text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/26
 Žaloba podaná dne 15. ledna 2014 — Costantini a další v. Komise
 (Věc T-44/14)
 2014/C 93/46
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Bruno Costantini (Jesi, Itálie), Robert Racke (Lamadelaine, Lucembursko), Pietro Pravata (Beyne-Heusay, Belgie), Zbigniew Galązka (Łódź, Polsko), Justo Santos Domínguez (Leganés, Španělsko), Maria Isabel Lemos (Mealhada, Portugalsko), André Clavelou (Vincennes, Francie), občanská iniciativa „Right to Lifelong Care: Leading a life of dignity and Independence is a fundamental right!“, (zástupci: O. Brouwer, advokát a A. Woods, Solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 5. listopadu 2013, kterým se odmítá registrace občanské iniciativy „Right to Lifelong Care: Leading a life of dignity and Independence is a fundamental right!“ (dále jen „iniciativa“) podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 211/2011 ze dne 16. února 2011 o občanské iniciativě (Úř. věst. 2011, L 65, s. 1), jak bylo sděleno zástupcům a náhradním zástupcům žalobců dne 5. listopadu 2013 v dopise se spisovou značkou „C(2013) 7612 final“ (dále jen „napadené rozhodnutí“); a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení, včetně nákladů případných vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že Komise tím, že odmítla registraci iniciativy, nepoužila správné právní kritérium čl. 4 odst. 2 písm. b) nařízení č. 211/2011, neboť (i) nesprávně konstatovala, že cíle iniciativy nelze v rámci Smlouvy o fungování Evropské unie dostatečně dosáhnout a (ii) tím, že nezohlednila zásady, na kterých spočívá nařízení č. 211/2011.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise nedodržela základní zásady řádné správy, když odmítla registraci iniciativy, zatímco zaregistrovala občanské iniciativy, které měly v úmyslu dosáhnout cílů podobného druhu.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Komise nesplnila svou povinnost, neboť napadené rozhodnutí v rozporu s článkem 296 SFEU dostatečně a náležitě neodůvodnila.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/73
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 8. července 2014 – Morgan v. OHIM
 (Věc F-26/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Hodnotící zpráva - Návrh na zrušení hodnotící zprávy“)
 2014/C 315/123
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Rhys Morgan (Alicante, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaný: Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně G. Faedo, zmocněnec, poté M. Paolacci, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotící zprávy žalobce za období od 1. října 2010 do 30. září 2010 a návrh na náhradu újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 R. Morgan ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013, s. 56.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/66
 Žaloba podaná dne 17. září 2010 — Dubus v. Komise
 (Věc F-79/10)
 ()
 2010/C 301/107
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Charles Dubus (Tervuren, Belgie) (zástupci: E. Boigelot a S. Woog, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované nezařadit žalobce na seznam úředníků povýšených v rámci povyšovacího období 2009 do platové třídy AST4/C a návrh na náhradu utrpěné morální újmy.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise, zveřejněné dne 20. listopadu 2009, nezařadit žalobce na seznam úředníků povýšených v rámci povyšovacího období 2009 z platové třídy AST3/4 do platové třídy AST4/C;
 —
 v důsledku tohoto zrušení provést nové srovnání zásluh žalobce a ostatních kandidátů v rámci povyšovacího období 2009, povýšit žalobce se zpětnou účinností ke dni 1. ledna 2009 do platové třídy AST4/C a přiznat mu nárok na úroky z prodlení z nedoplatků na platu ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, počítané od 1. ledna 2009, aniž by však bylo zpochybněno povýšení ostatních úředníků, jejichž jména jsou uvedena na seznamu zveřejněném dne 20. listopadu 2009;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci zaplatila částku 3 500 eur na základě náhrady morální újmy utrpěné kvůli tomu, že nebyl povýšen k 1. lednu 2009, s výhradou zvýšení v průběhu řízení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/23
 Žaloba podaná dne 27. prosince 2013 — Chair Entertainment Group v. OHIM — Libelle (SHADOW COMPLEX)
 (Věc T-717/13)
 (2014/C 71/43)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Chair Entertainment Group LLC (Utah, Spojené státy americké) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Libelle AG (Stuttgart, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. října 2013 ve věci R 776/2011-2;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „SHADOW COMPLEX“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 235 434
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „DBShadow“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 1 457 944, slovní ochranná známka „BusinessShadow“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 3 749 439, německá slovní ochranná známka „BusinessShadow“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 42 a německá slovní ochranná známka „FSShadow“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 12. prosince 2014 společností Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 16. října 2014 ve věci T-297/13, Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-579/14 P)
 (2015/C 311/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG (zástupce: C. Weil, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Usnesením ze dne 4. června 2015 zamítl Soudní dvůr (šestý senát) kasační opravný prostředek a uložil společnosti Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG náhradu nákladů řízení.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/31
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2016 – QF v. Komise
 (Věc T-846/16)
 (2017/C 053/38)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: QF (Barcelona, Španělsko) (zástupci: L. Ruiz Ezquerra, R. Oncina Borrego, I. Sobrepera Millet a A. Hernández Pardo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že rozhodnutí Komise ze dne 4. července 2016 o státní podpoře SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), kterou poskytlo Španělsko některým fotbalovým klubům, porušuje čl. 107 odst. 1 a čl. 108 odst. 3 SFEU, jelikož možnost konsolidace účtů, vycházející z povolení daného zákonem 10/1990 čtyřem klubům za účelem účasti v různých sportovních disciplínách, stejně jako uplatnění snížené sazby daně z příjmu právnických osob, představuje rovněž státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, což měla konstatovat Evropská komise;
 —
 v důsledku toho zrušil toto opatření a uložil Španělskému království povinnost zajistit, aby podporu neslučitelnou s vnitřním trhem její příjemci navrátili, a uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jako důvody a argumenty uplatňované ve věci C-845/16, QC v. Komise.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2015 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 7. října 2015 ve věci T-299/11, European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, European Dynamics Belgium SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-677/15 P)
 (2016/C 090/12)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: N. Bambara, P. Wytinck a B. Hoorelbeke, advokáti)
 Další účastnice řízení: European Dynamics Luxembourg SA, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE a European Dynamics Belgium SA
 Návrhová žádání
 Úřad navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 napadený rozsudek Tribunálu zrušil v rozsahu, v němž tento rozhodl, že rozhodnutí o přidělení zakázky je stiženo několika věcnými protiprávnostmi, mj. porušením zásad rovných příležitostí a transparentnosti, zjevně nesprávnými posouzeními, jakož i několika chybějícími odůvodněními (bod 1 výroku napadeného rozsudku), a v němž ukládá Evropské unii nahradit újmu utrpěnou společností European Dynamics Luxembourg v důsledku ztráty příležitosti uzavřít rámcovou smlouvu (bod 2 výroku napadeného rozsudku),
 —
 zamítl žalobu na neplatnost sporného rozhodnutí o přidělení zakázky, jakož i návrhu na náhradu škody podaný žalobkyní v prvním stupni,
 —
 podpůrně, zrušil napadený rozsudek Tribunálu, v rozsahu, v němž tento rozhodl, že rozhodnutí o přidělení zakázky je stiženo několika věcnými protiprávnostmi, mj. porušením zásad rovných příležitostí a transparentnosti, zjevně nesprávnými posouzeními, jakož i několika chybějícími odůvodněními, a v němž ukládá Evropské unii nahradit újmu utrpěnou společností European Dynamics Luxembourg v důsledku ztráty příležitosti uzavřít rámcovou smlouvu, a vrátil věc Tribunálu,
 —
 ještě podpůrněji, zrušil napadený rozsudek Tribunálu, v rozsahu, v němž ukládá Evropské unii nahradit újmu utrpěnou společností European Dynamics Luxembourg v důsledku ztráty příležitosti uzavřít rámcovou smlouvu, a vrátil věc Tribunálu, a
 —
 uložil žalobkyním v prvním stupni náhradu veškerých nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Kasační opravný prostředek je založen na čtyřech důvodech, vycházejících z toho, že: 1) Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a uplatnění zásad rovných příležitostí a transparentnosti a porušil svoji povinnost uvést odůvodnění podle článku 36 statutu Soudního dvora, 2) Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu a uplatnění kritéria týkajícího se zjevně nesprávných posouzení, 3) Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 100 odst. 2 obecného finančního nařízení (1) ve spojení s čl. 296 druhým pododstavcem SFEU a 4) Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že uložil nahradit újmu v důsledku ztráty příležitosti.
 2.
 V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku Úřad tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož neposoudil ani neurčil, zda zavedení kritérií pro vážení podkritérií prvních technických kritérií pro zadání, která nebyla uchazečům sdělena před předložením jejich nabídek, 1) změnilo kritéria pro zadání zakázky uvedená v zadávací dokumentaci a v oznámení o zahájení zadávacího řízení, 2) obsahovalo prvky, které, pokud by byly známy v okamžiku, kdy byly nabídky připravovány, mohly tuto přípravu ovlivnit, nebo 3) spočívalo na prvcích, které mohly zakládat diskriminaci některého z uchazečů. V rámci druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku Úřad rovněž poukazuje na to, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění, kterou mu ukládá článek 36 statutu Soudního dvora, jelikož neuvádí žádný důvod vysvětlující, proč má za to, že nečekané zavedení faktorů pro vážení podkritérií použitých v rámci prvního kritéria pro zadání způsobilo ztrátu příležitostí žalobkyň v prvním stupni být zařazeny na první nebo druhé místo v rámci mechanismu kaskády sporného zadávacího řízení.
