text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 31. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Ireland — Irsko) — H. I. D., B. A. v. Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irsko, Attorney General
 (Věc C-175/11) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Společný evropský azylový systém - Žádost státního příslušníka třetího státu o přiznání postavení uprchlíka - Směrnice 2005/85/ES - Článek 23 - Možnost využít řízení o přednostním vyřízení žádostí o azyl - Vnitrostátní postup, v rámci něhož se použije přednostní řízení při přezkumu žádostí o azyl podaných osobami patřícími do určité kategorie vymezené na základě státní příslušnosti či země původu - Právo na účinný opravný prostředek - Článek 39 uvedené směrnice - Pojem „soud“ ve smyslu tohoto článku)
 2013/C 86/04
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Ireland
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: H.I.D., B.A.
 Odpůrci: Refugee Applications Commissioner, Refugee Appeals Tribunal, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Irsko, Attorney General
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Ireland — Výklad článků 23 a 39 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13) — Žádost státního příslušníka třetího státu o přiznání postavení uprchlíka — Soulad vnitrostátního řízení, podle něhož se použije zrychlené či přednostní řízení při přezkumu žádostí o azyl podaných osobami patřících do určité kategorie vymezené na základě státní příslušnosti či země původu, s unijním právem — Právo na účinný opravný prostředek — Pojem „soud“ ve smyslu článku 267 SFEU
 Výrok
 1)
 Článek 23 odst. 3 a 4 směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát při dodržení základních zásad a záruk uvedených v kapitole II téže směrnice posoudil určité kategorie žádostí o azyl vymezené na základě kritéria státní příslušnosti nebo země původu žadatele ve zrychleném nebo přednostním řízení.
 2)
 Článek 39 směrnice 2005/85 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava v původním řízení, která umožňuje žadateli o azyl buď podat opravný prostředek proti rozhodnutí rozhodujícího orgánu k takovému soudu, jako je Refugee Appeals Tribunal (Irsko), a podat odvolání proti rozhodnutí tohoto tribunálu k takovému vyššímu soudu, jako je High Court (Irsko), anebo zpochybnit platnost rozhodnutí téhož orgánu před High Court, proti jehož rozhodnutím lze podat kasační opravný prostředek k Supreme Court (Irsko).
 (1) Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/29
 Žaloba podaná dne 30. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-44/09)
 (2009/C 69/54)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Van Beek a M. Karanasou-Apostolopoulou)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování (1), nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice 2004/113/ES do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 21. prosince 2007.
 (1) Úř. věst. L 373, 21.12.2004, s. 37.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/43
 Žaloba podaná dne 18. července 2006 – Solvay Solexis v. Komise
 (Věc T-195/06)
 (2006/C 212/74)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Solvay Solexis S.p.A. (zástupci: Tommaso Salonico a Gian Luca Zampa, avvocati)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 částečně zrušit rozhodnutí, zejména články 1, 2 a 3 a následně snížit sankci uloženou Solexis;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení, včetně výdajů, které vznikly žalobkyni v souvislosti s úplnou či částečnou platbou sankce nebo poskytnutím bankovní záruky.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávaném případě je napadené rozhodnutí shodné s rozhodnutím ve věci T-185/06 L'air Liquide v. Komise. Solexis byla tímto rozhodnutím společně a nerozdílně s Edison S.p.A. uložena pokuta ve výši 25 619 000 eur. Odpovědnost žalobkyně je založena výlučně na jednání společnosti Ausimont S.p.A., která byla v rozhodné době pod výlučnou kontrolou společnosti Edison.
 Na podporu svých návrhů žalobkyně uplatňuje, že sankce, která jí byla uložena, musí být považována za nesprávně uloženou s ohledem na následující:
 —
 nesprávné zjištění doby trvání porušení, které trvalo mezi květnem/zářím 1997 a květnem 2000 a nikoliv, co se týče žalobkyně samotné, mezi květnem 1995 a prosincem 2000;
 —
 nesprávné zjištění dopadu a jeho použití na trh dotčený předmětným porušením, jakož i pasivní role, kterou sehrála žalobkyně během období od května 1995 do května/září 1997;
 —
 její neúčast na dohodě omezující kapacitu. Komise uložením sankce nezohlednila skutečnost, že se Ausimont nikdy nepodílela – ani v roce 1997, ani později – na kartelové dohodě o snížení/omezení výrobní kapacity. Porušení, které může být přičítáno Ausimot, je tedy vzhledem k jeho méně závažnému dopadu na hospodářskou soutěž méně závažné než porušení, kterých se dopustily ostatní podniky, rovněž s použitím základních zásad rovného zacházení, ekvity a proporcionality;
 —
 nezohlednění její spolupráce. Žalovaná totiž žalobkyni nikdy nepřiznala žádnou výhodu z její spolupráce, ani v důsledku její účasti na řízení o spolupráci, ani na základě polehčujících okolností stanovených pokyny Komise.
 Konečně žalobkyně uplatňuje porušení zásady proporcionality.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/48
 Žaloba podaná dne 12. dubna 2010 — Grupo Osborne v. OHIM — Confecciones Sanfertús (TORO)
 (Věc T-165/10)
 2010/C 148/78
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španělsko) (zástupce: J. Iglesias Monravá, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Confecciones Sanfertús, SL (Graus, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ve věci R 0638/2009-2;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „TORO“ (přihláška č. 2 844 264) pro výrobky tříd 18, 25 a 39.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Confecciones Sanfertús, SL
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Španělská slovní ochranná známka „LETORO“ (č. 465 635) pro výrobky tříd 24 a 25 a španělské obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „TORO“ (č. 802 043 a č. 1 513 622) pro výrobky třídy 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce a zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí žaloby.
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávný výklad čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství (1); existence dřívějšího rozhodnutí námitkového oddělení o slučitelnosti ochranných známek „TORO“ a „LETORO“; krom toho předložené důkazy o používání nepotvrzují používání španělských ochranných známek „TORO“ a „LETORO“.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/1
 2009/C 153/01
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 141, 20.6.2009
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 129, 6.6.2009
 Úř. věst. C 113, 16.5.2009
 Úř. věst. C 102, 1.5.2009
 Úř. věst. C 90, 18.4.2009
 Úř. věst. C 82, 4.4.2009
 Úř. věst. C 69, 21.3.2009
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/14
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 11. května 2005
 ve věci T-25/03, Marco de Stefano proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Všeobecné výběrové řízení - Nepřipuštění ke zkouškám - Požadované diplomy)
 (2005/C 171/24)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-25/03, Marco de Stefano, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený G. Vandersandenem a G. Verbruggem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: H. Tserepa-Lacombe a L. Lozano Palacios, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí zkušební komise EUR/A/166/01 ze dne 8. dubna 2002 o vytvoření rezervy pro nábor administrátorů (A7/A6) v oblasti auditu, kterým se zamítá kandidatura žalobce, a podpůrně návrh na náhradu škody, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wiszniewska-Białecka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 11. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 83, 5.4.2003.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 2. října 2009 — Kypr v. Komise
 (Spojené věci T-300/05 a T-316/05) (1)
 („Zemědělství - Společná organizace trhů - Přechodná opatření, která mají být přijata z důvodu přistoupení nových členských států - Nařízení (ES) č. 651/2005, kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru - Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Začátek běhu - Opožděnost - Změna ustanovení nařízení - Znovuotevření možnosti podat žalobu proti tomuto ustanovení a proti všem ustanovením tvořícím s ním jeden celek - Nepřípustnost - Nařízení (ES) č. 832/2005, kterým se stanoví přebytečné množství cukru, isoglukosy a fruktosy - Námitka protiprávnosti - Pravomoc - Zásada nediskriminace - Legitimní očekávání - Žaloba na neplatnost - Proporcionalita - Odůvodnění - Zákaz zpětné účinnosti - Kolegialita“)
 2009/C 282/68
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kyperská republika (zástupci: P. Kliridis, K. Lykourgos a A. Pantazi-Lamprou, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. L. Visaggio a H. Tserepa-Lacombe, poté T. van Rijn a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Estonská republika (věc T-316/05) (zástupce: L. Uibo, zmocněnec) a Lotyšská republika (zástupce: E. Balode-Buraka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Ve věci T-300/05 žaloba na zrušení nařízení Komise (ES) č. 651/2005 ze dne 28. dubna 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 60/2004, kterým se stanoví přechodná opatření v odvětví cukru z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii (Úř. věst. L 108, s. 3), a ve věci T-316/05 žaloba na zrušení nařízení Komise (ES) č. 832/2005 ze dne 31. května 2005, kterým se stanoví přebytečné množství cukru, isoglukosy a fruktosy pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko (Úř. věst. L 138, s. 3).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Kyperská republika ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů vynaložených Komisí.
