49 ES brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která v případě finančních institucí nerezidentů zpravidla zdaňuje příjmy z úroků dosažené v dotyčném členském státě, aniž by jim byla poskytnuta možnost odečíst provozní náklady přímo související s dotčenou činností, zatímco finančním institucím residentům se takováto možnost přiznává.
 Přísluší vnitrostátnímu soudu, aby na základě svého vnitrostátního práva posoudil, které provozní náklady mohou být považovány za přímo související s dotčenou činností.
 (1) Úř. věst. C 118, 13. 4. 2015.


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/29
 Žaloba podaná dne 4. prosince 2006 – Calebus v. Komise
 (Věc T-366/06)
 (2007/C 20/44)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Calebus, S.A (Almería, Španělsko) (zástupce: R. Bocanegra Sierra, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 Prohlásit za neplatné, zrušit nebo odvolat a ponechat bez účinků rozhodnutí Komise 2006/613/ES ze dne 19. července 2006, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti (Úř. věst. L 259, 21.9.2006), v rozsahu, v jakém se týká zahrnutí nemovitosti „Las Cuerdas“ do lokality významné pro Společenství (dále jen „SCI“) „ES 61110006 Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla“ uvedené v dotčeném seznamu, a nařídit Komisi pozměnit vymezení uvedeného SCI za účelem vynětí uvedeného území.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je:
 —
 v rozporu se směrnicí Rady 92/43/ES ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1), neboť do SCI ES 6110006 zahrnuje určité pozemky v jeho vlastnictví, která nemají požadované charakteristiky ve vztahu k životnímu prostředí; a
 —
 svévolné, protože z téže zóny vyloučilo pozemky, která mají všechny tyto požadované hodnoty ve vztahu k životnímu prostředí, na základě kterých by měly být kvalifikovány jako SCI.
 (1) Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.