 3.
 V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku Úřad tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že opomenul ověřit, zda prokázaná zjevně nesprávná posouzení, kterých se hodnotící komise dopustila při hodnocení nabídky společnosti European Dynamics ve vztahu k prvnímu a druhému kritériu pro zadání, mohla mít dopad na konečnou podobu sporného rozhodnutí o zadání. Úřad zdůrazňuje, že Tribunál musí ověřit, zda prokázaná zjevně nesprávná posouzení vedla k odlišnému výsledku zadávacího řízení ve dvou ohledech. Zaprvé, Tribunál musí ověřit, zda za předpokladu, že by k těmto zjevně nesprávným posouzením nedošlo, by vyřazení uchazeči získali dostatečný počet bodů k tomu, aby byli zařazeni výše v rámci mechanismu kaskády. Zadruhé, Tribunál musí ověřit, zda prokázaná zjevně nesprávná posouzení mají dopad na hodnocení za určité (pod)kritérium, existuje-li několik dalších důvodů (které nejsou stiženy zjevně nesprávným posouzením), které rovněž odůvodňují udělené hodnocení.
 4.
 V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku Úřad tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že přezkoumával každý z komentářů hodnotící komise samostatně, a nikoliv v jejich širších souvislostech, čímž na povinnost uvést odůvodnění uplatnil přísnější kritérium, než které vyplývá z ustálené judikatury Soudního dvora. Mimoto se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že opomenul ověřit, zda ostatní důvody (které nejsou stiženy nedostatečným odůvodněním) uplatňované Úřadem k odůvodnění hodnocení podle prvního kritéria pro zadání nemohly každopádně postačovat k potvrzení platnosti daného hodnocení. Z tohoto důvodu se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že zrušil sporné rozhodnutí z důvodu porušení čl. 100 odst. 2 obecného finančního nařízení ve spojení s článkem 296 SFEU.
 5.
 V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku Úřad tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že přiznal náhradu škody první z žalobkyň v prvním stupni, neboť jedna z kumulativních podmínek vzniku mimosmluvní odpovědnosti unijních orgánů (a to existence protiprávního jednání) nebyla prokázána. Podpůrně Úřad tvrdí, že i pokud by byl jeho návrh na zrušení úspěšný pouze na základě prvního důvodu, bylo by přesto třeba napadený rozsudek zrušit v rozsahu, v němž ukládá náhradu škody, třebaže v projednávaném případě nebyla existence příčinné souvislosti mezi ostatními protiprávními prvky jednání (zjevně nesprávným posouzením a nedostatkem odůvodnění) a tvrzenou újmou prokázána. Ještě podpůrněji, Úřad navrhuje zrušení napadeného rozsudku z důvodu, že v něm uvedené úvahy jsou v rozporu s druhou odrážkou jeho výroku. A ještě podpůrněji, Úřad zdůrazňuje, že výrok napadeného rozsudku každopádně obsahuje věcnou chybu, jelikož povinnost nahradit újmu utrpěnou společností European Dynamics Luxembourg v důsledku ztráty příležitosti ukládá Evropské unii, nikoliv Úřadu.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, s. 1).


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/16
 Opravný prostředek podaný dne 18. února 2005 (faxem ze dne 16. února 2005) Glunz AG a OSB Deutschland GmbH, proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 1. prosince 2004 ve věci T-27/02, Kronofrance S.A. v. Komise Evropských společenství, podporovaná Glunz AG a OSB Deutschland GmbH
 (Věc C-80/05 P)
 (2005/C 106/31)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 18. února 2005 (faxem ze dne 16. února 2005) opravný prostředek podaný Glunz AG a OSB Deutschland GmbH, zastoupenými Dr. Hansem-Jörgem Niemeyerem a Hengelerem Muellerem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 1. prosince 2004, ve věci T-27/02, Kronofrance S.A. v. Komise Evropských společenství, podporovaná Glunz AG a OSB Deutschland GmbH.
 Účastníci řízení podávající opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 1. prosince 2004 ve věci T-27/02 (1) a žalobu zamítl;
 2.
 podpůrně zrušil napadený rozsudek a vrátil věc k novému projednání Soudu prvního stupně;
 3.
 uložil žalobkyni v řízení v prvním stupni náhradu nákladů řízení.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Napadený rozsudek Soudu prvního stupně musí být zrušen z následujících důvodů:
 —
 Soud porušil ustanovení čl. 87 odst. 3 ES, když nesprávně vyložil multisektorální rámec pro regionální podpory velkých investičních plánů a nerespektoval přitom uvážení, které přísluší Komisi při formulaci a použití tohoto rámce Společenství. Dále je chybné hospodářské posouzení Soudu, podle kterého podpory na trhu v propadu zjevně vytvářejí značné riziko narušení hospodářské soutěže, i když v dotčeném odvětví neexistují žádné nadbytečné volné kapacity.
 —
 Soud na základě nesprávného výkladu čl. 230 čtvrtého pododstavce ES připustil žalobu jako přípustnou, když došel k závěru, že žalobkyně měla aktivní legitimaci k podání žaloby v řízení v prvním stupni. Žalobkyně není spornou podporou osobně a bezprostředně dotčena, protože mezi ní a účastníky řízení podávajícími opravný prostředek neexistuje soutěžní vztah.
 —
 Soud porušil ustanovení článku 64 svého jednacího řádu. Měl přijmout organizační procesní opatření, aby vyjasnil faktickou situaci a určil skutečnosti, které mohou zakládat aktivní legitimaci žalobkyně.
 —
 Soud porušil ustanovení čl. 230 druhého pododstavce ES tím, že ve svém rozsudku šel nad rámec žalobních důvodů dovolávaných v žalobě.
 (1) Úř. věst. C 31, 05.02.2005.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/20
 Žaloba podaná dne 23. února 2012 — Flying Holding a další v. Komise
 (Věc T-91/12)
 2012/C 126/40
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Flying Holding NV (Antverpy-Wilrijk, Belgie); Flying Group Lux SA (Lucemburk, Lucembursko); a Flying Service NV (Antverpy-Deurne, Belgie) (zástupci: C. Doutrelepont a V. Chapoulaud, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. prosince 2011 a ze dne 17. ledna 2012;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhají zrušení rozhodnutí Komise, kterými byla zamítnuta jejich žádost o účast na omezeném zadávacím řízení týkajícím se poskytování služeb nepravidelné osobní letecké dopravy a pronajaté letecké taxislužby (1).
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z chybějícího, respektive z nedostatečného odůvodnění, jelikož Komise ve svém druhém rozhodnutí ze dne 17. ledna 2012 nezkoumala skutečnosti, které jí předložily žalobkyně po rozhodnutí ze dne 15. prosince 2011, ani na ně nereagovala.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení práva na obhajobu, jelikož Komise vycházela z informací, které získala od lucemburských orgánů, aniž je sdělila žalobkyním před přijetím rozhodnutí ze dne 15. prosince 2011.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy, jelikož Komise v prvním rozhodnutí zohlednila určité dokumenty, aniž si od žalobkyň vyžádala stanovisko k nim, a druhým rozhodnutím potvrdila první rozhodnutí, aniž reagovala na nové skutečnosti, které v mezidobí žalobkyně předložily.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož Komise tím, že žalobkyním nepovolila účast na omezeném zadávacím řízení rámcové smlouvy z důvodu, že poskytnuté informace o lucemburské společnosti Flying Group nebyly správné, pravdivé a úplné, přestože relevantní informace přímo související s předmětem zakázky byly předloženy včas, nepřijala opatření, které by bylo pro ně nejméně omezující.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení článku 89 finančního nařízení (2) a článku 135 prováděcího nařízení finančního nařízení (3), jelikož Evropská komise vyžadovala, aby jí žalobkyně poskytly informace o jejich lucemburské společnosti bez přímé souvislosti s předmětem zakázky, která se týká jen letecké dopravy z Bruselu.
 (1) Úř. věst. 2011/S 192-312059.
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).
 (3) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145).


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/38
 Žaloba podaná dne 14. října 2009 — Goodyear Dunlop Tyres UK v. OHIM — Sportfive (QUALIFIER)
 (Věc T-424/09)
 2009/C 312/63
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Goodyear Dunlop Tyres UK Ltd (Birmingham, Spojené království) (zástupce: M. Graf, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sportfive GmbH & Co. KG (Köln, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. srpna 2009 ve věci R 1291/2008-4;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „QUALIFIER“ pro výrobky zařazené do třídy 12 (přihláška č. 4 877 262)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Sportfive GmbH & Co. KG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství č. 4 017 836 a německá slovní ochranná známka č. 30 415 017.1 „Qualifiers 2006“, německá slovní/obrazová ochranná známka č. 30 414 610.2 „2006 QUALIFIERS“, německá slovní ochranná známka č. 30 515 033.2 „Qualifiers 2008“, jakož i německá slovní/obrazová ochranná známka č. 30 565 616.3 „2008 QUALIFIERS“, všechny přihlášené mimo jiné pro výrobky zařazené do třídy 12
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 (1), protože mezi srovnávanými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/8
 Žaloba podaná dne 11. června 2013 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-321/13)
 (2013/C 226/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux a N. Yerrell, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání
 —
 určit, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Komise 2010/61/EU ze dne 2. září 2010, kterou se přílohy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/68/ES o pozemní přepravě nebezpečných věcí poprvé přizpůsobují vědeckému a technickému pokroku (1), nebo je každopádně nesdělilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice Komise 2010/61/EU ze dne 2. září 2010 uplynula dne 30. června 2011.