 3)
 Estonská republika a Lotyšská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 271, 29.10.2005.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/33
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. září 2015 – Diapharm v. Komise
 (Věc T-620/14) (1)
 („Žaloba pro nečinnost - Ochrana spotřebitele - Zdravotní tvrzení při označování potravin - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Rostlinné látky - Lhůta pro podání žaloby - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost“)
 (2015/C 381/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Diapharm GmbH & Co. KG (Münster, Německo) (zástupci: M. Weidner, N. Hußmann a T. Guttau, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Wilderspin a S. Grünheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh směřující k určení, že se Komise dopustila nečinnosti, když v rozporu s právními předpisy nepověřila Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA), aby posoudil zdravotní tvrzení týkající se rostlinných látek jako podmínku pro přijetí definitivního seznamu schválených tvrzení podle čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnosti Diapharm GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 409, 17. 11. 2014.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/28
 Žaloba podaná dne 22. března 2007 – Fabryka Samochodów Osobowych v. Komise
 (Věc T-88/07)
 (2007/C 117/44)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fabryka Samochodów Osobowych S.A. (Varšava, Polská republika) (zástupci: W. Radzikowski, R. A. Kozłowski a G. Dźwigała, právní poradci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise v části týkající se čl. 2 odst. 2, 3 a 4, kterým se nařizují kompenzační opatření v následující formě: a) omezení roční produkce motorových vozidel do konce července 2011 vůči žalobkyni, všem nyní a v budoucnu na ní závislým společnostem a vůči všem společnostem kontrolovaným akcionářem FSO, jakož i b) zákaz ucházet se před koncem července roku 2011 o novou licenci;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně navrhuje zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 20. prosince 2006 ve věci státní podpory C 3/2005 (ex N 592/2004 [ex PL 51/2004]), kterým byla opatření týkající se podpory ve prospěch žalobkyně, která Polsko podle znění rozhodnutí z části uskutečnilo, prohlášena za slučitelná se společným trhem, v části, ve které je žalobkyni a příjemkyni podpory tímto rozhodnutím uloženo omezit do roku 2011 roční produkci a prodej motorových vozidel ve Společenství. Ve svém odůvodnění obsahuje rozhodnutí rovněž žalobkyni určený zákaz ucházet se před koncem roku 2011 o novou licenci.
 Žalobkyně navrhuje zrušení rozhodnutí a uvádí k tomu, že rozhodnutí je v rozporu s ustanoveními Smlouvy o ES a se základními pravidly jejího použití. Při vydání napadeného rozhodnutí byly krom toho porušeny podstatné formální náležitosti.
 Žalobkyně opírá svoji žalobu o následující důvody:
 —
 Komise porušila čl. 88 odst. 3 ES a článek 3 nařízení č. 659/1999 (1) a dopustila se zjevně nesprávného posouzení tím, že prohlásila část opatření týkajících se podpory za uskutečněnou;
 —
 při stanovení rozsahu kompenzačních opatření Komise porušila zásadu proporcionality, zásadu svobodného výkonu hospodářské činnosti, článek 253 ES, jakož i body 11, 32, 37, 39 a 54 Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (2) a dopustila se zjevné chyby při posuzování skutkového stavu a to zejména: chybným stanovením částky veřejné podpory jejím nadhodnocením; nezohledněním formy podpory; chybným určením relevantního trhu; chybným určením podílu žalobkyně a příjemkyně podpory na trhu; nezohledněním podstatných aspektů při zjišťování dopadu poskytnutí podpory na žalobkyni; nařízením kompenzačních opatření, která se nepříznivě projevila na obnovení výkonnosti žalobkyně po ukončení restrukturalizace; nezohledněním skutečnosti, že žalobkyně působí v regionech, které jsou oprávněny přijímat regionální podpory;
 —
 Komise porušila zásadu právní jistoty a článek 253 ES tím, že do odůvodnění zařadila dodatečné kompenzační opatření, které není uvedeno ve výrokové části rozhodnutí;
 —
 Komise porušila článek 253 ES tím, že neuvedla ani dostatečné údaje týkající se druhu a rozsahu nařízených kompenzačních opatření, ani se nezabývala všemi návrhy, které byly v této otázce předloženy.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s 339).
 (2) Úř. věst. 1999, C 288, s. 2.


text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/4
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 15. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Oviedo — Španělsko) — Angel Lorenzo González Alonso v. Nationale Nederlanden Vida Cia De Seguros y Reaseguros SAE
 (Věc C-352/10) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Nepřípustnost)
 2011/C 89/07
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Oviedo
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Angel Lorenzo González Alonso
 Žalovaný: Nationale Nederlanden Vida Cia De Seguros a Reaseguros SAE
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Audiencia Provincial de Oviedo — Výklad čl. 3 odst. 2 písm. d) směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372, s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s. 262) — Smlouva uzavřená mimo obchodní prostory, jejímž prostřednictvím je poskytováno životní pojištění protiváhou za měsíční vklady investované do různých fondů téže společnosti
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Oviedo rozhodnutím ze dne 22. června 2010 je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/21
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. května 2007 – Black & Decker v. OHIM – Atlas Copco (Trojrozměrné zobrazení žlutočerného elektrického přístroje)
 (Spojené věci T-239/05, T-240/05, T-245/05 až T-247/05, T-255/05, T-274/05 až T-280/05) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Lhůta k podání námitek - Zaslání faxem - Přípustnost - Jasné určení starší ochranné známky - Pravidlo 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2007/C 140/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Black & Decker Corporation (Towson, Maryland, Spojené státy) (zástupci: H. Carr, QC a P. Harris, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vedlejší účastnice před Soudem: Atlas Copco AB (Stockholm, Švédsko) (zástupci: R. Meade, barrister a M. Gilbert, solicitor)
 Předmět věci
 Třináct žalob podaných proti rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 19. dubna (R 727/2004-1, R 729/2004-1, R 723/2004-1, R 730/2004-1 a R 724/2004-1), ze dne 27. dubna (R 722/2004-1) a ze dne 3. května 2005 (R 788/2004-1, R 789/2004-1, R 790/2004-1, R 791/2004-1, R 792/2004-1, R 793/2004-1 a R 794/2004-1) týkající se námitkových řízení mezi Atlas Copco AB a The Black & Decker Corporation.
 Výrok
 1.
 Žaloby se zamítají.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 205, 20.8.2005.


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 1. srpna 2008 Kurtem-Wolfgangem Braunem-Neumannem proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 23. května 2008 ve věci F-79/07, Braun-Neumann v. Parlament
 (Věc T-306/08 P)
 (2008/C 247/43)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Kurt-Wolfgang Braun-Neumann (Lohr am Main, Německo) (zástupce: P. Ames, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský parlament
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 23. května 2008 ve věci F-79/07;
 —
 rozhodnout spor a vyhovět žalobě účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek a tomu odpovídajícím způsobem uložit Parlamentu, aby mu se zpětnou účinností ode dne 1. srpna 2004 vyplatil druhou polovinu pozůstalostního důchodu po paní Mandt ve výši 1 670,84 eur měsíčně, spolu s úroky podle úrokové míry pro mezní zápůjční facilitu Evropské centrální banky zvýšenými o 3 %;
 —
 podpůrně vrátit věc zpět k rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu Evropské unie.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 23. května 2008 ve věci F-79/07, Braun-Neumann v. Parlament, kterým se odmítá jako nepřípustná žaloba účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek.