 (1) JO L 233, p. 27.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/46
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. listopadu 2015 – NICO v. Rada
 (Věc T-371/14) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
 (2016/C 027/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Švýcarsko) (zástupci: J. Grayston, solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta a N. Pilkington, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a I. Rodios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady obsaženého v dopise ze dne 14. března 2014, kterým byl název žalobkyně ponechán na seznamech osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření, uvedených v příloze II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), ve znění rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 (Úř. věst. L 282, s. 58), a v příloze IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1), provedeného prováděcím nařízením Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 (Úř. věst. L 282, s. 16).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 261, 11.8.2014.


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/25
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-141/11)
 2012/C 65/50
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení implicitního rozhodnutí Komise zamítajícího žádost žalobce o zaplacení mzdových nedoplatků za období od září do prosince 2010 a za leden 2011.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit každé z pěti následujících rozhodnutí vydaných Komisí nebo každopádně jí přičitatelných, která částečně nebo v plném rozsahu zamítají žalobcovy nároky uplatněné v následujících pěti žádostech: 1a) rozhodnutí zamítající nároky žalobce obsažené v žádosti zaslané OOJ dne 5. října 2010; 1b) rozhodnutí o částečném nebo plném zamítnutí nároků obsažených v žádosti zaslané OOJ dne 2. listopadu 2006; 1c) rozhodnutí o částečném nebo plném zamítnutí nároků žalobce obsažených v žádosti zaslané OOJ dne 6. prosince 2010; 1d) rozhodnutí o částečném nebo plném zamítnutí, nároků žalobce obsažených v žádosti zaslané OOJ dne 3. ledna 2011; 1e) rozhodnutí o částečném nebo plném zamítnutí nároků žalobce obsažených v žádosti zaslané OOJ dne 3. února 2011;
 —
 určit v případě nutnosti neexistenci ex lege sdělení zaregistrovaného dne 28. února 2011 pod číslem Ares(2011) 217354;
 —
 zrušit každé z pěti následujících rozhodnutí vydaných Komisí, nebo každopádně jí přičitatelných, která částečně nebo v plném rozsahu zamítají stížnosti podané žalobcem: 3a) rozhodnutí zamítající stížnost ze dne 26. dubna 2011 podanou proti rozhodnutí, kterým se zamítá žádost ze dne 5. října 2010; 3b) rozhodnutí, kterým se částečně nebo plně zamítá stížnost ze dne 23. května 2011; 3c) rozhodnutí, kterým se částečně nebo plně zamítá stížnost ze dne 20. června 2011; 3d) rozhodnutí, kterým se částečně nebo plně zamítá stížnost ze dne 24. června 2011; 3e) rozhodnutí, kterým se částečně nebo plně zamítá stížnost ze dne 23. července 2011;
 —
 zrušit sdělení č. HR.D.21MB/ac Ares(2011) 941139 ze dne 8. srpna 2011;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 2. června 2005
 ve věci C-394/02: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 93/38/EHS - Veřejné zakázky v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Zakázka týkající se výroby systému pásových přepravníků pro tepelnou elektrárnu Megalopolis - Nedostatek zveřejnění vyhlášení - Technické důvody - Události, které zadavatelé nemohli předvídat - Důvody krajní naléhavosti)
 (2005/C 182/02)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-394/02, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: M. Nolin a M. Konstantinidis) proti Řecké republice (zmocněnci: P. Mylonopoulos, D. Tsagkaraki a S. Chala), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 8. listopadu 2002, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič a E. Levits, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 2. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Řecká republika tím, že veřejný elektrický podnik Dimosia Epicheirisi Ilektrismoy zadal zakázku týkající se výroby systému pásových přepravníků pro tepelnou elektrárnu Megalopolis ve vyjednávacím řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998 a zvláště z jejího čl. 20 odst. 1 a článku 21.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/65
 Žaloba podaná dne 8. října 2007 – Tomas v. Parlament
 (Věc F-116/07)
 (2008/C 64/107)
 Jednací jazyk: litevština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Stanislovas Tomas (Kerkrade, Nizozemsko) (zástupce: M. Michalauskas, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o výpovědi žalobce v rozsahu, v němž nebylo zrušeno rozhodnutím o zamítnutí stížnosti, nebo zrušit rozhodnutí o zamítnutí stížnosti v rozsahu, v němž nezrušilo rozhodnutí o výpovědi;
 —
 uložit žalovanému, aby žalobci zaplatil částku ve výši 125 000 eur jako náhradu jeho nemajetkové a majetkové újmy;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se domáhá jednak zrušení rozhodnutí, kterým orgán oprávněný ke jmenování rozhodl o jeho výpovědi, a jednak náhrady utrpěné újmy. Na podporu své žaloby uplatňuje zneužití funkce orgánem oprávněným ke jmenování, porušení vícera ustanovení služebního řádu úředníků Evropských společenství, jakož i porušení článku 19 Evropského kodexu řádného správního postupu, porušení zásad dodržení práva obhajoby a řádné správy a porušení povinnosti péče Parlamentem.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. června 2009 ArcelorMittal Luxembourg SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 31. března 2009 ve věci T-405/06, ArcelorMittal Luxembourg a další v. Komise
 (Věc C-201/09 P)
 2009/C 205/33
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ArcelorMittal Luxembourg SA, dříve Arcelor Luxembourg SA (zástupce: A. Vandencasteele, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, ArcelorMittal Belval & Differdange, dříve Arcelor Profil Luxembourg SA, ArcelorMittal International, dříve Arcelor International SA
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu vydaný ve věci T-405/06 v části, ve které ve vztahu ke společnosti ArcelorMittal Luxembourg SA potvrzuje rozhodnutí Komise K(2006) 5342 konečné ze dne 8. listopadu 2006 o řízení podle článku 65 [UO] ve věci kartelových dohod a jednání ve vzájemné shodě evropských výrobců nosníků (věc COMP/F/38.907 — Ocelové nosníky);
 —
 uložit účastníku řízení, proti kterému je podán kasační opravný prostředek, náhradu nákladů řízení v tomto stupni a nákladů řízení, které proběhlo před Soudem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) uplatňuje na podporu svých návrhových žádání čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
 Svým prvním důvodem, obsahujícím dvě části, jednak tvrdí, že Soud tím, že použil článek 65 UO po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO dne 23. července 2002, porušil článek 97 UO a dopustil se zneužití pravomoci. Přitom povinnost orgánů provádět výklad jednotlivých smluv soudržným způsobem nemůže v žádném případě odůvodňovat zachovávání ustanovení smlouvy v právním řádu Společenství i poté, kdy tato smlouva uplynula.
 V rámci druhé části téhož důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka dále tvrdí, že Soud tím, že založil pravomoc Komise přijmout rozhodnutí vydané podle článku 65 UO na nařízení, které jí svěřuje pravomoc pouze k provádění článků 81 ES a 82 ES, porušil nařízení č. 1/2003 (1) a dopustil se zneužití pravomoci. Uvedené nařízení, které bylo přijato po uplynutí doby platnosti Smlouvy o ESUO pouze na základě Smlouvy o ES, totiž nemůže svěřovat Komisi žádné pravomoci k ukládání sankcí za porušení článku 65 UO, aniž by došlo k porušení jak Smlouvy o ESUO, tak pravidel hierarchie norem.
 Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku, obsahujícím tři části, navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že Soud porušil zásadu individualizace trestů a sankcí, judikaturu Soudního dvora v oblasti přičitatelnosti, překážky věci rozsouzené a pravidel hierarchie norem, jelikož tento soud přiznává Komisi právo přičítat společnosti odpovědnost za protisoutěžní jednání jiné společnosti skupiny, aniž by se tohoto jednání první společnost účastnila. Skutečnost, že jednotlivé dotčené společnosti, patřící do téže skupiny, tvoří jediný hospodářský subjekt, skutečnost, že mateřský společnost 100 % ovládá svoji dceřinou společnost, která se dopustila protiprávního jednání, dokonce ani rozhodující vliv mateřské společnosti na její dceřinou společnost nepostačuje k prokázání účasti navrhovatelky na protiprávním jednání, a nemůže tedy odůvodňovat, aby bylo jednání dceřiné společnosti přičítáno její mateřské společnosti.
 Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že Soud nesprávně použil pravidla v oblasti promlčecí doby pro zahájení stíhání a porušil zásadu překážky věci rozsouzené, jelikož ve svém rozsudku proti ní uplatňoval úkony, které přerušují běh promlčecí lhůty, přestože z původního rozhodnutí Komise, přijatého v roce 1994, jasně vyplývá, že navrhovatelka byla výslovně označena jako nepodílející se na protiprávním jednání.
 A konečně, svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje skutečnost, že rozsudek Soudu porušil její právo na obhajobu, jelikož je stižen nedostatečným odůvodněním, pokud jde o zvláště dlouhou dobu trvání řízení, které jí znemožnilo předložit další důkazy nezbytné k vyvrácení domněnky odpovědnosti zohledněné ve vztahu k ní. Rozsudek Soudu navíc porušuje překážku věci rozsouzené, vyplývající z rozsudku ze dne 2. října 2003 (C-176/99 P, ARBED v. Komise), kterým bylo rozhodnutí Komise v rozsahu, ve kterém se týkalo navrhovatelky, zrušeno.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. srpna 2007 Alessandrem Lofarem proti usnesení vydanému dne 24. května 2007 Soudem pro veřejnou službu ve spojených věcech F-27/06 a F-75/06, Lofaro v. Komise
 (Věc T-293/07 P)
 (2007/C 223/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Alessandro Lofaro (Lisabon, Portugalsko) (zástupce: J.-L. Laffineur, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání
 —
 prohlásit kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný, a v důsledku toho
 —
 zrušit usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 24. května 2007 ve věcech F-27/06 a F-75/06;
 —
 rozhodnout spor a vyhovět původní žalobě navrhovatele.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Svým kasačním opravným prostředkem navrhovatel tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 90 odst. 2 služebního řádu, a zejména pokud jde o lhůtu stanovenou pro podání stížnosti a datum, které se má zohlednit při uplynutí této lhůty. Navrhovatel uplatňuje, že výklad provedený Soudem zasahuje do obecných zásad práva Společenství, jako je zásada právní jistoty, zásada zákazu diskriminace a zásada proporcionality, jakož i do práv navrhovatele. Dále tvrdí, že se Soud nezabýval všemi žalobními důvody, které [navrhovatel] předložil ve svých žalobách, a že tedy usnesení vykazuje vady nedostatečného a chybného odůvodnění.


text:
 20.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 372/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 13. srpna 2014 – Groupe Steria SCA v. Ministère des finances et des comptes publics
 (Věc C-386/14)
 2014/C 372/07
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d'appel de Versailles
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Groupe Steria SCA
 Odpůrce: Ministère des finances et des comptes publics
 Předběžná otázka
 Musí být článek 43 Smlouvy o ES (nyní článek 49 SFEU), který se týká svobody usazování, vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby právní předpisy týkající se francouzského režimu daňové integrace umožňovaly integrující mateřské společnosti neutralizaci opětovného zahrnutí podílu výdajů a nákladů stanoveného paušálně na 5 % čisté částky dividend, které této společnosti vyplatily pouze společnosti-rezidenti, jež jsou součástí integrace, ačkoli takové právo podle těchto právních předpisů nemá v případě dividend, které jí vyplatily její dceřiné společnosti usazené v jiném členském státě, které – byly-li by rezidenty – by si objektivně mohly zvolit režim integrace?


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/44
 Žaloba podaná dne 26. května 2010 — Vuitton Malletier v. OHIM — Friis Group International (vyobrazení zamykacího zařízení)
 (Věc T-237/10)
 ()
 2010/C 209/68
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Louis Vuitton Malletier SA (Paříž, Francie) (zástupci: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto a E. Gavuzzi, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Friis Group International ApS (Kodaň, Dánsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. února 2010 ve věci R 1590/2008-1, v rozsahu, v němž prohlásil za neplatnou ochrannou známku Společenství č. 3 693 116 pro výrobky zařazené ve třídách 9, 14 a 18;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; a
 —
 uložit dalšímu účastníku řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení včetně nákladů, které vznikly žalobkyni v řízení před odvolacím senátem a zrušovacím oddělením, pokud se v daném případě stane vedlejším účastníkem řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka představující zamykací zařízení pro výrobky zařazené ve třídách 9, 14, 18 a 25 — přihláška ochranné známky Společenství č. 3 693 116
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastník řízení před odvolacím senátem
 Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Účastník řízení požadující prohlášení neplatnosti vycházel z absolutních důvodů pro zamítnutí zápisu podle čl. 52 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné vyhovění odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně předkládá na podporu své žaloby dva žalobní důvody.
 V prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát dospěl k nesprávnému závěru, že ustanovení tohoto článku se použije na spornou ochrannou známku Společenství pro výrobky zařazené ve třídách 9, 14 a 18. Odvolací senát především: i) nesprávně posoudil otázku rozlišovací způsobilosti sporné ochranné známky Společenství, jako by šlo o ochrannou známku spočívající ve tvaru výrobků, které zahrnuje, a ii) nesprávně rozhodl o nedostatečné vnitřní rozlišovací způsobilosti.
 Ve svém druhém žalobním důvodu žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 52 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát dospěl k závěru, že ustanovení tohoto článku se v projednávaném případě nepoužije.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 14. září 2012 — Wikom Elektrik GmbH v. VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte mbH
 (Věc C-416/12)
 2012/C 379/23
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Wikom Elektrik GmbH
 Žalovaná: VG Media Gesellschaft zur Verwertung der Urheber- und Leistungsschutzrechte mbH
 Předběžná otázka
 Zahrnuje pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29/ES (1) přenos po drátě díla vysílaného rozhlasem, pokud původní vysílání může být v oblasti pokrytí signálem přijímáno i bezdrátově, dílo je přenášeno k majitelům přijímačů, kteří vysílání přijímají jednotlivě nebo v soukromém či rodinném kruhu, a přenos provádí jiná než původní vysílací organizace za výdělečným účelem?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, 22.6.2001, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2016 a proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 16. února 2016 ve věci T-296/15, Químicas del Vallés v. Komise
 (Věc C-244/16 P)
 (2016/C 260/32)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Industrias Químicas del Vallés, S.A. (zástupci: C. Fernández Vicién, I. Moreno-Tapia Rivas, C. Vila Gisbert, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka/účastníků řízení podávajícího/podávajících kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 16. února 2016 ve věci T-296/15, Industrias Químicas del Vallés, S.A. (dále jen „IQV“) v. Komise,
 —
 prohlásit žalobu, kterou podala společnost IQV proti prováděcímu nařízení Komise č. 2015/408 (1) za přípustnou,
 —
 vrátit věc Tribunálu Evropské unie k rozhodnutí ve věci samé,
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 i)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když v napadeném usnesení konstatoval, že sporné nařízení je právním aktem, který vyžaduje prováděcí opatření ve smyslu čl. 263 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie.
 ii)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že nepřípustnost žaloby společnosti IQV proti spornému nařízení nezbavuje společnosti IQV jejího práva na účinnou soudní ochranu.
 iii)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že společnost IQV nebyla přímo a osobně sporným nařízením dotčena.
 (1) Prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/408 ze dne 11. března 2015 o provádění čl. 80 odst. 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh a o sestavení seznamu látek, které se mají nahradit.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. října 2005 – Sumitomo Chemical a Sumika Fine Chemicals v. Komise
 (Spojené věci T-22/02 a T-23/02) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody v oblasti vitaminových produktů - Rozhodnutí Komise, kterým se určuje, že došlo k protiprávnímu jednání, které již ustalo, a kterým se neukládají pokuty - Nařízení (EHS) č. 2988/74 - Promlčení pravomoci Komise ukládat pokuty nebo sankce - Zásada právní jistoty - Presumpce neviny - Oprávněný zájem na určení protiprávního jednání“)
 (2005/C 296/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sumitomo Chemical Co. Ltd (Tokyo, Japonsko) a Sumika Fine Chemicals Co. Ltd (Osaka, Japonsko) (zástupci: M. Klusmann, advokát, a V. Turner, solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Pignataro-Nolin a A. Whelan, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrhy na zrušení rozhodnutí Komise 2003/2/ES ze dne 21. listopadu 2001 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/37.512 – Vitaminy) (Úř. věst. 2003, L 6, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise 2003/2/ES ze dne 21. listopadu 2001 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/37.512 – Vitaminy) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká žalobkyň.
 2)
 Žalované se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 109, 4.5.2002.