 Za účelem odůvodnění svého kasačního opravného prostředku účastník řízení, který jej podal, uplatňuje, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení v rámci svého výkladu čl. 90 odst. 2 Služebního řádu úředníků Evropského společenství, jelikož výklad, který přijal, je v rozporu se základními zásadami práva Společenství. Podle názoru účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek je výklad dopisu jakožto aktu, který nepříznivě zasahuje do právního postavení prvně jmenovaného, Soudem chybný. Navíc, zásadě právní jistoty může být učiněno za dost pouze tehdy, budeme-li mít za to, že nedostatek poučení o možných prostředcích nápravy brání začátku běhu lhůty, jelikož jinak by byla podkopána práva účastníka řízení. Konečně, výklad Soudu je třeba s ohledem na důsledky pro účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek považovat za nepřiměřený.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/40
 USNESENÍ PŘEDSEDY SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 21. září 2004
 ve věci T- 310/03 R, Kreuzer Medien GmbH proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie
 (Předběžné opatření - Návrh na odklad provádění - Přípustnost návrhu podaného vedlejším účastníkem)
 (2004/C 300/80)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-310/03 R, Kreuzer Medien GmbH, se sídlem v Lipsku (Německo), zastoupená M. Lenzem, advokátem, podporovaná Falstaff Verlags GmbH, se sídlem v Klosterneuburgu (Rakousko), zastoupenou W.-G. Schärfem, advokátem, proti Evropskému parlamentu (zmocněnci: E. Waldherr a U. Rösslein, s adresou pro účely doručování v Lucemburku) a Radě Evropské unie (zmocněnkyně: E. Karlsson), podporovaným Komisí Evropských společenství (zmocněnci: M.-J. Jonczy, L. Pignataro-Nolin a F. Hoffmeister, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), Španělským královstvím (zmocněnkyně: L. Fraguas Gadea, s adresou pro účely doručování v Lucemburku) a Finskou republikou (zmocněnci: A. Guimaraes-Purokoski a T. Pynnä, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh předložený Falstaff Verlags GmbH na základě článku 243 ES, směřující k odkladu provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/33/ES ze dne 26. května 2003 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se reklamy na tabákové výrobky a sponzorství souvisejícího s tabákovými výrobky (Úř. věst. L 152, s. 16), předseda Soudu vydal dne 21. září 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. března 2011 — FRA.BO v. Komise
 (Věc T-381/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví měděných spojovacích tvarovek a spojovacích tvarovek ze slitin mědi - Rozhodnutí, kterým se konstatuje protiprávní jednání porušující článek 81 ES - Pokuty - Sdělení o spolupráci - Pokyny o metodě stanovování pokut - Polehčující okolnosti - Osvobození od pokuty - Legitimní očekávání - Rovné zacházení)
 2011/C 145/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: FRA.BO (Bordolano, Itálie) (zástupci: původně R. Celli, solicitor a F. Distefano, advokát, poté F. Distefano)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Nijenhuis a V. Bottka, zmocněnci, ve spolupráci s S. Kinsellou, solicitor a K. Nordlanderem, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 4180 v konečném znění ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F-1/38.121 — Spojovací tvarovky) a podpůrně návrh na snížení částky pokuty uložené tímto rozhodnutím žalobkyni v uvedeném rozhodnutí.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti FRA.BO se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 24.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 392/45
 Žaloba podaná dne 30. srpna 2016 – Sicignano v. EUIPO – Inprodi (GiCapri „a giacchett’e capri“)
 (Věc T-619/16)
 (2016/C 392/59)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Pasquale Sicignano (Santa Maria la Carità, Itálie) (zástupci: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli, G. Petrocchi, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Inghirami Produzione Distrinuzione SpA (Inprodi) (Miláno, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „GiCapri‚a giacchett’e capri‘“ – Přihláška č. 12 512 778
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. června 2016, ve věci R 806/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO vydané dne 2. června 2016, ve věci R 806/2015-5, kterým byla zamítnuta přihláška č. 12512778 kombinované ochranné známky GiCapri „a giacchett’e capri“ pro třídy výrobků 18, 25 a 35, které tudíž bude muset být vyhověno;
 —
 uložil EUIPO povinnost nahradit žalobci veškeré náklady související s tímto řízením.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/47
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2013 — ZZ v. ERA
 (Věc F-120/13)
 2014/C 45/88
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro železnice (ERA)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým nebyla žalobkyni prodloužena smlouva dočasného zaměstnance
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí, kterým nebyla žalobkyni prodloužena smlouva dočasného zaměstnance v rámci agentury,
 —
 uložit agentuře ERA náhradu nákladů řízení.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Grundstücksgemeinschaft Busley a Cibrian Fernandez v. Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
 (Věc C-35/08) (1)
 („Volný pohyb kapitálu - Nemovitosti - Daň z příjmu - Odpočitatelnost ztrát z pronájmu ze zdanitelného příjmu osoby povinné k dani - Uplatnění degresivního odpisování z pořizovacích a stavebních nákladů - Příznivější daňový režim vyhrazený pouze nemovitostem nacházejícím se v tuzemsku“)
 2009/C 297/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Grundstücksgemeinschaft Busley a Cibrian Fernandez
 Žalovaný: Finanzamt Stuttgart-Körperschaften
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Baden-Württemberg — Výklad článků 18 a 56 Smlouvy o ES — Vnitrostátní právní úprava daně z příjmu omezující odpočitatelnost ztrát z pronájmu nemovitostí pouze na nemovitosti nacházející se v tuzemsku a vyhrazující pouze pro tyto nemovitosti výhodnější režim odpisování.
 Výrok
 Článek 56 ES brání právní úpravě členského státu daně z příjmů, která podřizuje právo fyzických osob — rezidentů s neomezenou daňovou povinností — na odpočet ztrát z pronájmu nebo pachtu nemovitosti ze základu daně za zdaňovací období, ve kterém tyto ztráty vznikly, a na degresivní odpisování, v rámci stanovení příjmů z takové nemovitosti, podmínce, aby se tato nemovitost nacházela na území tohoto členského státu.
 (1) Úř. věst. C 92, 12.4.2008.


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/15
 Žaloba podaná dne 19. července 2007 – Zhejiang Harmonic Hardware Products v. Rada
 (Věc T-274/07)
 (2007/C 223/24)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Zhejiang Harmonic Hardware Products Co. Ltd (Zhejiang, Čína) (zástupce: R. MacLean, solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit články 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 452/2007 ze dne 23. dubna 2007 v rozsahu, v jakém se použijí ve vztahu k žalobkyni; a
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která vyrábí žehlící prkna a jejich základní součásti v Čínské lidové republice, se domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 452/2007 ze dne 23. dubna 2007 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky a Ukrajiny (1) v rozsahu, v jakém se tato opatření použijí ve vztahu k ní.
 Na podporu své žaloby žalobkyně zaprvé uplatňuje, že orgány Společenství porušily čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) základního nařízení (2), jelikož Komise předložila Radě návrh na opatření proti dumpingu na základě nesprávného zjištění, že žalobkyně nesplnila kritéria uvedená v čl. 2 odst. 7 písm. c), aby byla považována jako působící v podmínkách tržního hospodářství.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že orgány Společenství porušily čl. 20 odst. 4 a 5 základního nařízení a její právo být vyslechnuta, jelikož žalobkyni bylo poskytnuto pouze šest dní na to, aby odpověděla na upravený dopis Komise poskytující konečné informace.
 Zatřetí žalobkyně uvádí, že orgány Společenství porušily článek 8 základního nařízení tím, že řádně nezohlednily cenové závazky nabídnuté žalobkyní.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že orgány Společenství porušily čl. 5 odst. 2 písm. a) základního nařízení tím, že neposkytly informace o totožnosti žadatele, který zahájil šetření vedoucí k napadenému nařízení.
 (1) Úř. věst. 2007, L 109, s. 12.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/41
 Žaloba podaná dne 31. května 2014 – Yavorskaya v. Rada a další
 (Věc T-405/14)
 2014/C 261/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Elena Yavorskaya (Moskva, Rusko) (zástupci: D. Grisay, C. Hartman a Y. G. Georgiades, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie, Evropská komise, Evropská centrální banka (ECB) a Euroskupina, zastoupená Radou Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil tuto žalobu, kterou se uplatňují nároky z mimosmluvní odpovědnosti opírající se o článek 340 Smlouvy o fungování Evropské unie, za přípustnou;
 —
 prohlásil žalobu za opodstatněnou, neboť opatření, která byla – pokud jde o obstavení bankovních účtů – různými orgány Evropské unie uložena Kyperské republice, dostatečně kvalifikovaným způsobem porušují základní zásady práva Evropské unie, které jednotlivcům přiznávají práva, což představuje porušení povinnosti ve smyslu článku 340 SFEU;
 —
 určil, že jednání Evropské unie představuje vážné a kvalifikované porušení povinnosti, které vedlo k tomu, že žalobkyně utrpěla škodu odhadovanou s veškerými výhradami na částku 3 2 99 855,45 EUR, s tím, že tato částka může v průběhu řízení klesnout či stoupnout zejména pokud jde o případně dlužné úroky a poplatky;
 —
 uložil Evropské unii zaplacení výše uvedených částek;
 —
 dále uložil Evropské unii náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející z mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie a zejména z porušení vlastnického práva a zásady zákazu diskriminace.
 Opatření, která byla Kyperské republice uložena Evropskou unií, totiž vedla k zablokování účtů žalobkyně u Laïki Bank, aniž by před tím žalobkyně obdržela spravedlivé odškodnění.