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/25
 Žaloba podaná dne 29. července 2008 – Nijs v. Účetní dvůr
 (Věc F-64/08)
 (2008/C 247/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bart Nijs (Bereldange, Lucembursko) (zástupci: F. Rollinger a A. Hertzog, advokáti)
 Žalovaný: Evropský účetní dvůr
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Účetního dvora, kterým se ustanovuje posuzovatel a kontrolní posuzovatel a náhrada újmy utrpěné v návaznosti na toto rozhodnutí
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí generálního tajemníka Soudního dvora ustanovit ředitele překladatelské služby posuzovatelem žalobce a sebe sama kontrolním posuzovatelem;
 —
 uložit Účetnímu dvoru náhradu nemajetkové újmy utrpěné žalobcem ve výši 25 000 eur;
 —
 uložit Evropskému účetnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. listopadu 2014 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-481/11) (1)
 („Zemědělství - Společná organizace trhů - Odvětví ovoce a zeleniny - Citrusové plody - Žaloba na neplatnost - Potvrzující akt - Nové a podstatné skutečnosti - Přípustnost - Podmínky pro uvádění výrobků na trh - Ustanovení o označování - Údaje o konzervačních látkách a jiných chemických látkách použitých po sklizni - Doporučené normy přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů“)
 (2015/C 007/27)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, abogado del Estado)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: I. Galindo Martin, B. Schima a K. Skelly, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení ustanovení přílohy I části B 2 bodu VI D páté odrážky prováděcího nařízení Komise (EU) č. 543/2011 ze dne 7. června 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 157, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 319, 29.10.2011.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/53
 Žaloba podaná dne 12. května 2009 — Galileo International Technology v. OHIM — Residencias Universitarias (GALILEO)
 (Věc T-188/09)
 2009/C 180/98
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Galileo International Technology LLC (Bridgetown, Barbados) (zástupci: M. Blair a K. Gilbert, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Residencias Universitarias, SA (Valencia, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. února 2009 ve věci R 471/2005-4; a
 —
 uložit OHIM a další účastnici řízení před odvolacím senátem povinnost nést vlastní náklady řízení, jakož i nahradit náklady řízení vzniklé žalobkyni
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GALILEO“ pro výrobky a služby tříd 9, 39, 41 a 42
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Španělská obrazová ochranná známka„GALILEO GALILEI“ pro služby tříd 39, 41 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. c) nařízení Rady č. 207/2009), protože se odvolací senát dopustil procesní vady ve smyslu čl. 63 odst. 2 nařízení Rady č. 40/94, když věc nevrátil námitkovému oddělení; Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, protože odvolací senát neprovedl řádné hodnocení pravděpodobnosti záměny a dospěl k nesprávnému závěru, že žalobce proti odůvodnění námitkového oddělení v této otázce nevznesl připomínky; odvolací senát se dopustil nesprávného právního posouzení při hodnocení podobnosti a pravděpodobnosti záměny dotčených ochranných známek a své závěry řádně neodůvodnil.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/76
 Žaloba podaná dne 16. června 2015 – Ocean Capital Administration a další v. Rada
 (Věc T-332/15)
 (2015/C 294/91)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ocean Capital Administration GmbH (Hamburk, Německo), First Ocean Administration GmbH (Hamburk), First Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Second Ocean Administration GmbH (Hamburk), Second Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Third Ocean Administration GmbH (Hamburk), Third Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Fourth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Fourth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Fifth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Fifth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Sixth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Sixth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Seventh Ocean Administration GmbH (Hamburk), Seventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Eighth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Eighth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Ninth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Ninth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Tenth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Tenth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Eleventh Ocean Administration GmbH (Hamburk), Eleventh Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Twelfth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Twelfth Ocean GmbH & Co. KG (Hamburk), Thirteenth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Fourteenth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Fifteenth Ocean Administration GmbH (Hamburk), Sixteenth Ocean Administration GmbH (Hamburk), IRISL Maritime Training Institute (Teherán, Írán), Kheibar Co. (Teherán), Kish Shipping Line Manning Co. (Kish Island, Írán) (zástupci: P. Moser, QC, E. Metcalfe, Barrister, a M. Taher, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil rozhodnutí Rady 2013/497/SZBP ze dne 10. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP, a nařízení Rady (EU) č. 971/2013 ze dne 10. října 2013, kterým se mění nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 272, s. 1) za nepoužitelná na základě námitky protiprávnosti;
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/556 ze dne 7. dubna 2015, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (Úř. věst. L 92, s. 101), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/549 ze dne 7. dubna 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 92, s. 12), v rozsahu, v jakém se uplatňují na žalobkyně;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 V prvním žalobním důvodu, který je námitkou protiprávnosti podle článku 277 SFEU, se žalobkyně domáhají prohlášení nepoužitelnosti rozhodnutí Rady 2013/497/SZBP ze dne 10. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP, a nařízení Rady (EU) č. 971/2013 ze dne 10. října 2013, kterým se mění nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 272, s. 1).
 Žalobkyně tvrdí, že kritéria přijatá uvedeným rozhodnutím a nařízením zaprvé nemají vhodný právní základ, zadruhé nemají vhodný skutkový základ, jelikož Tribunál v rozsudku Islamic Republic of Iran Shipping Lines v. Rada, T-489/10, ECLI:EU:T:2013:453, rozhodl, že Islamic Republic of Iran Shipping Lines (dále jen „IRISL“) neporušila omezující opatření uložená Radou bezpečnosti, zatřetí porušují právo žalobkyň na účinnou právní ochranu a zásady ne bis in idem a res iudicata, začtvrté vedou k diskriminaci subjektů, které jsou údajně vlastněny nebo ovládány IRISL, a to neodůvodněným a nepřiměřeným způsobem, zapáté porušují právo žalobkyň na obhajobu, zašesté neodůvodněně a nepřiměřeně porušují další základní práva žalobkyň, včetně jejich práva vlastnit majetek, práva na svobodu podnikání a na ochranu dobré pověsti, a zasedmé Rada jimi zneužila svoji pravomoc, protože na žalobkyně pouze znovu uplatnila stejná omezující opatření, přičemž obešla závazný rozsudek Tribunálu.
 2.
 Druhý žalobní důvod, který směřuje na základě článku 263 SFEU ke zrušení rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/556 ze dne 7. dubna 2015, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (Úř. věst. L 92, s. 101), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/549 ze dne 7. dubna 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 92, s. 12), v rozsahu, v jakém se uplatňují na žalobkyně.
 Žalobkyně tvrdí, že uvedené rozhodnutí a prováděcí nařízení zaprvé nemají vhodný právní základ, zadruhé v nich došlo ke zjevně nesprávnému posouzení, zatřetí nemají dostatečný skutkový základ, začtvrté porušují právo žalobkyň na obhajobu a na odůvodnění, zapáté porušují právo žalobkyň na účinnou právní ochranu, zásadu ne bis in idem a obecnou zásadu legitimního očekávání a zašesté neodůvodněně a nepřiměřeně porušují základní práva žalobkyň, zejména jejich právo vlastnit majetek a právo na svobodu podnikání.


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/24
 Žaloba podaná dne 2. srpna 2010 — Fürstlich Castell’sches Domänenamt v. OHIM — Castel Frères (CASTEL)
 (Věc T-320/10)
 ()
 2010/C 260/33
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fürstlich Castell’sches Domänenamt, Albrecht Fürst zu Castell-Castell (Castell, Německo) (zástupci: R. Kunze, Solicitor, G. Würtenberger a T. Wittmann, lawyers)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Castel Frères SA (Blanquefort, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. května 2010 ve věci R 962/2009-2;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „CASTEL“ pro výrobky spadající do třídy 33 — Zápis ochranné známky Společenství č. 2678167
 Majitel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Práva z ochranné známky účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Účastník řízení, který se domáhá prohlášení neplatnosti, zakládá svůj návrh na absolutních důvodech pro zamítnutí zápisu podle článku 7 nařízení Rady (ES) č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 7 nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát: i) sice správně rozhodl, že „Castell“ je uznaným označením původu u vína, avšak na druhé straně nesprávně posoudil, že napadená ochranná známka „CASTEL“ je zjevně odlišná od označení „Castell“, a tudíž chybně rozhodl, že napadená ochranná známka může být zapsána, ii) sice uvedl, že označení „CASTEL“ je ve vinařském odvětví obvyklým označením pro „castle“ (zámek), avšak nevyvodil z toho závěr, že označení „CASTEL“ nelze zapsat; porušení článků 63, 64, 75 a 76 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát náležitě nezohlednil předložené skutečnosti a argumenty; porušení článku 65 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát jednal ultra vires, když své rozhodnutí odůvodnil „pokojnou koexistencí“, ačkoli se tato nauka u zápisu ochranné známky neuplatňuje.


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/18
 Žaloba podaná dne 28. července 2014 – Ackermann Saatzucht a další v. Parlament a Rada
 (Věc T-559/14)
 2014/C 388/22
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Irlbach, Německo); Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Hohenmocker, Německo); Deutsche Saatveredelung AG (Lippstadt, Německo); Ernst Benary, Samenzucht GmbH, (Hann. Münden, Německo); Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Osterhofen, Německo); Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Kleptow, Německo); Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Stuttgart, Německo); KWS Saat AG (Einbeck, Německo); Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Hohenlieth, Německo); Nordsaat Saatzuchts GmbH (Halberstadt, Německo); Peter Franck-Oberaspach (Schwäbisch Hall, Německo); P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Grundhof, Německo); Saatzucht Streng – Engelen GmbH & Co. KG (Uffenheim, Německo); Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Hamburg, Německo); Strube Research GmbH & Co. KG (Söllingen, Německo); Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Südlohn-Oeding, Německo); a W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Leopoldshöhe, Německo) (zástupci: P. de Jong, P. Vlaemminck a B. Van Vooren, advokáti)
 Žalovaní: Rada Evropské unie a Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou;
 —
 zrušil nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 511/2014 ze dne 16. dubna 2014 o opatřeních pro dodržování pravidel, která vyplývají z Nagojského protokolu o přístupu ke genetickým zdrojům a spravedlivém a rovnocenném sdílení přínosů plynoucích z jejich využívání, ze strany uživatelů v Unii (Úř. věst. L 150, s. 59), a
 —
 uložil Evropskému parlamentu a Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že EU je smluvní stranou Mezinárodní úmluvy na ochranu nových odrůd rostlin, provedené v rámci EU nařízením o odrůdových právech Společenství (1). Článek 15 písm. c) uvedeného nařízení uznává tzv. šlechtitelskou výjimku, a to, že se odrůdová práva nevztahují na „úkony prováděné za účelem šlechtění, objevování a vývoje jiných odrůd“. Napadené opatření představuje přísné omezení šlechtitelské výjimky, a tím porušuje závazný a přímo použitelný mezinárodní závazek EU. Kromě toho šlechtitelskou výjimku uznává článek 27 Dohody o Jednotném patentovém soudu (UPCA). Ačkoli EU není smluvní stranou této dohody, napadené opatření v podstatě požaduje, aby členské státy porušovaly své mezinárodní závazky vyplývající z UPCA.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Evropská unie má jako smluvní strana Úmluvy o biologické rozmanitosti, a podle čl. 3 odst. 5 SEU, povinnost podporovat zachování biologické rozmanitosti na Zemi. Napadené nařízení bude mít významný utlumující vliv na veškeré úsilí, které se týká ochrany biologické rozmanitosti rostlin, a tím nepříznivý dopad na tento mezinárodní závazek.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené opatření je založeno pouze na čl. 192 odst. 1 SFEU. Je ustálenou judikaturou, že právní základ opatření musí vycházet z objektivních faktorů, které mohou být předmětem soudního přezkumu. Vzhledem k tomu, že se dané opatření snaží uspořádat opatření pro dodržování pravidel ze strany uživatelů na vnitřním trhu EU, mělo by vycházet z článku 114 SFEU. Volba právního základu má dopad na obsah aktu, neboť cíle, pro které mohou být právní základy použity, jsou zcela odlišné, což podstatně ovlivňuje legislativní proces.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že nařízení je zjevně v rozporu se zásadou proporcionality stanovenou v čl. 5 odst. 4 SEU vzhledem k tomu, že: zaprvé, posouzení dopadů postrádá souvislost mezi kvantitativními údaji a závěry, které byly čistě založeny na „kvalitativních“ argumentech; zadruhé, zjevně nezohledňuje odvětví šlechtění rostlin, které je silně a výrazně ovlivněno vzhledem k tomu, že genetické zdroje jsou samotnou podstatou tohoto odvětví, a nikoliv pouze doplňkovou součástí jeho činnosti; zatřetí, nařízení zjevně nepřiměřeně omezuje článek 16 Listiny základních práv EU; začtvrté, nařízení ukládá de facto věčný závazek šlechtitelskému odvětví zaznamenávat a uchovávat informace o svých činnostech; a konečně, existují méně zatěžující opatření, jak dokládá „Mezinárodní smlouva o rostlinných genetických zdrojích pro výživu a zemědělství“.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadené nařízení zjevně vytváří situaci právní nejistoty pro šlechtitele vzhledem k tomu, že: zaprvé, jeho rozsah působnosti závisí na tom, zda se státy rozhodnou vykonávat svrchovanou moc nad genetickými zdroji či nikoli; zadruhé, se opírá o nejasné definice, které neumožňují zjistit, zda se genetické zdroje považují za „využité“; zatřetí, jelikož jeho nejasný výklad vede k de facto možnému zpětnému použití, a konečně, jelikož rozvoj osvědčených postupů pouze „může“ snížit riziko nedodržení pravidel ze strany uživatele, na něž se vztahuje napadené opatření.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (Úř. věst. L 227, s. 1; Zvl. vyd. 03/016, s. 390).


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/40
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2008 – Stichting Natuur en Milieu a Pesticide Action Network Europe v. Komise
 (Věc T-338/08)
 (2008/C 301/69)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Stichting Natuur en Milieu (Utrecht, Nizozemsko) a Pesticide Action Network Europe (Londýn, Spojené království) (zástupci: B. Kloostra, advokát, A. van den Biesen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 1. července 2008 zaslané žalobcům;
 —
 uložit Komisi, aby se meritorně zabývala žádostí o interní přezkum;
 —
 uložit Komise náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci požádali Komisi o přezkum nařízení č. 149/2008 (1) na základě hlavy IV nařízení 1367/2006 (2). Dopisy ze dne 1. července 2008 Komise tyto žádosti prohlásila za nepřípustné z důvodu, že sporné nařízení nelze považovat za akt s individuálním adresátem či za soubor rozhodnutí.
 Žalobci na podporu své žaloby předně tvrdí, že nařízení č. 149/2008 je tvořeno souborem rozhodnutí. Žalobci uvádí, že nařízení č. 149/2008 se vztahuje na přesně definovanou a předem určenou skupinu produktů a aktivních látek.
 Žalobci v této souvislost rovněž poukazují na obsah nařízení č. 396/2005 (3). Podle článku 6 uvedeného nařízení se pro každou stanovenou maximální hladinu reziduí může podat samostatná žádost o změnu. Tato možnost je rovněž přiznána takovým organizacím občanské společnosti, jakými jsou žalobci, které se zaměřují na zdravotní problematiku. Žalobci tvrdí, že rozhodnutí o takovéto žádosti musí tedy být rozhodnutím, které se konkrétně týká určitého produktu a určité účinné látky. Podle názoru žalobců by se měla tatáž logika uplatnit i na maximální hladiny reziduí stanovené nařízením č. 149/2008.
 Žalobci podpůrně tvrdí, že nařízení č. 149/2008 je rozhodnutím, na něž se vztahuje čl. 6 odst. 1 Aarhuské úmluvy (4). Žalobci jsou toho názoru, že se jedná o rozhodnutí, kterým jsou dostatečně bezprostředně a osobně dotčeni na to, aby rozhodnutí splňovalo požadavky čl. 230 odst. 4 ES.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 149/2008 ze dne 29. ledna 2008, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 396/2005 vytvořením příloh II, III a IV, které stanoví maximální limity reziduí u produktů uvedených v příloze I uvedeného nařízení (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 58, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).
 (3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 396/2005 ze dne 23. února 2005 o maximálních limitech reziduí pesticidů v potravinách a krmivech rostlinného a živočišného původu a na jejich povrchu a o změně směrnice Rady 91/414/EHS (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 70, s. 1).
 (4) Úmluva o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí – Prohlášení (Úř. věst. L 124, s. 4).


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/9
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-551/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/68/ES - Samostatně výdělečná činnost v oblasti zajišťovnictví - Přístup a výkon - Vnitrostátní ustanovení vydaná před vstupem směrnice v platnost - Neoznámení nebo neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 312/14
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a M. Kaduczak, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika (zástupce: M. Dowgielewicz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí všech právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění a o změně směrnic Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS, jakož i směrnic 98/78/ES a 2002/83/ES (Úř. věst. L 323, s. 1), ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Polská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění a o změně směrnic Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS, jakož i směrnic 98/78/ES a 2002/83/ES a tím, že nesdělila Komisi Evropských Společenství znění vnitrostátních ustanovení přijatých v oblasti upravené touto směrnicí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice a zejména z článku 64.
 2)
 Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 12.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. srpna 2011 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. června 2011 ve spojených věcech T-208/08 a T-209/08, Gosselin Group NV a Stichting Administratiekantoor Portielje v. Evropská komise
 (Věc C-440/11 P)
 2011/C 331/17
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, S. Noë y F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Gosselin Group NV, dříve Gosselin World Wide Moving NV, a Stichting Administratiekantoor Portielje
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí K(2008) 926, ve znění rozhodnutí K(2009) 5810, pokud se týká společnosti Stichting Administratiekantoor Portielje;
 —
 zamítl žalobu společnosti Portielje;
 —
 uložil společnosti Portielje náhradu nákladu řízení před Tribunálem i před Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 I.
 První důvod kasačního opravného prostředku, týkající se osobní působnosti článku 101 SFEU
 Tribunál zaujal při výkladu pojmu „podnik“ a ustanovení o rozložení důkazního břemene při odpovědnosti za účast na protiprávním jednání porušujícím článek 81 ES (v současnosti článek 101 SFEU) nesprávný právnický přístup. V bodech 36 a 50 napadeného rozsudku se Tribunál zaměřil na nesprávnou otázku, a sice zda je Portielje podnik. Tribunál měl ověřit, zda Komise právem ve svém rozhodnutí uvedla, že Portielje byla součástí podniku, který se dopustil protiprávního jednání. Na tuto otázku se v plném rozsahu použijí zásady vyjádřené v rozsudku Akzo Nobel a další (C-97/08 P) (1), a to včetně domněnky o předložení důkazu, vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu.
 II.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku, týkající se vyvrácení domněnky o předložení důkazu o rozhodném vlivu
 A.
 První část
 Tribunál se prohlášením, že se osobní propojení společností Portielje a Gosselin týkalo jen poloviny členů správní rady společnosti Portielje, dopustil zjevně nesprávného hodnocení důkazů, a to alespoň do té míry, do které Tribunál naznačil, že dotyční členové správní rady nemohli mít na řízení společnosti Portielje určující vliv. Dotyčné osoby disponovaly dostatečným podílem hlasů v správní radě, aby mohly určovat řízení společnosti Portielje.
 B.