 Evropská unie tím zjevně a nepřiměřeně porušila vlastnické právo žalobkyně a -vzhledem k tomu, že na základě evropských opatření uložených kyperským orgánům byly garantovány pouze vklady ve výši nižší než 1 00 000 EUR – zásadu zákazu diskriminace.


text:
 6.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 70/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu (Portugalsko) dne 5. prosince 2016 – João Ventura Ramos v. Fundo de Garantia Salarial
 (Věc C-627/16)
 (2017/C 070/13)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: João Ventura Ramos
 Žalovaný: Fundo de Garantia Salarial
 Předběžné otázky
 1)
 Je prekluzívní lhůta pro na podání žádosti o zaplacení dlužných mzdových pohledávek záruční institucí ve smyslu článku 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES (1) ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele pro zaměstnance výhodnější, než je zaručené vyplacení takových mzdových pohledávek jen pokud je žádost podána záruční instituci ve lhůtě jednoho roku ode dne následujícího po dni ukončení pracovní smlouvy, nebo by bylo výhodnější, kdyby se lhůtě počítala ode dne zahájení řízení o platební neschopnosti, když záruční instituce garantuje vyplacení takových pohledávek zaměstnance, které se staly splatnými během šesti měsíců před zahájením uvedeného řízení?
 2)
 Pokud zaměstnanec nedodržel lhůtu z důvodů, za které neodpovídá, musí právní předpisy členských států podle článku 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 stanovit dodatečnou lhůtu pro podání žádosti, pokud zaměstnanec prokáže, že není odpovědný za nedodržení prekluzívní lhůty?
 (1) Úř. vest. 2008, L 283, s. 36.


text:
 8.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/33
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 23. dubna 2015 – Bensai v. Komise
 (Věc F-131/14) (1)
 („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec - Plat - Výplatní páska - Potvrzující povaha - Nesplnění požadavků postupu před zahájením soudního řízení - Reforma služebního řádu úředníků - Prodloužení pracovní doby bez přizpůsobení platu - Neexistence vlivu na potvrzující povahu výplatní pásky - Nerovné zacházení mezi smluvními a místními zaměstnanci - Článek 81 jednacího řádu“)
 (2015/C 190/38)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: David Bensai (Müllendorf, Lucembursko) (zástupkyně: A. Salerno, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, že plat žalobce, který je smluvním zaměstnancem, nebude zvýšen poté, co byla v důsledku vstupu nového služebního řádu v platnost dne 1. ledna 2014 prodloužena týdenní pracovní doba na 40 hodin.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná a v každém případě zamítá jako zjevně neopodstatněná.
 2)
 David Bensai ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 7, 12.1.2015, s. 61.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Roma dne 27. března 2006 – Leasys SpA v. Agenzia Entrate Ufficio Roma 7
 (Věc C-165/06)
 (2006/C 154/14)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Leasys SpA.
 Žalovaný: Agenzia Entrate Ufficio Roma 7
 Předběžná otázka
 Musí být článek 33 směrnice 77/388/EHS (1) (ve znění směrnice 91/680/EHS (2)) vykládán tak, že zakazuje uložení takové daně, jakou je IRAP, z čisté hodnoty výroby vytvořené pravidelným provozováním samostatné výdělečné činnosti, jejímž předmětem je výroba nebo obchod se zbožím nebo poskytování služeb?
 (1) Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1; Zvl. vyd. 09/001, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 376, 31.12.1991. s. 1; Zvl. vyd. 09/001, s.160.


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte Suprema di Cassazione (Itálie) dne 31. srpna 2010 — Banca Antoniana Popolare Veneta spa, sloučená s Banca Nazionale dell’Agricoltura spa v. Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 (Věc C-427/10)
 ()
 (2010/C 288/44)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte Suprema di Cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Banca Antoniana Popolare Veneta spa, sloučená s Banca Nazionale dell’Agricoltura spa
 Odpůrci: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Předběžné otázky
 1)
 Brání zásady účinnosti, zákazu diskriminace a daňové neutrality v oblasti daně z přidané hodnoty vnitrostátní právní úpravě nebo praxi, které obnovují nárok pořizovatele zboží/příjemce služeb na vrácení neprávem odvedené DPH jako nárok na vrácení objektivního plnění bez právního důvodu podle obecného práva na rozdíl od nároku uplatňovaného hlavním dlužníkem (dodavatele nebo poskytovatele služby), přičemž prvně jmenovaný má lhůtu značně delší než druhý jmenovaný, takže žádost prvně jmenovaného podaná v době, kdy lhůta pro druhého jmenovaného již uplynula, může vést k tomu, že druhému jmenovanému je uložena povinnost vrátit DPH, aniž by mohl žádat o vrácení daně od daňové správy, přičemž toto platí bez stanovení jakéhokoli propojovacího nástroje k předcházení sporům nebo rozporům mezi řízeními, která byla nebo budou zahájena před různými soudy?
 2)
 Bez ohledu na výše uvedenou situaci, je s výše zmíněnými zásadami slučitelná vnitrostátní praxe nebo judikatura umožňující vydání rozsudku o vrácení k tíži dodavatele/poskytovatele služby ve prospěch pořizovatele zboží/příjemce služeb, který nepodal žalobu na vrácení k jinému soudu ve lhůtách, které jsou mu uloženy, ve víře v takový výklad judikatury, následovaný správní praxí, podle něhož transakce podléhala DPH?


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/55
 Žaloba podaná dne 30. ledna 2009 – Faria v. OHIM
 (Věc F-7/09)
 (2009/C 69/122)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Marie-Hélène Faria (Muchamiel, Španělsko) (zástupce: L. Levi, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Předmět a popis sporu
 Návrh na zrušení hodnotící zprávy za období od 1. října 2006 do 30. září 2007, jakož i to, aby žalovanému byla uložena náhrada škod vzniklých žalobkyni.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit hodnotící zprávu za období od 1. října 2006 do 30. září 2007,
 —
 pokud je to nutné, zrušit rozhodnutí ze dne 17. října 2008, kterým se zamítá stížnost podaná žalobkyní,
 —
 uložit žalovanému náhradu vzniklé nemajetkové újmy odhadnuté ex aequo et bono na 100 000 eur,
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


text:
 2.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/19
 Žaloba podaná dne 4. května 2011 — Stichting Greenpeace Nederland a PAN Europe v. Komise
 (Věc T-232/11)
 2011/C 194/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Stichting Greenpeace Nederland (Amsterodam, Nizozemí) a Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání
 —
 určit, že rozhodnutí Komise ze dne 1. března 2011 (Ares (2011)223668) je v rozporu s nařízením (ES) č. 1367/2006 (1);
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 1. března 2011 (Ares (2011)223668);
 —
 uložit Komisi, aby ve lhůtě stanovené Tribunálem posoudila opodstatněnost žádosti o vnitřní přezkum ze dne 20. prosince 2010;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.
 1)
 V rámci prvního žalobního důvodu žalobci tvrdí, že žalovaná byla povinna provést na základě jejich žádosti vnitřní přezkum směrnice 2010/77/EU (2), jelikož uvedená směrnice není obecně závazným aktem, jak uvedla žalovaná, ale je aktem obsahujícím konkrétní a individuální rozhodnutí na základě individuálních žádostí dotčených výrobců.
 2)
 V rámci druhého žalobního důvodu žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s nařízením (ES) č. 1367/2006, jelikož směrnice 2010/77/EU obsahuje několik individuálních správních aktů, kterými se rozhoduje o individuálních žádostech. Jelikož uvedená směrnice nebyla přijata Komisí jakožto zákonodárným orgánem, je dále třeba v rámci této směrnice zajistit přístup k právní ochraně.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).
 (2) Směrnice Komise 2010/77/EU ze dne 10. listopadu 2010, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS, pokud jde o data konce platnosti zařazení určitých účinných látek do přílohy I (Úř. věst. L 293, s. 48).