 Druhá část
 Tribunál se každopádně dopustil nesprávného právního posouzení svým závěrem, že Portielje s ohledem na to, že v rozhodném období nepřijala žádné formální rozhodnutí týkající se řízení podniku, i navzdory osobnímu propojení vyvrátila domněnku o předložení důkazu, která v případě vlastnictví veškerého kapitálu plyne z judikatury. Posouzení, které provedl Tribunál, je v rozporu s funkční stránkou pojmu „podnik“ a se zásadami vyslovenými v rozsudku Akzo Nobel a další.
 C.
 Třetí část
 Tribunál se dopustil nesprávného posouzení také tím, že prohlásil, že Portielje vyvrátila domněnku o předložení důkazu, vyplývající z vlastnictví veškerého kapitálu, jelikož se v rozhodném období nekonalo žádné valné shromáždění společnosti Gosselin. I toto posouzení, které provedl Tribunál, je v rozporu s funkční stránkou pojmu „podnik“ a se zásadami vyslovenými v rozsudku Akzo Nobel a další.
 (1) Rozsudek Soudního dvora ze dne 16. září 2009 (Sb. rozh. s. I-8237).


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 19. prosince 2016 – Hitachi Rail Italy Investments Srl v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
 (Věc C-655/16)
 (2017/C 121/14)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Hitachi Rail Italy Investments Srl
 Žalovaná: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
 Předběžná otázka
 Brání čl. 5 odst. 4 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (1), s ohledem na obecné zásady stanovené v čl. 3 odst. 1 téže směrnice, jakož i na správné použití unijních obecných právních zásad právní jistoty, ochrany legitimního očekávání, proporcionality, rozumného uvážení, transparentnosti a zákazu diskriminace, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je čl. 106 odst. 3 písm. d) bod 2) legislativního nařízení č. 58 ze dne 24. února 1998 (úplné znění předpisů v oblasti finančního zprostředkování podle článků 8 a 21 zákona č. 52 ze dne 6. února 1996), ve znění pozdějších předpisů, a článek 47 g rozhodnutí Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob č. 11971 ze dne 14. května 1999 (prováděcí nařízení k legislativnímu nařízení č. 58 ze dne 24. února 1998 o emitentech), ve znění pozdějších předpisů, v rozsahu, ve kterém uvedená ustanovení opravňují Consob k navýšení nabídky převzetí podle uvedeného článku 106, pokud je splněna podmínka, že „došlo ke koluzní dohodě mezi předkladatelem nabídky nebo osobami jednajícími ve shodě s ním a jedním nebo více prodávajícími“, aniž specifikují konkrétní jednání, které naplňuje znaky takovéhoto případu, a tedy jasně neurčují okolnosti a kritéria, při jejichž splnění je Consob oprávněna upravit cenu nabídky převzetí směrem nahoru?
 (1) Úř. věst. L 142, s. 12; Zvl. vyd. 17/02, s. 20.


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. května 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret – Dánsko) – Danske Svineproducenter v. Justitsministeriet
 (Věc C-491/06) (1)
 (Směrnice 91/628/EHS - Ochrana zvířat během přepravy - Provedení - Prostor pro uvážení - Domácí prasata - Délka trvání přepravy přesahující osm hodin - Minimální výška každého podlaží vozidla - Stupeň koncentrace zvířat)
 (2008/C 158/06)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Vestre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Danske Svineproducenter
 Žalovaný: Justitsministeriet
 Za přítomnosti: Den Europæiske Dyre- og Kødhandelsunion (UECBV)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Vestre Landsret – Výklad odstavce 2 písm. b), bodu 47 oddílu D a bodu 48 odst. 3 třetí odrážky přílohy směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (Úř. věst. L 340, s. 17; Zvl. vyd. 03/12, s. 133), ve znění směrnice Rady 95/29/ES ze dne 29. června 1995 (Úř. věst. L 148, s. 52; Zvl. vyd. 03/17, s. 466) – Minimální výška a hustota nakládky na každém podlaží ve vozidlech přepravujících prasata, pokud čas přepravy přesahuje osm hodin
 Výrok
 1)
 Taková vnitrostátní právní úprava, jaká je dotčena v původním řízení, která obsahuje číselné údaje týkající se výšky oddělení pro zvířata, aby se přepravci mohli řídit přesnějšími normami, než jsou normy uvedené ve směrnici 91/628 ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS, ve znění směrnice Rady 95/29/ES ze dne 29. června 1995, může spadat do prostoru pro uvážení svěřeného členským státům článkem 249 ES, za podmínky, že tato právní úprava, která naplňuje cíl ochrany zvířat během přepravy sledovaný touto pozměněnou směrnicí, nebrání, porušením zásady proporcionality, uskutečnění cílů, kterými je odstranění technických překážek v obchodu s živými zvířaty a umožnění správného fungování organizací trhu, sledovaných rovněž uvedenou pozměněnou směrnicí. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda uvedená právní úprava tyto zásady dodržuje.
 2)
 Kapitola VI bod 47 oddíl D přílohy směrnice 91/628, ve znění směrnice 95/29, musí být vykládána v tom smyslu, že členský stát je oprávněn zavést vnitrostátní režim, podle kterého v případě přepravy v délce trvání přesahující osm hodin musí být pro prasata o hmotnosti 100 kg zajištěn prostor o velikosti alespoň 0,50 m2.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 25.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/7
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 28. června 2012 — XXXLutz Marken GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Natura Selection, SL
 (Věc C-306/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Obrazová ochranná známka Linea Natura Natur hat immer Stil - Námitka majitele obrazové ochranné známky natura selection - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny)
 2012/C 258/10
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: XXXLutz Marken GmbH (zástupce: H. Pannen, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: K. Klüpfel, zmocněnkyně), Natura Selection, SL
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 24. března 2011, XXXLutz Marken GmbH v. OHIM — Natura Selection (T-54/09), jímž se zamítá žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. listopadu 2008 (věc R 1787/2007-2) ohledně námitkového řízení mezi společnostmi Natura Selection, SL a XXXLutz Marken GmbH — Nebezpečí záměny mezi obrazovými označeními „natura selection“ a „Linea Natura Natur hat immer Stil“ — Chybné posouzení podobnosti těchto označení — Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti XXXLutz Marken GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Pesti Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 20. listopadu 2013 — Martin Meat Kft. v. Simonfay Géza a Ulrich Salburg
 (Věc C-586/13)
 (2014/C 71/04)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Pesti Központi Kerületi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Martin Meat Kft.
 Žalovaný: Simonfay Géza, Ulrich Salburg
 Předběžné otázky
 1)
 Lze považovat za „poskytování pracovní síly“ v souladu s unijním právem, a zejména s definicí vymezenou v rozsudku Soudního dvora Evropské unie vydaném ve spojených věcech C-307/09 až C-309/09 (1), když se poskytovatel zaváže s pomocí vlastních zaměstnanců v jatečním zařízení zákazníka a v prostorách, které mu zákazník pronajme, zpracovávat hovězí půlky a balit je naporcované do balíčků připravených k uvedení na trh, přičemž poskytovateli přísluší odměna v závislosti na množství zpracovaného masa a musí strpět snížení odměny v případě, že zpracované maso nemá požadovanou kvalitu, a s ohledem na to, že poskytovatel v hostitelském členském státě poskytuje služby výhradně jedinému zákazníkovi, a že uvedený zákazník provádí kontrolu kvality postupů zpracování masa?
 2)
 Vztahuje se zásada obsažená v rozsudku Soudního dvora Evropské unie vydaném ve spojených věcech C-307/09 až C-309/09, podle které lze omezit poskytování pracovní síly po dobu platnosti přechodných opatření týkajících se volného pohybu pracovníků obsažených ve smlouvách o přistoupení členských států, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004, také na přemístění pracovníků, které podnik se sídlem ve členském státě, který přistoupil k Evropské unii dne 1. května 2004, dopraví do Rakouska, pokud se přemístění odehrává v odvětví, které není smlouvami o přistoupení chráněno?
 (1) Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) z 10. února 2011.


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/62
 Žaloba podaná dne 30. srpna 2010 — Rubinetterie Teorema v. Komise
 (Věc T-370/10)
 ()
 (2010/C 288/111)
 Jednací jazyk: italšitna
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rubinetterie Teorema SpA (Flero (Brescia), Itálie) (zástupci: R. Cavani, advokát, M. Di Muro, advokát, P. Preda, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí K(2010) 4185 ze dne 23. června 2010,
 —
 podpůrně uložit symbolickou pokutu,
 —
 případně podstatně snížit částku pokuty uložené rozhodnutím v rozsahu, který se bude jevit spravedlivý,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v této věci je stejné jako ve věci T-368/10, Rubinetteria Cisal v. Komise.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které jsou dovolávány ve výše uvedené věci.
 Žalobkyně zejména uplatňuje:
 Porušení práva na obhajobu společnosti Teorema a následně neplatnost rozhodnutí z důvodu:
 —
 opoždění při sdělení obvinění společnosti Teorema ze strany Komise;
 —
 těžkosti při přístupu ke spisu a nedostatek přiměřeného času;
 Neexistence dohody, jejímž účelem nebo účinkem by bylo zabránit hospodářské soutěži, omezit ji nebo narušit nebo škodlivé účinky pro trh Společenství a
 nesprávné posouzení důkazů týkajících se údajného zapojení společnosti Teorema do jednání Euroitalia.