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/38
 Žaloba podaná dne 25. listopadu 2013 — The Tea Board v. OHIM — Delta Lingerie (Darjeeling)
 (Věc T-627/13)
 2014/C 45/67
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Tea Board (Kalkata, Indie) (zástupce: A. Nordemann, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Delta Lingerie (Cachan, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2013 vydané ve věci R 1387/2012-2,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Darjeeling“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 25, 35 a 38 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 468 521
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: kolektivní slovní ochranná známka Společenství „DARJEELING“ zapsaná pod č. 4 325 718 pro výrobky zařazené do třídy 30, kolektivní obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „DARJEELING“ zapsaná pod č. 8 674 327
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/24
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. září 2011 ThyssenKrupp AG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Komise
 (Věc C-506/11 P)
 2011/C 347/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ThyssenKrupp AG (zástupci: M. Klusmann a S. Thomas, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011 ve spojených věcech T-144/07, T-147/07, T-148/07, T-149/07, T-150/07 a T-154/07 (ThyssenKrupp Liften Ascenseurs a další v. Evropská komise) v plném rozsahu, pokud zamítá žalobu a pokud se týká účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek;
 —
 podpůrně přiměřeně dále snížit pokutu uloženou účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek v článku 2 napadeného rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. února 2007;
 —
 dále podpůrně vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) vytýká nepříslušnost Komise, porušení podstatných formálních předpisů, porušení Smlouvy ES resp. SFEU a právních norem, které je třeba použít při provádění těchto smluv jakož i zneužití pravomocí a porušení základních práv v rámci sedmi důvodů kasačního opravného prostředku:
 Zaprvé navrhovatelka vytýká, že Tribunál nesprávně potvrdil příslušnost Komise k provedení řízení. Zastává názor, že Tribunál měl prohlásit rozhodnutí Komise za neplatné z důvodu nepoužitelnosti článku 101 SFEU (bývalý článek 81 ES) z důvodu neexistence mezistátního významu vytýkaných lokálních porušení práv. I kdyby Tribunál prohlásil článek 101 SFEU za použitelný, měl zohlednit, že s příslušností Komise se neslučuje každopádně systém souběžných příslušností podle oznámení ESHS založený nařízením č. 1/2003 (1). Konečně Tribunál nezohlednil, že dodatečné zahájení řízení Komisí představuje porušení zásady určitosti a zákonnosti v souvislosti s tresty, chráněné základními právy.
 Zadruhé Tribunál opominul, že se zde jedná o porušení zásady ne bis in idem, neboť Komise nezohlednila rozhodnutí o amnestii vydaná vnitrostátními kartelovými orgány před zahájením řízení ve prospěch navrhovatelky.
 Zatřetí vytýká navrhovatelka, že Tribunál nesprávně potvrzuje rozhodnutí Komise o solidární odpovědnosti navrhovatelky s jejími dceřinými společnostmi. Sama navrhovatelka se nesporně na porušení práva nepodílela. Přičtení cizího jednání na základě nesprávné premisy odpovědnosti hospodářské jednotky odporuje zásada osobní odpovědnosti v oblasti sankcí, zásada in dubio pro reo a právo na spravedlivý proces.
 Začtvrté Tribunál nesprávně opominul, že potvrzení odpovědnosti navrhovatelky jakožto solidární dlužnice porušuje zásadu osobní odpovědnosti. Podpůrně navrhovatelka vytýká, že Tribunál nesprávně potvrdil rozhodnutí Komise ohledně chybějících podílů na odpovědnosti ve vnitřním vztahu a rozsudek je tudíž stižen nedostatkem odůvodnění.
 Zapáté vytýká navrhovatelka, že Tribunál porušil ve svém rozsudku povinnost komplexního přezkumu, která mu přísluší, a to tím, že dostatečně nepřezkoumal nepřiměřenost stanovení výchozí částky, násobícího koeficientu z titulu odrazení ani nedostatečné ohodnocení spolupráce navrhovatelky s Komisí a tím porušil základní právo na spravedlivý proces a v něm spočívající záruku právní ochrany. Každopádně je rozsudek stižen nedostatkem odůvodnění v rozsahu, v němž potvrzuje několikanásobné uložení pokuty, které je v rozporu s praxí rozhodování Komise.
 Zašesté je vytýkáno porušení zásady proporcionality a rovného zacházení ohledně stanovení výchozí částky pro porušení týkající se Německa, neboť do stanovení výchozí částky byly zahrnuty uzavřené obraty, ačkoli tomu odporovaly naléhavé důvody. Tribunál provedl vůči společnosti Schindler v tomto ohledu dostatečně diferencované odůvodnění, avšak vůči navrhovatelce toto rozlišení protiprávně neprovedl.
 Zasedmé je vytýkáno nesprávné stanovení výchozí částky i ohledně stanovení pokuty pro nizozemský trh, jehož objem byl zohledněn v plné výši navzdory nízkému riziku kartelů.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy Text s významem pro EHP (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. listopadu 2010 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-47/09) (1)
 (Sbližování právních předpisů - Kakaové a čokoládové výrobky - Označování - Doplnění slova „čistá“ nebo výrazu „čistá čokoláda“ na etiketu některých výrobků)
 2011/C 30/02
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a D. Nardi, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, P. Gentili, avvocato dello Stato)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě (Úř. věst. L 197, s. 9; Zvl. vyd. 13/26, s. 431) a čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (Úř. věst. L 109, s. 29; Zvl. vyd. 15/05, s. 75) — Označování čokoládových výrobků — Doplnění slova „puro“ nebo výrazu „cioccolato puro“ na etiketu čokoládových výrobků, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo.
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že stanovila možnost doplnit přídavným jménem „čistá“ prodejní název čokoládových výrobků, které neobsahují jiné rostlinné tuky než kakaové máslo, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají jednak z čl. 3 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/36/ES ze dne 23. června 2000 o kakaových a čokoládových výrobcích určených k lidské spotřebě, a jednak z čl. 3 odst. 1 uvedené směrnice ve spojení s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/18
 Žaloba podaná dne 13. května 2011 — FairWild Foundation v. OHIM — Wild (FAIRWILD)
 (Věc T-247/11)
 2011/C 238/33
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: FairWild Foundation (Weinfelden, Švýcarsko) (zástupci: P. Neuwald a S. Müller, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Rudolf Wild GmbH & Co. KG (Eppelheim, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. března 2011 ve věci R 1014/2010-1;
 —
 zamítl námitky proti zápisu mezinárodní známky č. 950 962„FAIRWILD“;
 —
 uložil žalovanému a osobě podávající námitky náhradu nákladů řízení včetně nákladů vynaložených žalobkyní v řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „FAIRWILD“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 5, 29 a 30 — mezinárodní zápis č. 950 962
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Rudolf Wild GmbH & Co. KG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Společenství „WILD“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 9, 29, 30 a 32
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitce se částečně vyhovuje.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Rozhodnutí námitkového oddělení se částečně zrušuje.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, jelikož měl odvolací senát neprávem za to, že mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny. Žalobkyně napadá skutečnost, že odvolací senát měl zaprvé nesprávně za to, že významový obsah ochranné známky „WILD“ je znám jen německy a anglicky mluvícím kruhům, a že zadruhé vycházel z toho, že tento pojem není ve vztahu k výrobkům, na něž se vztahuje namítaná ochranná známka, popisný. Na tomto základě odvolací senát právně nesprávně přiznal namítané známce rozlišovací způsobilost a uznal průměrnou podobnost označení s tím důsledkem, že došlo k posouzení na sebe vzájemně působících faktorů nebezpečí záměny v neprospěch žalobkyně.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/20
 Usnesení Soudního dvora ze dne 27. června 2012 — Fuchshuber Agrarhandel GmbH v. Evropská komise
 (Věc C-491/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Společná zemědělská politika - Koupě kukuřice od maďarského intervenčního orgánu - Nedostatečné zásoby - Údajné nesplnění povinností kontroly ze strany Komise - Mimosmluvní odpovědnost)
 2012/C 366/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fuchshuber Agrarhandel GmbH (zástupce: G. Lehner, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen a D. Triantafyllou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) ze dne 21. července 2011 — Fuchshuber Agrarhandel v. Komise (T-451/10), kterým Tribunál zamítl žalobu na náhradu škody směřující k získání náhrady škody údajně utrpěné tím, že Komise neprovedla kontrolu podmínek provádění stálého nabídkového řízení na další prodej obilovin na trhu Společenství, v daném případě kukuřice držené maďarským intervenčním orgánem, jako zjevně postrádající právní základ
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Fuchshuber Agrarhandel GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 13, 14.1.2012.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. května 2008 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 28. února 2008 ve věci T-215/06, American Clothing Associates v. OHIM
 (Věc C-208/08 P)
 (2008/C 209/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: American Clothing Associates SA
 Návrhová žádání navrhovatele
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. února 2008 ve věci T-215/06 v rozsahu, v němž měl za to, že čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce Společenství (1) se nepoužije na ochranné známky pro služby;
 —
 uložit American Clothing Associates SA náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel vznáší jediný důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce ve spojení s článkem 6 ter Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví ze dne 20. března 1883, ve znění změn a doplňků (2). V rozporu s tím, co rozhodl Soud, se tento posledně uvedený článek, na který odkazuje čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení o ochranné známce Společenství, použije totiž bez rozdílu na ochranné známky pro výrobky a na ochranné známky pro služby.