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budai Központi Kerületi Bíróság (Maďarsko) dne 4. května 2017 – VE v. WD
 (Věc C-232/17)
 (2017/C 256/03)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Budai Központi Kerületi Bíróság (Soud pro centrální okres Buda, Maďarsko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: VE
 Žalovaná: WD
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutné se v souvislosti s výkladem možnosti prověření všech smluvních ujednání, na kterou odkazuje bod dvacet odůvodnění směrnice 93/13, a požadavku jasnosti a srozumitelnosti, který je stanoven v čl. 4 odst. 2 a v článku 5 téže směrnice, domnívat, že příslušná smluvní ujednání nejsou zneužívající, pokud se spotřebitel mohl seznámit pouze s hodnotou některého ze základních prvků úvěrové smlouvy (předmět smlouvy, tj. částka úvěru, výše splátek a úroky z dané transakce), a to po uzavření smlouvy (nikoli z důvodu objektivní nutnosti, nýbrž na základě ustanovení, jež v tomto smyslu vložil prodávající nebo poskytovatel v postavení smluvní strany do obecných smluvních podmínek a které nebylo individuálně sjednáno) prostřednictvím jednostranného projevu vůle (byť uváděného jakožto součást smlouvy) prodávajícího nebo poskytovatele v postavení smluvní strany, který je pro spotřebitele právně závazný
 2)
 Je nutné se v souvislosti s výkladem možnosti prověření všech smluvních ujednání, na kterou odkazuje bod dvacet odůvodnění směrnice 93/13, a požadavku jasnosti a srozumitelnosti, který je stanoven v čl. 4 odst. 2 a v článku 5 téže směrnice, domnívat, že příslušná smluvní ujednání nejsou zneužívající, pokud je v úvěrové smlouvě uveden pouze některý ze základních prvků (předmět smlouvy, tj. částka úvěru, výše splátek a úroky z dané transakce) ve spojení s výrazem „pro informaci“, aniž je upřesněno, zda je tento jednotlivý prvek, který byl sdělen jen pro informaci, právně závazný, případně zda má zakládat nároky a závazky?
 3.
 Je nutné se v souvislosti s výkladem možnosti prověření všech smluvních ujednání, na kterou odkazuje bod dvacet odůvodnění směrnice 93/13, a požadavku jasnosti a srozumitelnosti, který je stanoven v čl. 4 odst. 2 a v článku 5 téže směrnice, domnívat, že příslušná smluvní ujednání nejsou zneužívající, definuje-li úvěrová smlouva některý ze základních prvků nepřesnými výrazy, zvláště pokud se ve smlouvě o úvěru vyjádřeném v cizí měně (v níž se částka úvěru vyplývající z úvěrové smlouvy stanoví a registruje v cizí měně – dále jen „měna úvěru“ – a závazek splacení těchto částek úvěru musí být plněn v národní měně – dále jen „měna splacení“])
 (1)
 za částku úvěru označuje
 —
 částka úvěrové linky vyjádřená v měně úvěru; nebo
 —
 maximální částka úvěru vyjádřená v měně úvěru; nebo
 —
 finanční prostředky požadované spotřebitelem, vyjádřené v měně splacení; nebo
 —
 splátkový limit vyjádřený v měně splacení?
 (2)
 za splátky označuje maximální předpokládaná výše splátek vyjádřená v měně úvěru a/nebo v měně splacení?
 4.
 Je nutné se v souvislosti s výkladem možnosti prověřit si všechna smluvní ujednání, na kterou odkazuje bod dvacet odůvodnění směrnice 93/13, a požadavku jasnosti a srozumitelnosti, který je stanoven v čl. 4 odst. 2 a v článku 5 téže směrnice, domnívat, že příslušná smluvní ujednání nejsou zneužívající, pokud se ve smlouvě o úvěru vyjádřeném v cizí měně (nikoli z důvodu objektivní nutnosti, nýbrž na základě ustanovení, jež v tomto smyslu vložil prodávající nebo poskytovatel v postavení smluvní strany do obecných smluvních podmínek a které nebylo individuálně sjednáno) předmět smlouvy, tj. částka úvěru a výše splátek,
 (1)
 vyjádří v měně úvěru prostřednictvím konkrétní částky (kterou tvoří pouze řada znaků sestávající z číslic od 0 do 9) a v měně splacení nanejvýše prostřednictvím metody jednoznačného výpočtu?
 (2)
 vyjádří v měně splacení prostřednictvím konkrétní částky a v měně úvěru nanejvýše prostřednictvím metody jednoznačného výpočtu?
 (3)
 vyjádří v měně úvěru i v měně splacení nanejvýše prostřednictvím metody jednoznačného výpočtu?
 (4)
 v měně úvěru nevyjádří vůbec a v měně splacení se vyjádří nanejvýše prostřednictvím metody jednoznačného výpočtu?
 (5)
 v měně splacení nevyjádří vůbec a v měně úvěru se vyjádří nanejvýše prostřednictvím metody jednoznačného výpočtu?
 4.1.
 Pokud jde o otázku 4.(5) výše, je v případě, že není nutné určit konkrétní částku a uvést ji v úvěrové smlouvě v okamžiku jejího uzavření, zaručena v okamžiku uzavření smlouvy možnost jednoznačného výpočtu částky úvěru, pokud (nikoli z důvodu objektivní nutnosti, nýbrž na základě ustanovení, jež v tomto smyslu vložil prodávající nebo poskytovatel v postavení smluvní strany do obecných smluvních podmínek a které nebylo individuálně sjednáno)
 (1)
 úvěrová smlouva neuvádí konkrétní částku úvěru v žádné měně,
 (2)
 úvěrová smlouva uvádí konkrétní finanční prostředky požadované spotřebitelem nebo konkrétní splátkový limit, jež jsou vyjádřeny v měně splacení,
 (3)
 úvěrová smlouva neuvádí částku úvěru vyjádřenou v měně splacení prostřednictvím metody jednoznačného výpočtu, přičemž
 (4)
 v souvislosti s jednoznačným výpočtem částky úvěru vyjádřené v měně úvěru není v úvěrové smlouvě uveden přesný početní údaj, nýbrž pouze maximální výše (a sice konkrétní finanční prostředky požadované spotřebitelem nebo konkrétní splátkový limit, jež jsou vyjádřeny v měně splacení)?
 4.2.
 4.2.1.
 Pro případ, že by nebylo nutné určit konkrétní částku a uvést ji v úvěrové smlouvě v okamžiku jejího uzavření, je v souvislosti s jednoznačným výpočtem:
 (1)
 z právního hlediska nutné, aby byla v úvěrové smlouvě uvedena částka předmětu smlouvy, tj. částka úvěru a výše splátek – v případě produktů s pohyblivou úrokovou sazbou výše splátek odpovídajících prvnímu úrokovému období, s použitím metody, která umožňuje provést v okamžiku uzavření smlouvy jednoznačný výpočet; nebo
 (2)
 postačuje, aby úvěrová smlouva v okamžiku svého uzavření obsahovala objektivně stanovené parametry, podle nichž lze tyto údaje (předmět smlouvy a výši splátek) vypočíst v budoucím okamžiku (v tom smyslu, že v úvěrové smlouvě jsou – v okamžiku jejího uzavření – uvedeny pouze parametry umožňující provést jednoznačný výpočet v budoucnosti)?
 4.2.2.
 Pro případ, že by postačovalo, aby mohla být částka předmětu smlouvy, tj. částka úvěru a výše splátek – v případě produktů s pohyblivou úrokovou sazbou výše splátek odpovídajících prvnímu úrokovému období, vypočtena v měně úvěru v budoucím okamžiku, je nutné, aby byl tento budoucí okamžik (který se logicky musí shodovat s okamžikem, kdy je určena částka smluvního úroku vyjádřená v měně úvěru) výslovně uveden v úvěrové smlouvě v okamžiku jejího uzavření, nebo může určení tohoto budoucího okamžiku spadat mezi výlučné diskreční pravomoci prodávajícího nebo poskytovatele v postavení smluvní strany?
 4.3.
 Pokud jde o produkty s periodicky pohyblivou úrokovou sazbou, má se považovat za dostatečné, a tudíž nezneužívající, jsou-li v souvislosti se splátkami určeny (a uvedeny v úvěrové smlouvě v okamžiku jejího uzavření) konkrétní částky a/nebo metoda jednoznačného výpočtu v měně úvěru a/nebo v měně splacení pro první úrokové období v rámci platnosti smlouvy, nebo je z právního hlediska nutné, aby byla určena (a uvedena v úvěrové smlouvě v okamžiku jejího uzavření) metoda jednoznačného výpočtu v měně úvěru a/nebo v měně splacení, a to pro všechna úroková období v rámci platnosti smlouvy?
 4.4.
 Je jediným nezneužívajícím způsobem, kterým lze zaručit jednoznačný výpočet, použití příslušného matematického vzorce, nebo lze použít jinou metodu?
 4.4.1.
 Pro případ, že by nebylo nutné zaručit jednoznačný výpočet použitím příslušného matematického vzorce, lze uvést dostatečně přesný slovní popis?
 4.4.2.
 Pro případ, že by nebylo nutné zaručit jednoznačný výpočet použitím příslušného matematického vzorce, lze dokonce jen odkázat bez dalšího vysvětlení na odborný pojem (například na roční vyúčtování nebo lineární umořování)?