 V tomto ohledu navrhovatel zaprvé uvádí, že Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když vyložil článek 6 ter Pařížské úmluvy doslovným způsobem a mimo kontextu, aniž by vzal v úvahu duch tohoto ustanovení a obecněji duch úmluvy, která od své revize provedené Lisabonským aktem ze dne 31. října 1958 ukládá rozšíření působnosti všech ustanovení týkajících se továrních a obchodních ochranných známek na ochranné známky pro služby, s výjimkou některých ustanovení, která nejsou použitelná v projednávaném případě.
 Navrhovatel poukazuje zadruhé na to, že samotný zákonodárce Společenství zpochybňuje, že by bylo třeba rozlišovat ochranné známky pro výrobky a ochranné známky pro služby, neboť článek 29 nařízení o ochranné známce, který provádí článek 4 A Pařížské úmluvy týkající se práva přednosti, výslovně zmiňuje služby, na které se vztahuje přihláška ochranné známky.
 Zatřetí uvádí, že v rozporu s tím, co rozhodl Soud v napadeném rozsudku, musí být článek 16 Smlouvy o známkovém právu, sjednané v Ženevě dne 27. října 1994, vykládán v tom smyslu, že objasňuje působnost Pařížské úmluvy, aniž by přesto rozšiřoval její působnost na situace, které Pařížská úmluva vylučuje ve svém současném znění.
 Konečně navrhovatel zdůrazňuje, že v novějším rozsudku samotný Soudní dvůr připustil, přinejmenším konkludentně, že Pařížská úmluva stanoví rovné zacházení s ochrannými známkami pro výrobky a ochrannými známkami pro služby.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Sbírka smluv Spojených národů, svazek 828, č. 11847, s. 108.


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. ledna 2014 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) vydanému dne 5. listopadu 2013 ve věci T-512/09: Rusal Armenal ZAO v. Rada Evropské unie
 (Věc C-21/14 P)
 2014/C 61/11
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: J. Brakeland, M. França a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Rusal Armenal ZAO, Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu (druhého rozšířeného senátu) ze dne 5. listopadu 2013, oznámený Komisi dne 6. listopadu 2013, ve věci T-512/09, Rusal Armenal ZAO v. Rada
 —
 zamítl první žalobní důvod uplatněný v prvním stupni jako právně neopodstatněný;
 —
 vrátil věc zpět Tribunálu, aby rozhodl o zbývajících žalobních důvodech;
 —
 rozhodl, že o nákladech řízení v obou stupních bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že napadený rozsudek je třeba zrušit z následujících důvodů:
 Zaprvé, Tribunál rozhodl ultra petita.
 Zadruhé, Tribunál nesprávně vyložil čl. 2 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1), ve znění platném v době, kdy bylo napadené nařízení přijato, a záměr zákonodárce Společenství, ve smyslu judikatury vycházející z rozsudku Nakajima (2), když přijímal toto ustanovení.
 Zatřetí, Tribunál porušil zásadu práva Společenství o institucionální rovnováze.
 (1) Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45.
 (2) Rozsudek ze dne 7. května 1991, Nakajima v. Rada, C-69/89, Recueil, s. I-2069, body 28 až 32; citovaný v rozsudku ze dne 23. listopadu 1999, Portugalsko v. Rada, C-149/96, Recueil, s. I-8395, bod 49; rovněž viz rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Petrotub a Republica v. Rada, C-76/00 P, Recueil, s. I-79, body 53 až 56.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/50
 Žaloba podaná dne 20. února 2015 – ZZ v. ESVČ
 (Věc F-30/15)
 (2015/C 146/70)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí přijatého v rámci provádění zrušujícího rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 26. února 2014, vydaného ve věci F-53/13, Diamantopoulos v. ESVČ, nepovýšit žalobce do platové třídy AD12 v rámci povyšovacího řízení 2012, a návrh na náhradu údajně utrpěné nemajetkové a majetkové újmy.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Prohlásit za protiprávní rozhodnutí ze dne 29. dubna 2014 nepovýšit žalobce do platové třídy AD12 v rámci povyšovacího řízení 2012;
 —
 uložil žalované zaplatit žalobci náhradu ve výši 25 000 eur;
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/25
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 17. prosince 2008 – Portela v. Komise
 (Věc T-137/07) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Uvádění vadných digitálních teploměrů s označením ‚CE‘ na trh - Nečinnost Komise - Příčinná souvislost - Žaloba částečně zjevně nepřípustná a částečně bez právního základu“)
 (2009/C 55/46)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda, (Queluz, Portugalsko) (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Guerra e Andrade a B. Schima, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh směřující k uložení Komisi, aby jednala v souladu s článkem 14a směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. července 1993 o zdravotnických prostředcích (Úř. věst. L 169, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 82), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/79/ES ze dne 27. října 1998 o diagnostických zdravotních pomůckách in vitro (Úř. věst. L 331, s. 1, Zvl. vyd. 13/21, s. 319) a prostřednictvím Spolkové republiky Německo nařídila certifikační společnosti TÜV Rheinland Product Safety GmbH uplatnit ve prospěch žalobkyně povinné pojištění odpovědnosti za škodu stanovené v bodě 6 přílohy XI směrnice 93/42, které tato společnost uzavřela, a v případě nemožnosti nahradit vzniklou škodu na základe hlavního návrhu, podpůrně návrh směřující k získání náhrady škody způsobené žalobkyni z důvodu různých opomenutí ze strany Komise
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Portela – Comércio de artigos ortopédicos e hospitalares, Lda se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG v. Swingward Ltd, a Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG v. Dowelhurst Ltd, a Glaxo Group Ltd v. Swingward Ltd, a Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd v. Dowelhurst Ltd, a SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd v. Dowelhurst Ltd, a Eli Lilly and Co. v. Dowelhurst Ltd
 (Věc C-348/04) (1)
 (Průmyslové a obchodní vlastnictví - Právo ochranných známek - Farmaceutické výrobky - Paralelní dovoz - Přebalení výrobku označeného ochrannou známkou)
 (2007/C 96/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG, Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd, SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd, Eli Lilly and Co.
 Žalované: Swingward Ltd, Dowelhurst Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Court of Appeal – Volný pohyb zboží – Užívání ochranné známky paralelním dovozcem farmaceutického výrobku – Úprava balení – Podmínky uvedení na trh stanovené rozsudkem Soudního dvora ve spojených věcech C-247/093, C-429/93 a C-436/93, Bristol-Myers Squibb c v. Paranova – Výklad
 Výrok
 1)
 Článek 7 odst. 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, musí být vykládán v tom smyslu, že majitel ochranné známky může legitimně podat námitky proti dalšímu uvádění na trh farmaceutického výrobku dovezeného z jiného členského státu v jeho vnitřním a vnějším původním balení opatřeném dodatečným vnějším označením, které na něj umístil dovozce, ledaže by
 —
 bylo prokázáno, že využití práva z ochranné známky jejím majitelem za účelem podání námitek proti uvádění přeznačeného výrobku pod touto ochrannou známkou na trh by přispělo k umělému rozdělení trhů mezi členské státy;
 —
 bylo prokázáno, že nové označení nemůže ovlivnit původní stav výrobku obsaženého v obalu;
 —
 na obalu byl jasně uveden původce nového označení výrobku a jméno jeho výrobce;
 —
 vzhled přeznačeného výrobku nebyl takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky nebo jejího majitele; označení tak nesmí být vadné, nízké kvality nebo neúhledné, a
 —
 dovozce podal majiteli ochranné známky oznámení před uvedením přeznačeného výrobku do prodeje a poskytl mu na jeho žádost vzorek tohoto výrobku.
 2)
 Podmínka, podle které přebalení farmaceutického výrobku prostřednictvím jeho nového obalu a nového umístění ochranné známky na tento obal nebo umístěním označení na obal obsahující tento výrobek je nezbytné pro jeho další uvádění na trh v členském státě dovozu, jakožto jedna z podmínek, které, jsou-li splněny, brání majiteli ochranné známky v souladu s čl. 7 odst. 2 směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru, podat námitky proti uvedenému uvádění na trh, se vztahuje pouze na přebalení, a nikoliv na způsob nebo styl, kterým je prováděno.
 3)
 Podmínka, podle které nesmí být vzhled přebaleného výrobku takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky a jejího majitele, jakožto podmínka nezbytná pro to, aby posledně jmenovaný nemohl na základě čl. 7 odst. 2 směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru legitimně podat námitky proti dalšímu uvádění farmaceutického výrobku na trh, jestliže paralelní dovozce výrobek přebalil tak, že jej buď nově opatřil ochrannou známkou, nebo na obal obsahující výrobek umístil označení, není omezena na případy, kdy je přebalení vadné, nízké kvality nebo neúhledné.
 4)
 Otázka, zda skutečnost, že paralelní dovozce:
 —
 neumístí ochrannou známku na nový vnější obal výrobku (odstranění), nebo
 —
 umístí na tento obal vlastní logo nebo použije styl nebo „podnikovou,úpravu“, nebo úpravu, kterou užívá pro řadu rozdílných výrobků (společné označování), nebo
 —
 umístí na uvedený obal dodatečné označení způsobem, kterým se zcela nebo zčásti zakryje ochranná známka jejího majitele, nebo
 —
 neuvede na dodatečném označení, že dotčená ochranná známka je ve vlastnictví jejího majitele, nebo
 —
 natiskne jméno paralelního dovozce velkými písmeny,
 je takové povahy, že by mohla poškodit dobré jméno ochranné známky, je skutkovou otázkou, jejíž posouzení přísluší vnitrostátnímu soudu s ohledem na okolnosti vlastní každé věci.
 5)
 V takových situacích, jaké jsou předmětem sporů v původním řízení, přísluší paralelním dovozcům prokázat existenci podmínek, podle nichž:
 —
 využití práva z ochranné známky jejím majitelem za účelem podání námitek proti uvádění přebalených výrobků pod touto ochrannou známkou na trh by přispělo k umělému rozdělení trhů mezi členské státy;
 —
 přebalení nemůže ovlivnit původní stav výrobku obsaženého v obalu;
 —
 původce přebalení výrobku a jméno jeho výrobce jsou jasně uvedeny na novém obalu;
 —
 vzhled přebaleného výrobku nesmí být takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky a jejího majitele; přebalení tak nesmí být vadné, nízké kvality nebo neúhledné;
 —
 dovozce musí podat majiteli ochranné známky oznámení před uvedením přebaleného výrobku do prodeje a poskytnout mu na jeho žádost vzorek přebaleného výrobku,
 a které, jsou-li splněny, brání majiteli ochranné známky legitimně podat námitky proti dalšímu uvádění přebaleného farmaceutického výrobku na trh.
 Pokud jde o podmínku, podle které je nutné prokázat, že přebalení nemůže ovlivnit původní stav výrobku obsaženého v obalu, nicméně stačí, že paralelní dovozce podá takové důkazy, na základě kterých se lze důvodně domnívat, že je tato podmínka splněna. Totéž a fortiori platí pro podmínku, podle níž vzhled přebaleného výrobku nesmí být takový, že by mohl poškodit dobré jméno ochranné známky nebo jejího majitele. Jestliže dovozce předloží takový důkaz prima facie, pokud jde o tuto poslední podmínku, bude popřípadě příslušet majiteli ochranné známky, který má nejlepší předpoklady pro posouzení, zda balení může poškodit jeho dobré jméno nebo dobré jméno ochranné známky, aby prokázal, že jeho dobré jméno nebo jméno ochranné známky bylo poškozeno.
 6)
 Jestliže paralelní dovozce nepodal majiteli ochranné známky předchozí oznámení týkající se přebaleného farmaceutického výrobku, porušuje práva tohoto majitele při každém následném dovozu uvedeného výrobku, dokud nepodá takové oznámení. Sankce za toto porušení musí být nejen přiměřená, ale i dostatečně účinná a musí mít odrazující účinek, aby zajistila plnou účinnost směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru. Vnitrostátní opatření, na základě něhož má majitel ochranné známky v případě takového porušení nárok na finanční náhradu za stejných podmínek jako v případě padělání, se jako takové nejeví být v rozporu se zásadou proporcionality. Nicméně přísluší vnitrostátnímu soudu, aby případ od případu stanovil výši finanční náhrady s přihlédnutím zejména k rozsahu škody způsobené majiteli ochranné známky porušením, kterého se dopustil paralelní dovozce, a za dodržení zásady proporcionality.
 (1) Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — X v. Minister van Financiën
 (Věc C-302/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Článek 43 ES - Motorová vozidla - Používání osobního motorového vozidla v jednom členském státě, je-li toto vozidlo registrováno v jiném členském státě - Zdanění tohoto vozidla v prvně jmenovaném členském státě při jeho prvním použití v tuzemské silniční síti a v druhém členském státě při jeho registraci - Vozidlo používané dotyčným občanem jak pro soukromou potřebu, tak k dojíždění z členského státu původu občana na pracoviště nacházející se v prvně jmenovaném členském státě)
 2014/C 39/09
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Žalovaný: Minister van Financiën
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad článků 21, 45, 49 a 56 SFEU — Vnitrostátní právní úprava ukládající daň za registraci motorového vozidla při jeho prvním použití na vnitrostátních komunikacích — Daň, kterou je povinna zaplatit osoba s bydlištěm ve dvou členských státech, mezi nimiž je dotčený členský stát, a která v nich trvale používá své vozidlo — Vozidlo registrované v jiném členském státě — Výkon daňových pravomocí oběma členskými státy
 Výrok
 Článek 43 ES musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která při prvním použití v tuzemské silniční síti podrobuje dani motorové vozidlo, které bylo registrováno a zdaněno již při registraci v jiném členském státě, je-li toto vozidlo převážně určeno ke skutečnému a trvalému užívání v obou těchto členských státech nebo je tímto způsobem fakticky používáno, za předpokladu, že uvedená daň není diskriminační.
 (1) Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


text:
 8.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. dubna 2015 – Tomana a další v. Rada a Komise
 (Věc T-190/12) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči určitým osobám a subjektům s ohledem na situaci v Zimbabwe - Omezení vstupu na území Unie a průjezdu přes toto území - Zmrazení finančních prostředků - Právní základ - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Základní práva - Proporcionalita“)
 (2015/C 190/11)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Johannes Tomana (Harare, Zimbabwe) a 120 dalších žalobců, jejichž jména a názvy jsou uvedeny v příloze rozsudku (zástupci: původně D. Vaughan, QC, M. Lester, R. Lööf, barristers, a M. O’Kane, solicitor, poté D. Vaughan, M. Lester a R. Lööf)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, M. Veiga a A. Vitro, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis, T. Scharf a E. Georgieva, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. Jenkinson, C. Murrell a M. Holt, zmocněnci, ve spolupráci se S. Lee, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2012/97/SZBP ze dne 17. února 2012, kterým se mění rozhodnutí 2011/101/SZBP o omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 47, s. 50), prováděcího nařízení Komise (EU) č. 151/2012 ze dne 21. února 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 314/2004 o některých omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 49, s. 2), a prováděcího rozhodnutí Rady 2012/124/SZBP ze dne 27. února 2012, kterým se provádí rozhodnutí 2011/101/SZBP o omezujících opatřeních vůči Zimbabwe (Úř. věst. L 54, s. 20), v rozsahu, v němž se týkají žalobců.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Johannes Tomana a 120 dalších žalobců, jejichž jména a názvy jsou uvedeny v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a Evropskou komisí.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/10
 Žaloba podaná dne 11. dubna 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-196/07)
 (2007/C 155/18)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Gippini Fournier, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Španělské království tím, že bez odkladu nezrušilo řadu podmínek uložených rozhodnutím Národní komise pro energii (NKE) (podmínky první až šestá, osmá a sedmnáctá) a prohlášených za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 rozhodnutí Komise ze dne 26. září 2006 (věc COMP/M.4197 – E.ON/Endesa – K(2006)4279 konečné), a tím, že nejpozději do 19. ledna 2007 nezrušilo řadu podmínek uložených ministerským rozhodnutím (pozměněná první, desátá, jedenáctá a patnáctá podmínka) a prohlášených za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2006 (věc č. COMP/M.4197 – E.ON/Endesa – K(2006)7039 konečné), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2 uvedených rozhodnutí.
 —
 Uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Španělské orgány nezrušily řadu podmínek uložených rozhodnutím NKE (podmínky první až šestá, osmá a sedmnáctá) a prohlášených za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 prvního rozhodnutí Komise ze dne 26. září 2006 a nezrušily pozměněné podmínky uložené ministerským rozhodnutím (pozměněná první, desátá, jedenáctá a patnáctá podmínka) a prohlášené za neslučitelné s právem Společenství článkem 1 druhého rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2006.
 První rozhodnutí uložilo Španělskému království povinnost „bez odkladu“ zrušit dotčené podmínky. Ke dni uplynutí lhůty stanovené Komisí pro vyhovění odůvodněnému stanovisku uplynulo téměř šest měsíců od oznámení prvního rozhodnutí, takže je zjevné, že Španělské království nesplnilo povinnost uloženou článkem 2 „bez odkladu“.
 Lhůta pro dosažení souladu s druhým rozhodnutím Komise uplynula dne 19. ledna 2007, aniž by Španělské království zrušilo podmínky prohlášené uvedeným rozhodnutím za neslučitelné s právem Společenství.
 Z výše uvedeného vyplývá, že Španělské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 2 prvního rozhodnutí Komise a z článku 2 druhého rozhodnutí Komise.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/56
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2005 – Merglova v. Komise
 (Věc F-129/05)
 (2006/C 60/104)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Eva Merglova (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, Y. Minatchy, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že žaloba je přípustná;
 —
 zrušit rozhodnutí AIPN ze dne 15. září 2005, kterým se zamítá stížnost žalobkyně;
 —
 rozhodnout o změně platové třídy žalobkyně na platovou třídu C*3 nebo C*2 a to se zpětnou účinností k 1. květnu 2004;
 —
 podpůrně požadovat, aby Komise uznala žalobkyni za způsobilou k povýšení do platové třídy C*3 nebo C*2 při dalším povyšování a nahradila škodu, která vznikla žalobkyni tím, že nebyla zařazena do platové třídy C*2 nebo C*3 od 1. května 2004;
 —
 v každém případě uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je úřednicí Komise, a která byla přijata po změně služebního řádu, avšak na seznam kandidátů zveřejněného výběrového řízení byla zapsána před uvedenou změnou, se dovolává protiprávnosti článku 2 přílohy XIII služebního řádu, podle kterého byla zařazena do platové třídy C*1 platového stupně 2.
 Žalobkyně uplatňuje na podporu své námitky protiprávnosti nejprve existenci porušení zásady rovnocennosti mezi starou a novou strukturou služebního postupu, zásady, které je věnován článek 6 služebního řádu. Služební postup žalobkyně je totiž jejím zařazením do platové třídy C*1 zpomalen.
 Žalobkyně má rovněž za to, že se stala obětí porušení zásady rovného zacházení vzhledem ke svým kolegům platové třídy C4 nebo C5, kteří byly povýšeni před 1. květnem 2004.
 Konečně se žalobkyně opírá o porušení legitimního očekávání, které měla ohledně skutečnosti, že nová struktura služebního postupu nebude mít za následek zhoršení jejích pracovních podmínek, o porušení svých nabytých práv, jakož i o existenci zneužití pravomoci.


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. října 2010 — Komise v. Gal-Or
 (Věc T-136/09) (1)
 (Rozhodčí doložka - Smlouva o poskytnutí finanční podpory uzavřená v rámci specifického programu technologického výzkumu a vývoje v odvětví nejaderné energie - Nedodržení smlouvy - Vrácení vyplacených částek - Úroky z prodlení - Řízení bez účasti žalovaného)
 2010/C 317/54
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. M. Rouchaud-Joët a F. Mirza, zmocněnci, ve spolupráci původně s B. Katan a M. van der Woude, advokáty, poté s B. Katan)
 Žalovaný: Benjamin Gal-Or (Jupiter, Florida, Spojené státy)
 Předmět věci
 Žaloba založená na rozhodčí doložce směřující k tomu, aby Benjaminu Gal-Orovi byla uložena povinnost vrátit částku 205 611 eur, kterou mu Komise vyplatila v rámci smlouvy IN/0042/97, zvýšenou o úroky z prodlení, jakož i zaplacení úroků z prodlení z částky 9 231,25 eur, která představuje náklady řízení vynaložené Benjaminem Gal-Orem v řízení proti Komisi před nizozemskými soudy
 Výrok rozsudku
 1)
 Benjaminu Gal-Orovi se ukládá, aby Evropské komisi zaplatil částku 205 611 eur jako jistinu, zvýšenou o úroky se sazbou ve výši:
 —
 2,75 % od 2. března 2003;
 —
 2,50 % od 7. března 2003;
 —
 2,00 % od 6. června 2003;
 —
 2,25 % od 6. prosince 2005;
 —
 2,50 % od 8. března 2006;
 —
 2,75 % od 15. června 2006;
 —
 3,00 % od 9. srpna 2006;
 —
 3,25 % od 11. října 2006;
 —
 3,50 % od 13. prosince 2006;
 —
 3,75 % od 14. března 2007;
 —
 4,00 % od 13. června 2007;
 —
 4,25 % od 9. července 2008;
 —
 3,75 % od 15. října 2008;
 —
 3,25 % od 12. listopadu 2008;
 —
 2,50 % od 10. prosince 2008;
 —
 2,00 % od 21. ledna 2009;
 —
 1,50 % od 11. března 2009;
 —
 1,25 % od 8. dubna 2009;
 —
 1,00 % od 13. května 2009.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Benjaminu Gal-Orovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/20
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. července 2012 Pi-Design AG, Bodum France a Bodum Logistics A/S proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. května 2012 ve věci T-416/10, Yoshida Metal Industry Co. Ltd v. pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-339/12 P)
 2012/C 295/35
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Pi-Design AG, Bodum France, a Bodum Logistics A/S (zástupce: H. Pernez, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Yoshida Metal Industry Co. Ltd
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Navrhovatelky se domáhají, aby Soudní dvůr:
 —
 Zrušil rozsudek Tribunálu
 —
 Zrušil ochrannou známku Společenství 1 372 580
 Podpůrně
 —
 Vrátil věc Tribunálu s příkazem vrátit věc zpět odvolacímu senátu v případě zrušení rozhodnutí odvolacího senátu.
 —
 Nařídil YOSHIDA METAL INDUSTRY CO. LTD. náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelky tvrdí, že napadený rozsudek by měl být zrušen z důvodu, že Tribunál porušil čl. 7 odst. 1 písm. e) bod ii) nařízení o ochranné známce Společenství tím, že uplatnil nesprávná kritéria při určení základních vlastností sporného znaku a tím, že zkreslil důkazy, které mu byly předloženy.


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/11
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2007 – De Smedt v. Komise
 (Věc T-415/06 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Bývalý pomocný zaměstnanec - Žádost o opravu zařazení stanoveného při přijetí do zaměstnání - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2007/C 223/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Elisabeth De Smedt (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupci: L. Vogel a R. Kechiche, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci); Rada Evropské unie (zástupci: M. Arpio Santacruz a I. Sulce, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 19. října 2006, De Smedt v. Komise (F-59/05, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení uvedeného rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Paní Elisabeth De Smedt ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.
 3)
 Rada ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/19
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Inalta Curte de Casație și Justiție — Rumunsko) — Agenția Națională de Administrare Fiscală v. SC Rafinăria Steaua Română SA
 (Věc C-431/12) (1)
 (Daně - Daň z přidané hodnoty - Vrácení nadměrného odpočtu DPH započtením - Zrušení oznámení o započtení - Povinnost zaplatit úroky z prodlení osobě povinné k dani)
 2013/C 367/32
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Inalta Curte de Casație și Justiție
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Agenția Națională de Administrare Fiscală
 Žalovaná: SC Rafinăria Steaua Română SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Inalta Curte de Casație și Justiție — Výklad článku 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vrácení nadměrného odpočtu DPH započtením — Povinnost daňových orgánů zaplatit úroky z prodlení v případě zrušení daňových výměrů soudem
 Výrok
 Článek 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby osoba povinná k dani, která požádala o vrácení přeplatku na dani z přidané hodnoty v důsledku nadměrného odpočtu zaplaceného jako záloha na daň z přidané hodnoty, kterou je povinna odvést, nemohla získat od daňové správy členského státu úroky z prodlení s vrácením přeplatku, které bylo uskutečněno touto správou opožděně, za období platnosti správních aktů, kterými bylo vrácení nadměrného odpočtu vyloučeno a které byly následně zrušeny soudním rozhodnutím.
 (1) Úř. věst. C 399, 22.12.2012.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/47
 Žaloba podaná dne 8. dubna 2010 — Longevity Health Products v. OHIM — Tecnifar (E-PLEX)
 (Věc T-161/10)
 2010/C 148/77
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Longevity Health Products, Inc. (Nassau, Bahamy) (zástupce: J. Korab, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tecnifar — Industria Tecnica Farmaceutica, SA (Lisabon, Portugalsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit žalobu podanou žalobkyní za přípustnou;
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 5. února 2010 ve věci R 662/2009-4 a zamítnout námitky podané další účastnicí řízení před odvolacím senátem ve vztahu k farmaceutickým a veterinárním léčivým přípravkům s výjimkou léčivých přípravků určených k léčbě chorob centrálního nervového systému; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „E-PLEX“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 35
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní označení „EPILEX“ zapsané jako portugalská ochranná známka pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám bylo částečně vyhověno
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně shledal, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny