text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht – Německo) – Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein v. Dr. med. vet. Uta Wree
 (Věc C-422/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Společná zemědělská politika - Režim jednotné platby - Nařízení (ES) č. 73/2009 - Článek 34 odst. 2 písm. a) - Pojem ‚plocha, na kterou lze poskytnout podporu‘ - Plocha rekultivované svrchní vrstvy skládky, jejíž provoz byl uzavřen - Zemědělské využití - Přípustnost“)
 (2015/C 294/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Schleswig-Holsteinisches Oberverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalovaný a odvolatel: Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein
 Žalobkyně a odpůrkyně v odvolacím řízení: Dr. med. vet. Uta Wree
 Výrok
 Článek 34 odst. 2 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003, musí být vykládán v tom smyslu, že plocha, která je svrchní vrstvou skládky nacházející se ve fázi následné péče po uzavření provozu, je „zemědělskou plochou“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud je skutečně využívána jako stálá pastvina.
 (1) Úř. věst. C 304, 19.10.2013.


text:
 18.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 15/19
 Žaloba podaná dne 2. října 2013 — Inclusion Alliance for Europe v. Komise
 (Věc T-539/13)
 2014/C 15/29
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Inclusion Alliance for Europe (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: S. Famiani, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 17. července 2013, kterým Komise požadovala úhradu celkové částky 212 411,89 eur za projekt č. 224482, nazvaný MARE (80 352,07 eur), projekt č. 216820, nazvaný SENIOR (53 138,40 eur) a za projekt č. 225010, nazvaný ECRN (78 231,42 eur); a
 —
 uložil Evropské komisi náhradu vzniklé majetkové a nemajetkové škody ve výši 3 000 000 eur, nebo ve výši, kterou bude třeba určit v průběhu řízení, a dále náhradu nákladů řízení, navýšené o úroky z prodlení, s přihlédnutím k měnové inflaci z přiznaných částek.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Společnost, jež je žalobkyní v této věci, která se účastnila tří projektů schválených v rámci sedmého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace (2007-2013), napadá rozhodnutí Komise, kterým se ukládá povinnost k částečnému navrácení poskytnutých podpor.
 Žalobkyně předkládá na podporu své žaloby osm žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod, vycházející z nepoužitelnosti a neúčinnosti finančních pokynů pro rok 2010 ve vztahu k projektům MARE a SENIOR.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu namítá nedostatek zpětné účinnosti finančních pokynů pro rok 2010, neboť se měly uplatnit pokyny pro rok 2007, které platily při uzavření příslušných smluv.
 2)
 Druhý žalobní důvod, vycházející z toho, že Komise a společnost pověřená auditem upřely žalobkyni právo být vyslechnuta.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise porušila pravidla stanovená v příloze II ke smlouvě, jak z hlediska práva být vyslechnut, tak z hlediska dodržení lhůt k předložení zpráv.
 3)
 Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení zásady spolupráce a vzájemné důvěry Komise vůči žalobkyni, které se konkrétně týká špatného hospodaření a poškozujícího podezírání.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z nejistoty pravidel použitelných na MSP pro účely uznávání výdajů souvisejících s projektem.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise nezdůrazňuje rizika spojená s chybovými mechanismy účetního systému, které mohou vést k odmítnutí uznání veškerých výdajů souvisejících s určitým projektem.
 5)
 Pátý žalobní důvod, vycházející z neuplatnění norem mezinárodní federace účetních a evropských právních předpisů použitelných na audit MSP.
 6)
 Šestý žalobní důvod, vycházející z uznatelnosti výdajů souvisejících s projektem a z neprovedení hodnocení auditu.
 7)
 Sedmý žalobní důvod, vycházející z toho, že společnost pověřená auditem založila své závěry ohledně odmítnutí výdajů převážně na výlučném použití pracovních výkazů.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že auditoři odmítli některé cestovní výlohy, neboť nebyly uvedeny v původním plánovacím dokumentu (Dow), ačkoli je běžné, že pracovní plány projektů jsou každý rok podrobně rozpracovány.
 8)
 Osmý žalobní důvod, vycházející z oprávněného nároku žalobkyně na odměnu za správně vykonané činnosti a z bezdůvodného obohacení Komise.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že výsledky projektů MARE, SENIOR a ECNR byly předány Komisi v předepsaných lhůtách. Komise přijala tyto vynikající dosažené výsledky bez výhrady a evropský komisař odpovědný za daný rezort tyto výsledky schválil a stvrdil podpisem. Vzhledem k vynikající kvalitě odvedené práce byl projekt ECNR prodloužen o dalších šest měsíců. Odmítnutí veškerých výdajů souvisejících s projekty je tak podle názoru žalobkyně v rozporu se zásadou oprávněného nároku na odměnu za vykonanou práci, což vede k bezdůvodnému obohacení Komise.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. září 2008 – Spolková republika Německo (C-75/05 P), Glunz AG, OSB Deutschland GmbH (C-80/05 P) v. Kronofrance SA, Komise Evropských společenství
 (Spojené věci C-75/05 P a C-80/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Rozhodnutí Komise nevznést námitky - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Zúčastněné strany - Regionální podpory velkých investičních plánů - Víceodvětvový rámec z roku 1998)
 (2008/C 285/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Spolková republika Německo (zástupci: W. D. Plessing, C. Schulze-Bahr, zmocněnci, M. Núñez-Müller, Rechtsanwalt) (C-75/05 P), Glunz AG, OSB Deutschland GmbH (zástupce: H.-J. Niemeyer, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Kronofrance SA (zástupci: R. Nierer a L. Gordalla, Rechtsanwälte), Komise Evropských společenství (zástupce: V. Kreuschitz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého rozšířeného senátu) ze dne 1. prosince 2004, Kronofrance v. Komise, podporovaná Glunz AG a OSB Deutschland GmbH (T-27/02), kterým Soud zrušil rozhodnutí Komise SG (2001) D ze dne 25. července 2001 nevznést námitky proti podpoře poskytnuté německými orgány společnosti Glunz AG – Porušení čl. 230 čtvrtého pododstavce ES – Porušení čl. 87 odst. 3 ES – Porušení článku 64 jednacího řádu Soudu
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení týkajících se věci C-75/05 P.
 3)
 Společnostem Glunz AG a OSB Deutschland GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení týkajících se věci C-80/05 P.
 4)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/57
 Žaloba podaná dne 31. března 2010 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-21/10)
 (2010/C 161/92)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Lecce) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá návrh žalobce na náhradu škody vzniklé tím, že žalovaná zaslala oznámení o dluhu ohledně odměn advokáta, který ji zastupoval ve věci T-241/03, advokátovi, který obhajoval žalobce ve výše uvedené věci, a nikoli samotnému žalobci.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit implicitní rozhodnutí o zamítnutí návrhu ze dne 23. února 2009;
 —
 v případě potřeby zrušit akt, nehledě na jeho formu, kterým byla zamítnuta stížnost ze dne 14. září 2009 namířená proti zamítnutí návrhu ze dne 23. února 2009;
 —
 v případě potřeby zrušit přípis ze dne 1. prosince 2009, vyhotovený ve francouzštině, který žalobce obdržel dne 19. ledna 2010, k němuž byl přiložen překlad do italštiny;
 —
 uložit Komisi náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která neprávem vznikla žalobci v důsledku sepsání a zaslání advokátovi, který zastupoval žalobce ve věci T-241/03, oznámení o dluhu ze dne 4. prosince 2006, a povinnost zaplatit žalobci částku 10 000,00 eur, nebo vyšší či nižší částku, kterou bude Tribunál považovat za správnou a spravedlivou;
 —
 uložit Komisi povinnost zaplatit žalobci, počínaje dnem následujícím po doručení návrhu ze dne 23. února 2009 Komisi až do skutečného zaplacení částky 10 000,00 eur, úroky z této částky ve výši 10 % p.a., s roční kapitalizací;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/26
 Žaloba podaná dne 20. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-319/06)
 (2006/C 224/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Enegren a G. Rozet, zmocněnci)
 Žalovaný: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že:
 (1)
 prohlásilo, že ustanovení bodů 1, 2, 8 a 11 čl. 1 odst. 1 zákona ze dne 20. prosince 2002 představují ustanovení politiky, která spadá do „vnitrostátního veřejného pořádku“,
 (2)
 v čl. 1 odst. 1 bodu 3 tohoto zákona úplně neprovedlo ustanovení čl. 3 odst. 1 bodu a) směrnice 96/71/ES (1),
 (3)
 v čl. 7 odst. 1 tohoto zákona uvedlo podmínky, které jsou formulovány tak, že jim chybí jasnost nezbytná pro zajištění právní jistoty,
 (4)
 v článku 8 tohoto zákona uložilo, že dokumenty nezbytné pro kontrolu se mají uchovávat v Lucembursku u mandatáře s bydlištěm tamtéž, stanoveného ad hoc,
 nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 3 odst. 1 a odst. 10 směrnice 96/71/ES, jakož i z článků 49 ES a 50 ES;
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou první částí žalobního důvodu Komise v podstatě vytýká Lucemburskému velkovévodství, že ponechalo příliš extenzivní výklad pojmu „předpisy o veřejném pořádku“ uvedenému v čl. 3 odst. 10 první odrážce směrnice 96/71/ES. Tato část žalobního důvodu se týká zejména (1) povinnosti uložené vnitrostátním zákonodárcem, podle které se mají zaměstnávat pouze pracovníci, se kterými podniky, které vysílají své pracovníky do Velkovévodství, uzavřely písemnou pracovní smlouvu nebo kterým vydaly obdobný uznávaný dokument ve smyslu směrnice 91/553/EHS (2); (2) vnitrostátního předpisu týkajícího se automatického přizpůsobení odměňování vývoji životních nákladů; (3) předpisu týkajícího se právní úpravy práce na částečný pracovní úvazek a na dobu určitou a (4) těch předpisů, které se týkají kolektivních pracovních smluv.
 Svou druhou částí žalobního důvodu Komise vytýká Lucemburskému velkovévodství, že neprovedlo úplně čl. 3 odst. 1 bod a) směrnice 96/71/ES v rozsahu, v němž vnitrostátní právní předpisy omezují pojem „minimální doby odpočinku“ pouze na odpočinek v týdnu a nezahrnuje jiné doby odpočinku, jakými jsou denní odpočinek a přestávky v práci.
 Svou třetí a čtvrtou částí žalobního důvodu Komise konečně uplatňuje porušení článků 49 ES a 50 ES, které vyplývá z povinnosti uložené podnikům, jejichž pracovníci vykonávají stálou nebo dočasnou činnost v Lucembursku, (1) dát k dispozici pracovní a důlní inspekci „před zahájením prací na základě žádosti“ a „v nejkratší možné lhůtě“ podstatné informace nezbytné pro kontrolu a (2) určit mandatáře „ad hoc“ s bydlištěm v Lucembursku pověřeného uchováváním dokumentů nezbytných pro kontrolu povinností, které přísluší těmto podnikům.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. L 18, ze dne 21.1.1997, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431).
 (2) Směrnice Rady 91/553/EHS ze dne 14. října 1991, o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru (Úř. věst. L 288, s. 32).


text:
 27.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzgericht (Rakousko) dne 5. prosince 2016 – Kreuzmayr GmbH
 (Věc C-628/16)
 (2017/C 095/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzgericht
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Kreuzmayr GmbH
 Předběžné otázky
 První otázka:
 Je nutno v takových případech, jako je případ, o který se jedná v původním řízení, kdy osoba povinná k dani X1 disponuje zbožím uskladněným v členském státě A X1 toto zboží prodá osobě povinné k dani X2 a X2 oznámila X1 svůj záměr, že toto zboží přepraví do členského státu B, přičemž X2 předložila X1 své identifikační číslo pro DPH, které jí přidělil členský stát B,
 a X2 toto zboží dále prodala osobě povinné k dani X3 a X2 se s X3 dohodla, že X3 zajistí či provede přepravu zboží z členského státu A do členského státu B a X3 přepravu zboží z členského státu A do členského státu B zajistila nebo provedla, a X3 mohla se zbožím disponovat jako vlastník již v členském státě A,
 přičemž však osoba X2 osobě X1 nesdělila, že toto zboží ještě před tím, než opustilo členský stát A, prodala dále,
 a osoba X1 rovněž nemohla zjistit, že X2 nezajistí či neprovede přepravu zboží z členského státu A do členského státu B,
 vykládat unijní právo v tom smyslu, že se místo dodání osoby X1 osobě X2 určí podle čl. 32 odst. 1 směrnice 2006/112/ES (1), takže dodání osoby X1 osobě X2 je dodáním uskutečněným uvnitř Společenství (tzv. aktivní dodání) (bewegte Lieferung)?
 Druhá otázka:
 Je-li na první otázku třeba odpovědět záporně, je nutno unijní právo vykládat v tom smyslu, že osoba X3 je přesto oprávněna odečíst DPH členského státu B, kterou jí naúčtovala osoba X2, pokud osoba X3 použije dotčené zboží pro účely svých plnění zdaňovaných v členském státě B a osobě X3 nelze vytýkat zneužívající uplatnění nároku na odpočet daně?
 Třetí otázka:
 Je-li na první otázku třeba odpovědět kladně a osoba X1 dodatečně zjistí, že osoba X3 zajistila přepravu dotčeného zboží a že s tímto zbožím mohla disponovat jako vlastník již v členském státě A, je pak unijní právo nutno vykládat v tom smyslu, že dodání osobou X1 osobě X2 zpětně ztrácí svou povahu dodání uskutečněného uvnitř Společenství (a toto dodání je pak se zpětnou účinností nutno považovat za tzv. pasivní dodání) (ruhende Lieferung)?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1)


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/9
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 2. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht München — Německo) — Zino Davidoff SA v. Bundesfinanzdirektion Südost
 (Věc C-302/08) (1)
 („Ochranné známky - Mezinárodní zápis - Protokol k Madridské dohodě - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 146 - Totožnost účinků mezinárodního zápisu a zápisu ochranné známky Společenství ve Společenství - Nařízení (ES) č. 1383/2003 - Článek 5 odst. 4 - Zboží podezřelé z porušení práv k ochranné známce - Opatření celních orgánů - Majitel ochranné známky Společenství - Právo požadovat přijetí opatření i v jiných členských státech, než je členský stát, v němž je žádost o přijetí opatření podána - Rozšíření na majitele mezinárodního zápisu“)
 2009/C 205/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Zino Davidoff SA
 Žalovaný: Bundesfinanzdirektion Südost
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht München — Výklad čl. 5 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (Úř. věst. L 196, s. 7; Zvl. vyd. 02/13, s. 469) — Právo podat žádost, aby celní orgány přijaly opatření, která krom toho, že požaduje přijetí opatření celních orgánů členského státu, v němž je žádost podána, požaduje přijetí opatření celních orgánů jednoho nebo více dalších členských států, je stanoveno pouze pro držitele ochranných známek Společenství — Rozšíření tohoto práva na držitele mezinárodně zapsaných ochranných známek ve smyslu článku 146 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství — Právní účinky přistoupení Evropského společenství k Protokolu k Madridské dohodě o mezinárodním zápisu ochranných známek
 Výrok
 Článek 5 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo, ve spojení s článkem 146 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1992/2003 ze dne 27. října 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že umožňuje majiteli ochranné známky, která je předmětem mezinárodního zápisu, aby stejně jako majitel ochranné známky Společenství požadoval přijetí opatření celních orgánů jednoho nebo několika členských států jiných, než je členský stát, v němž podá svou žádost.
 (1) Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/45
 Žaloba podaná dne 8. června 2005 CAMAR Srl proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-223/05)
 (2005/C 217/99)
 Jednací jazyk: italština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 8. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství CAMAR Srl, se sídlem ve Florencii, zastoupená Wilmou Viscardini, Simonettou Donà a Marianem Paolinim, advokáty, kterou se domáhá, aby jí Komise nahradila škodu v souladu s kritérii navrženými žalobkyní nebo jinými kritérii, která bude Soud považovat za vhodná ve světle rozsudku ve věci T-260/97.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 uložil Evropské komisi, aby nahradila žalobkyni škodu, kterou utrpěla na základě skutečnosti, že Komise protiprávně nepřijala nezbytná opatření ve smyslu článku 30 nařízení Rady č. 404/93, jak o tom rozhodl Soud ve svém rozsudku ze dne 8. června 2000 ve věci T-79/96, v souladu s kritérii navrženými žalobkyní nebo jinými kritérii, která bude Soud považovat za vhodná ve světle rozsudku T-260/97;
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá, aby Komisi byla uložena náhrada škody, kterou již uplatnila ve věci T-79/96, CAMAR v. Komise (1).
 Je třeba uvést, že i když Soud v citované věci rozhodl, že jednání žalované je protiprávní a žaloba byla přípustná pokud jde o konstatování nečinnosti, žaloba na náhradu škody byla nepřípustná z důvodu, že v rozhodné době nebylo možné vyčíslit rozsah budoucí škody.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou do značné míry shodné s těmi, které byly uplatňovány ve výše uvedené věci a rovněž ve věci T-457/04, CAMAR v. Komise (2).
 (1) Rozsudek ze dne 8. června 2000 ve spojených věcech T-79/96, T-260/97 a T-117/98 (Recueil, s. II-2193).
 (2) Úř. věst C 31 z 5.2.2005, s. 28.


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/12
 Žaloba podaná dne 10. srpna 2012 — MOL v. OHIM — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (MOL Blue Card)
 (Věc T-367/12)
 2012/C 319/23
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MOL Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: K. Szamosi, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (Bilbao, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 změnil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. května 2012 ve věci R 2532/2011-2 a uznal zápis přihlášky sporné ochranné známky jako ochranné známky Společenství pro všechny dotčené výrobky a služby, a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „MOL Blue Card“ pro, mimo jiné, výrobky a služby zařazené do tříd 35 a 36 — přihláška ochranné známky Společenství č. W01030440
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Přihláška ochranné známky Společenství č. 8549172 pro slovní označení „BLUE“ pro, mimo jiné, služby zařazené do třídy 35; přihláška ochranné známky Společenství č. 2065621 pro slovní označení „BLUE BBVA“ pro, mimo jiné, služby zařazené do tříd 35 a 36; přihláška ochranné známky Společenství č. 2277291 pro slovní označení „TARJETA BLUE BBVA“ pro, mimo jiné, služby zařazené do třídy 36
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a zamítnutí přihlášky pro všechny služby zařazené do tříd 35 a 36
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/30
 Žaloba podaná dne 19. srpna 2013 — IOC-UK v. Rada
 (Věc T-428/13)
 2013/C 313/57
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Grayston, Solicitor, P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, M. Gambardella, D. Sellers a N. Pilkington, lawyers)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2013/270/SZBP ze dne 6. června 2013 (Úř. věst. 8.6.2013, L 156/10), kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 522/2013 ze dne 6. června 2013 (Úř. věst. 8.6.2013, L 156/3), kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, v rozsahu, v němž se sporné právní akty týkají žalobkyně; a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně vznáší sedm žalobních důvodů týkajících se porušení podstatných náležitostí řízení, jakož i porušení Smluv a právních pravidel, která je provádějí; porušení práva na slyšení; nedostatečného odůvodnění; porušení práva na obhajobu; zjevně nesprávného posouzení; porušení základní zásady proporcionality; porušení základní zásady rovného zacházení a zákazu diskriminace a porušení základního práva na vlastnictví.
 Žalobkyně uvádí, že jí Rada neposkytla slyšení a že tato skutečnost není odůvodněna žádným opačným tvrzením. Dále Rada poskytla nedostatečné odůvodnění. Na žádost žalobkyně, aby bylo odůvodnění rozšířeno a poskytnut přístup k dokumentům, Rada dosud neodpověděla, s výjimkou stručného dopisu potvrzujícího přijetí uvedené žádosti. Tímto opominutím měla Rada porušit právo žalobkyně na obhajobu, které nebylo umožněno předložit účinné argumenty proti závěrům Rady, jelikož jí byly odepřeny. Rada navíc neodůvodnila, že nepřímá kontrola žalobkyně ze strany NIOC bude představovat hospodářský prospěch pro Íránský stát, který by byl v rozporu s cílem napadeného rozhodnutí a nařízení. V souvislosti s důvody pro její zařazení na seznam považuje žalobkyně tyto důvody buď za nedostatečné nebo stižené vadou nesprávného posouzení. Kromě toho, srovnání cílů rozhodnutí obsahujícího dotčené zařazení na seznam a praktického dopadu tohoto rozhodnutí pro žalobkyni prokazuje, že rozhodnutí je nepřiměřené. Konečně, Rada podle názoru žalobkyně porušila základní právo na vlastnictví, jelikož přijala opatření, jejichž přiměřenost nelze zjistit.


text:
 26.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/32
 Žaloba podaná dne 23. března 2015 – salesforce.com v. OHIM
 (SOCIAL.COM)
 (Věc T-134/15)
 (2015/C 171/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: salesforce.com, Inc. (San Francisco, Spojené státy americké) (zástupci: A. Nordemann, M. Maier, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Společenství „SOCIAL.COM“ – přihláška č. 12 245 411
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. ledna 2015 ve věci R 1752/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/41
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Alsharghawi v. Rada
 (Věc T-66/15) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi - Žaloba pro nečinnost - Stanovisko Rady - Zánik předmětu žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 381/49)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Jihoafrická republika) (zástupce: E. Moutet, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: V. Piessevaux a A. Vitro, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na určení, že Rada v rozporu s právními předpisy nepřezkoumala své rozhodnutí zapsat jméno žalobce na seznamy osob a subjektů, na které se vztahují omezující opatření přijatá s ohledem na situaci v Libyi, podaný na základě článku 265 SFEU.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 146, 4.5.2015.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/40
 Žaloba podaná dne 9. října 2014 — NK Rosneft a další v. Rada
 (Věc T-715/14)
 (2014/C 431/64)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: NK Rosneft OAO (Moskva, Rusko); RN-Shelf-Arktika OOO (Moskva); RN-Shelf-Dalniy Vostok ZAO (Yuzhniy Sakhalin, Rusko); RN-Exploration OOO (Moskva), a Tagulskoe OOO (Krasnojarsk, Rusko) (zástupce: T. Beazley, QC)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil čl. 1 odst. 2 písm. b), c) a d) a článek 3 přílohy III rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině, ve znění rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP ze 8. září 2014;
 —
 zrušil články 3 a 3a a čl. 4 odst. 3 a 4 přílohy II, čl. 5 odst. 2 písm. b), c) a d) a článek 3 přílohy VI a článek 11 nařízení Rady (EU) č. 833/2014 ze dne 31. července 2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem Ruska destabilizujícím situaci na Ukrajině, ve znění nařízení Rady (EU) č. 960/2014 ze dne 8. září 2014;
 —
 případně zrušil nařízení Rady (EU) č. 833/2014 a rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP v rozsahu, v němž se týkají žalobkyň;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z tvrzení, že Rada neuvedla dostatečné důvody, které by umožnily v plném rozsahu přezkoumat hmotněprávní nebo procesní legalitu ustanovení, jejichž zrušení se žalobkyně domáhají („relevantní opatření“) a vzhledem k relevantním opatřením porušila právo žalobkyň na obhajobu a účinnou soudní ochranu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, že Rada nepředložila žádné poznatky, které by mohly odůvodňovat nebo odůvodňují, že relevantní opatření jsou legitimní nebo legální.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že relevantní opatření porušují mezinárodní závazky Evropské unie podle Dohody o partnerství a spolupráci s Ruskem nebo GATT.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z tvrzení, že Rada přijetím relevantních opatření překročila svou pravomoc, nebo že tato opatření jsou protiprávní, protože neexistuje žádná zjevná racionální nebo odůvodněná souvislost mezi tvrzeným cílem rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP a prostředky k jeho dosažení.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z tvrzení, podle něhož nařízení Rady (EU) č. 833/2014 nijak nedává ustanovením rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP vlastní účinek, jelikož Rada neměla pravomoc k jeho přijetí, nebo v případě, že by tuto pravomoc měla, nemohla v souladu s právem přijmout článek 3 nařízení Rady (EU) č. 833/2014, jelikož je (přinejmenším) na první pohled v rozporu se základními ustanoveními rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP, zejména s článkem 4.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z tvrzení, že Rada neměla pravomoc přijmout, nebo legálně nemohla přijmout, relevantní ustanovení, protože porušují základní zásadu rovného zacházení a zákaz svévole.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází z tvrzení, že Rada neměla pravomoc přijmout, nebo nemohla v souladu s právem přijmout relevantní ustanovení, protože jsou nepřiměřená, nebo se neprokázala jako přiměřená cíli sledovanému rozhodnutím Rady 2014/512/SZBP. Navíc v důsledku výše uvedené nepřiměřenosti ustanovení: a) zasahují do legislativní pravomoci Unie podle (dohody) CCP a b) představují nepřípustný zásah do základních práv žalobkyň na vlastnictví nebo jejich svobody podnikání.
 8.
 Osmý žalobní důvod vychází z tvrzení, že zejména vzhledem k tomu, že relevantní opatření a jejich povaha nebyly vysvětleny, alespoň část účelu napadených ustanovení může vést k jinému nežli uvedenému cíl, a v dalším ohledu byly porušeny pravomoci svěřené rozhodnutím Rady 2014/512/SZBP.
 9.
 Devátý žalobní důvod vychází z tvrzení, že byly porušeny ústavní záruky právní jistoty, včetně neobjasněných klíčových pojmů v relevantních opatřeních.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/35
 Žaloba podaná dne 16. května 2006 – Balázs Dániel Simon v. Soudní dvůr a Komise
 (Věc F-58/06)
 (2006/C 190/65)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Balázs Dániel Simon (Brusel, Belgie) (zástupce: György Magyar, advokát)
 Žalovaní: Soudní dvůr evropských společenství (zástupce: Marc Schauss) a Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit v celém rozsahu rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování Soudního dvora ze dne 27. září 2005, kterým bylo potvrzeno rozhodnutí ze dne 21. července 2005 o zamítnutí žádosti žalovaného o převedení, a rozhodnutí ze dne 15. února 2006, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem proti uvedeným rozhodnutím, jakož i rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování Komise ze dne 3. října 2005 o zamítnutí jmenování žalobce a rozhodnutí ze dne 16. února 2006, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem proti tomuto rozhodnutí;
 —
 uložit žalovaným nahradit žalobci škodu způsobenou zrušenými rozhodnutími;
 —
 uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, nyní úředník Komise, nastoupil na základě výběrového řízení EPSO/LA/12/03 dne 16. července 2004 k Soudnímu dvoru jako právní lingvista zařazený do platové třídy A*7. Poté, co podal žádost o přijetí na volné pracovní místo v Komisi, požádal v květnu 2005 o převedení. Soudní dvůr jeho žádost zamítl. Žalobce podal později znovu žádost o přijetí na jiné volné pracovní místo v Komisi. I když Komise žalobce na toto místo vybrala, nepožádala o jeho převedení. Následně, poté, co žalobce ukončil služební poměr u Soudního dvora, Komise jej jako úspěšného kandidáta ve výběrovém řízení EPSO/A/4/03 přijala s účinností od 2. března 2006 na místo v platové třídě A*5.
 Žalobce navrhuje zrušení rozhodnutí ze dne 21. července 2005, 27. září 2005, 3. října 2005 a 16. února 2006 z důvodu chybějícího odůvodnění, zjevného nesprávného posouzení a zneužití pravomoci. Jakožto právního základu svého návrhu se dovolává porušení nařízení (ES, Euratom) č. 723/2004 a porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zákazu diskriminace. Rozhodnutí Soudního dvora ze dne 15. února 2006 navrhuje žalobce zrušit z důvodu zjevného nesprávného posouzení.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. ledna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) – Spojené království) – Carol Marilyn Robins, John Burnett v. Secretary of State for Work and Pensions
 (Věc C-278/05) (1)
 (Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Směrnice 80/987/EHS - Provedení - Článek 8 - Systémy podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění - Dávky ve stáří - Ochrana nabytých nároků - Rozsah ochrany - Odpovědnost členského státu z důvodu nesprávného provedení směrnice - Podmínky)
 (2007/C 56/09)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Carol Marilyn Robins, John Burnett
 Žalovaný: Secretary of State for Work and Pensions
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (Chancery Division) – Výklad článku 8 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, s. 23) – Rozsah povinnosti chránit nabyté či nabývané nároky pracovníků, pokud jde o dávky ve stáří
 Výrok
 1)
 Článek 8 směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele musí být vykládán v tom smyslu, že v případě platební neschopnosti zaměstnavatele a nedostatku finančních prostředků systémů podnikového nebo mezipodnikového důchodového připojištění nemusí být financování nabytých nároků na dávky ve stáří povinně zajištěno samotnými členskými státy, ani být zajištěno v plném rozsahu.
 2)
 Článek 8 směrnice 80/987 brání takovému systému ochrany, jakým je systém, o který se jedná ve sporu v původním řízení.
 3)
 V případě nesprávného provedení článku 8 směrnice 80/987 podléhá odpovědnost dotyčného členského státu zjištění, že uvedený stát zjevně a závažným způsobem překročil meze, kterými je ohraničena jeho posuzovací pravomoc.
 (1) Úř. věst. C 243, 1.10.2005.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/54
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2005 – Borbély v. Komise
 (Věc F-126/05)
 (2006/C 60/101)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Andrea Borbély (Brusel, Belgie) (zástupce: R. Stötzel, právník)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 30. září 2005 v rozsahu, v němž je jím zamítnuto poskytnutí žalobkyni denního příspěvku stanoveného v čl. 10 odst. 1 přílohy VII Služebního řádu Společenství, příspěvku na zařízení podle čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce přílohy VII Služebního řádu a zaplacení cestovních výdajů při svém jmenování podle čl. 7 odst. 1 písm. a) přílohy VII Služebního řádu;
 —
 uložil Evropské komisi zaplatit žalobkyni denní příspěvek, příspěvek na zařízení a cestovní výdaje při jejím jmenování, včetně úroků od dat, kdy se tyto částky staly splatnými v souladu s přílohou VII Služebního řádu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, formálně úřednice ministerstva zahraničních věcí v Budapešti, jež byla přeložena do diplomatické služby stálého zastoupení Maďarska u EU v Bruselu na období čtyř let, byla jmenována zaměstnancem Komise se zkušební dobou na místě v Bruselu.
 V březnu 2005 si zažádala o příspěvek na zařízení, zaplacení cestovních výdajů při svém jmenování a denní příspěvek. Komise zamítla její žádost.
 Žalobkyně tvrdí, že během své stáže byla nadále placena svým maďarským zaměstnavatelem a ponechala si své bydliště a finanční zájmy v Maďarsku. V Bruselu navíc bydlela v zařízeném bytě zajištěném jejím zaměstnavatelem.
 Tvrdí, že v judikatuře (1) je již zakotveno, že úředník má nárok na výše uvedené zaplacení výdajů a příspěvky v situaci, kdy místo náboru je místem, ve kterém měl úředník bydliště bezprostředně před svým jmenováním z důvodu dočasného přeložení.
 (1) Věc T-137/95, Mozzaglia v. Komise, RecueilFP, s. I-A-619 a II-1657.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Saarbrücken (Německo) dne 26. června 2012 — Spedition Welter GmbH v. Avanssur S.A.
 (Věc C-306/12)
 2012/C 287/34
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Saarbrücken
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Spedition Welter GmbH
 Žalovaná: Avanssur S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 21 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (1) vykládán v tom smyslu, že pravomoci škodního zástupce zahrnují pasivní zmocnění pro doručování na účet pojišťovny, takže v řízení o žalobě poškozeného proti pojišťovně na náhradu škody z dopravní nehody lze provést soudní doručení s účinky vůči pojišťovně doručením škodnímu zástupci, kterého si pojišťovna určila ?
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 2)
 Má čl. 21 odst. 5 směrnice 2009/103/ES takový přímý účinek, že se poškozený může tohoto účinku dovolávat před vnitrostátním soudem s tím následkem, že vnitrostátní soud je povinen vycházet z účinného doručení pojišťovně, bylo-li doručení provedeno škodnímu zástupci „jako zástupci“ pojišťovny, přičemž zmocnění pro doručování nebylo ovšem uděleno ve formě právního úkonu a ani vnitrostátní právo nestanoví pro tento případ zákonné zmocnění, ale samotné doručení však jinak splňuje všechny podmínky stanovené vnitrostátním právem?
 (1) Úř. věst. L 263, s. 11.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/43
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. září 2014 – Grazyte v. Komise
 (Věc T-86/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Odměňování - Příspěvek za práci v zahraničí - Podmínky stanovené v článku 4 odst. 1 písm. b), přílohy VII služebního řádu - Desetileté rozhodné období - Funkce v mezinárodní organizaci“)
 (2014/C 395/52)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Diana Grazyte (Utena, Litva) (zástupce: R. Guarino, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: původně V. Joris, poté J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 5. prosince 2012, Grazyte v. Komise (F-76/11, Sb. VS, EU:F:2012:173), a znějící na zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Diana Grazyte ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené v tomto řízení Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2013.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Finská republika
 (Věc C-118/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Článek 307 druhý pododstavec ES - Nepřijetí vhodných opatření k odstranění neslučitelností mezi dvoustrannými dohodami uzavřenými s třetími státy před přistoupením členského státu k Evropské unii a Smlouvou o ES - Dvoustranné dohody uzavřené Finskou republikou s Ruskou federací, Běloruskou republikou, Čínskou lidovou republikou, Malajsií, Srílanskou demokratickou socialistickou republikou a Republikou Uzbekistán v oblasti investic“)
 2010/C 24/03
 Jednací jazyk: finština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Huttunen, H. Støvlbæk a B. Martenczuk, zmocněnci)
 Žalovaná: Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Blaschke, zmocněnci), Maďarská republika (zástupce: J. Fazekas, zmocněnec), Litevská republika (zástupce: D. Kriaučiūnas, zmocněnec), Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 307 druhého pododstavce ES — Nepoužití vhodných prostředků k odstranění neslučitelností se Smlouvou týkajících se ustanovení o převodech obsažených v dvoustranných investičních dohodách uzavřených Finskou republikou s Ruskou federací, Běloruskem, Čínou, Malajsií, Srílankou a Uzbekistánem.
 Výrok
 1)
 Finská republika tím, že nepoužila vhodných prostředků k odstranění neslučitelností se Smlouvou týkajících se ustanovení v oblasti převodu kapitálu obsažených v dvoustranných investičních dohodách o podpoře a vzájemné ochraně investic uzavřených Finskou republikou s bývalým Svazem sovětských socialistických republik, jehož nástupnickým státem se stala Ruská federace (dohoda podepsaná dne 8. února 1989), Běloruskou republikou (dohoda podepsaná dne 28. října 1992), Čínskou lidovou republikou (dohoda podepsaná dne 4. září 1984), Malajsií (dohoda podepsaná dne 15. dubna 1985), Srílanskou demokratickou socialistickou republikou (dohoda podepsaná dne 27. dubna 1985) a Republikou Uzbekistán (dohoda podepsaná dne 1. října 1992), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 307 druhého pododstavce ES.
 2)
 Finské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Spolková republika Německo, Litevská republika, Maďarská republika a Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 23. května 2017 – Bašar Ibrahim v. Spolková republika Německo
 (Věc C-297/17)
 (2017/C 309/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Bašar Ibrahim
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 Brání přechodné ustanovení čl. 52 odst. 1 směrnice 2013/32/EU (1) použití takové vnitrostátní právní úpravy, podle které je při uplatnění v porovnání s předchozí právní úpravou širšího oprávnění stanoveného v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU žádost o mezinárodní ochranu nepřípustná, pokud žadateli jiný členský stát přiznal doplňkovou ochranu, jestliže se vnitrostátní právní úprava z důvodu chybějícího vnitrostátního přechodného ustanovení uplatní i na žádosti podané před 20. červencem 2015?
 Umožňuje přechodné ustanovení čl. 52 odst. 1 směrnice 2013/32/EU členským státům uplatnit rozšířené oprávnění stanovené v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU se zpětnou účinností, což by znamenalo, že i žádosti o azyl podané před provedením tohoto rozšířeného oprávnění do vnitrostátního práva, o nichž v době provedení nebylo dosud právoplatně rozhodnuto, budou nepřípustné?
 2)
 Poskytuje článek 33 směrnice 2013/32/EU členským státům možnost volby, zda žádost o azyl zamítnou na základě jinak určené mezinárodní příslušnosti (dublinské nařízení), nebo na základě čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku: Bráni unijní právo členským státům při uplatňování rozšířeného oprávnění stanoveného v čl. 33 odst. 2 písm. a) směrnice 2013/32/EU zamítnout žádost o mezinárodní ochranu jako nepřípustnou z důvodu udělení doplňkové ochrany v jiném členském státě, pokud
 a)
 se žadatel domáhá zvýšení své ochrany poskytnuté v jiném členském státě (přiznání postavení uprchlíka) a azylové řízení v tomto jiném členském státě se vyznačovalo a stále vyznačuje systémovými nedostatky, nebo
 b)
 konkrétní podoba této mezinárodní ochrany, zejména životní podmínky osoby, které byla udělena doplňková ochrana, v tomto jiném členském státě, který žadatelovi udělil doplňkovou ochranu,
 —
 je v rozporu s článkem 4 Listiny základných práv, případně s článkem 3 EÚLP, nebo
 —
 nevyhovuje požadavkům článků 20 a násl. směrnice 2011/95/EU bez toho, že by byla v rozporu s článkem 4 Listiny nebo s článkem 3 EÚLP?
 4)
 V případě kladné odpovědi na otázku 3b): Platí to i v případě, že osobám s doplňkovou ochranou nejsou zabezpečovány žádné existenční potřeby, případně jim jsou v porovnání s jinými členskými státy zabezpečovány jen ve velmi omezeném rozsahu, ale není s nimi v tomto ohledu zacházeno jinak než se státními příslušníky dotčeného státu?
 5)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku:
 a)
 Uplatní se nařízení Dublin III v řízení o udělení mezinárodní ochrany, byla-li žádost o azyl podaná před 1. lednem 2014, žádost o přijetí zpět však až po 1. lednu 2014 a žadatel již dříve (v únoru 2013) získal v dožádaném členském státě doplňkovou ochranu?
 b)
 Vyplývá z dublinských nařízení (nepsané) pravidlo o přechodu příslušnosti na členský stát, který žádá o přijetí žadatele zpět, pokud dožádaný příslušný členský stát na základě dublinských nařízení zamítl ve lhůtě podanou žádost o přijetí zpět a místo toho odkázal na mezistátní dohodu o zpětném přebírání osob?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60).


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/45
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 25. února 2014 – García Domínguez v. Komise
 (Věc F-155/12) (1)
 („Veřejná služba - Výběrové řízení - Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/215/11 - Nezapsání na seznam úspěšných uchazečů - Odůvodnění rozhodnutí o zamítnutí žádosti o pracovní místo - Zásada rovného zacházení - Konflikt zájmů“)
 2014/C 102/66
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luis García Domínguez (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Eggers a G. Gattinara)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí nezapsat žalobce na seznam úspěšných uchazečů v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/215/11
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 2)
 Luis García Domínguez ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 63, 2.3.2013, s. 26.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Bíróság (Maďarsko) dne 11. července 2011 — Mostafa Abed El Karem El Kott a další v. Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal, Vysoký komisař OSN pro uprchlíky
 (Věc C-364/11)
 2011/C 347/10
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Mostafa Abed El Karem El Kott a další
 Žalovaní: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal, Vysoký komisař OSN pro uprchlíky
 Předběžné otázky
 Pro účely použití čl. 12 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2004/83/ES (1):
 1)
 Má se za to, že výraz „výhody podle této směrnice“ znamená přiznání postavení uprchlíka nebo jedné z obou forem ochrany, na něž se směrnice vztahuje (postavení uprchlíka a přiznání podpůrné ochrany), podle rozhodnutí členského státu, anebo neznamená automatické přiznání ani jedné z uvedených forem, avšak značí pouze zahrnutí dotyčné osoby do osobní působnosti směrnice?
 2)
 Vyžaduje ukončení ochrany nebo podpory od odborné organizace pobyt mimo působení této organizace, ukončení činnosti odborné organizace Spojených národů, konec možnosti využívat této ochrany nebo podpory od této organizace, anebo k němu dochází i v případě objektivní překážky, která brání tomu, aby oprávněná osoba mohla o ochranu nebo podporu požádat?
 (1) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304 ze dne 30.9.2004, s. 12-23).


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/32
 Žaloba podaná dne 15. února 2005 Aytan's Manufacturing Company (UK) Limited proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-67/05)
 (2005/C 106/68)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 15. února 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) Aytan's Manufacturing Company (UK) Limited, se sídlem v Londýně (Spojené království), zastoupenou S. Malyniczem a M. J. Gilbertem, advokáty.
 Criminal Clothing Limited, se sídlem v Poole (Spojené království) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 8. prosince 2004 ve věci R 309/2004-1;
 —
 rozhodl, že Úřad a další účastníci řízení ponesou vlastní náklady, jakož i náklady řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Criminal Clothing Limited
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka CRIMINAL pro výrobky tříd 3, 9 a 25 (mimo jiné oděvy) – přihláška č. 1676 220
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Národní ochranná známka CRIMINAL DAMAGE pro výrobky třídy 25 (mimo jiné oděvy)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 11, 14.1.1994, s. 1.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 27. června 2013 — trestní řízení proti Markusi D.
 (Věc C-358/13)
 2013/C 325/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastník původního řízení
 Markus D.
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 1 bod 2 písm. b) směrnice 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 (1) ve znění směrnice 2004/27/ES ze dne 31. března 2004 (2) vykládat v tom smyslu, že látky nebo kombinace látek ve smyslu tohoto předpisu, které pouze ovlivňují fyziologické funkie u člověka — tedy je neobnovují ani neupravují — se za léčivé přípravky mají považovat pouze tehdy, pokud mají terapeutický účinek nebo každopádně způsobují pozitivní ovlivnění tělesných funkcí? Nespadají tedy látky nebo kombinace látek, které se konzumují výlučně pro své psychoaktivní účinky vyvolávající stav opojení, a přitom každopádně mají účinek, který ohrožuje zdraví, pod pojem léčivý přípravek podle této směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES (Úř. věst. L 136, s. 34).


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 10. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce House of Lords – Spojené království) – Allianz SpA, dříve Riunione Adriatica di Sicurta SpA, Generali Assicurazioni Generali SpA v. West Tankers Inc.
 (Věc C-185/07) (1)
 („Uznání a výkon cizích rozhodčích nálezů - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Rozsah působnosti - Příslušnost soudu členského státu vydat příkaz, jímž se zakazuje účastníku řízení podat návrh na zahájení řízení k soudu jiného členského státu nebo v takovém řízení pokračovat na základě toho, že toto řízení je v rozporu s dohodou o rozhodčím řízení - Newyorská úmluva“)
 (2009/C 82/06)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 House of Lords
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Allianz SpA, dříve Riunione Adriatica di Sicurta SpA, Generali Assicurazioni Generali SpA
 Žalovaná: West Tankers Inc.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – House of Lords – Výklad nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) – Pravomoc soudu členského státu nařídit účastníku řízení, aby nezahajoval nebo nepokračoval v řízení v jiném členském státě na základě toho, že takové řízení je v rozporu s dohodou o rozhodčím řízení
 Výrok
 Vydání příkazu soudem členského státu, jímž se má zakázat určité osobě podat návrh na zahájení řízení k soudům jiného členského státu nebo v takovém řízení pokračovat na základě toho, že takové řízení je v rozporu s dohodou o rozhodčím řízení, je neslučitelné s nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech.
 (1) Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Verein für Konsumenteninformation v. A1 Telekom Austria AG
 (Věc C-326/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2002/22/ES - Sítě a služby elektronických komunikací - Práva uživatelů - Právo účastníků odstoupit od smlouvy bez jakéhokoliv postihu - Změna sazeb, která vyplývá ze smluvních podmínek - Zvýšení sazby v případě zvýšení spotřebitelské ceny“)
 (2016/C 038/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Verein für Konsumenteninformation
 Žalovaná: A1 Telekom Austria AG
 Výrok
 Článek 20 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES ze dne 25. listopadu 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že změna sazeb za poskytování služeb souvisejících s komunikačními sítěmi nebo služeb elektronických komunikací, která byla provedena na základě klauzule o úpravě sazeb obsažené ve všeobecných obchodních podmínkách uplatňovaných společností poskytující tyto služby, přičemž tato klauzule stanoví takovou úpravu v závislosti na objektivním indexu spotřebitelských cen vypracovaném veřejným orgánem, nepředstavuje „změnu smluvních podmínek“ ve smyslu tohoto ustanovení, které přiznává účastníkovi právo odstoupit od smlouvy bez postihu.
 (1) Úř. věst. C 339, 29.9.2014.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/10
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 6. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Agenzia delle Dogane, Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane v. ADL American Dataline Srl
 (Věc C-546/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EHS) č. 2658/87 - Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Čísla 8471 a 8518 - Reproduktory reprodukující zvuk konverzí elektromagnetického signálu na zvukové vlny, jež jsou připojitelné pouze k počítači a samostatně uváděny na trh“)
 (2015/C 007/13)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Agenzia delle Dogane, Ufficio di Verona dell’Agenzia delle Dogane
 Žalovaná: ADL American Dataline Srl
 Výrok
 Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve zněních vyplývajících z nařízení Komise (ES) č. 2388/2000 ze dne 13. října 2000, z nařízení Komise (ES) č. 2031/2001 ze dne 6. srpna 2001, z nařízení Komise (ES) č. 1832/2002 ze dne 1. srpna 2002 a z nařízení Komise (ES) č. 1789/2003 ze dne 11. září 2003 musí být vykládána v tom smyslu, že takové výrobky, jako jsou výrobky dotčené ve věci v původním řízení, které jsou připojené k počítači vybavenému operačním systémem „MAC OS 9“ nebo pokročilejším systémem, musí být zařazeny jakožto reproduktory do podpoložky 8518 22 90 této nomenklatury.
 (1) Úř. věst. C 377, 21.12.2013.


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 31. července 2015 – Nils-Johannes Kratzer v. R+V Allgemeine Versicherung AG
 (Věc C-423/15)
 (2015/C 320/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Nils-Johannes Kratzer
 Žalovaná: R+V Allgemeine Versicherung AG
 Předběžné otázky
 1.
 Musejí být čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1), a čl. 14 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (2) vykládány v tom smyslu, že „přístup k zaměstnání, samostatné výdělečné činnosti nebo k povolání“ se snaží získat také osoba, která se o ně uchází takovým způsobem, že jejím cílem zjevně není přijetí do zaměstnání a jeho výkon, nýbrž dosažení statusu uchazeče, aby mohla uplatňovat nároky na náhradu škody?
 2.
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Může být situace, kdy určitá osoba dosáhla statusu uchazeče o zaměstnání nikoli v souvislosti se získáním pracovního místa a zaměstnáním, nýbrž za účelem uplatnění nároků na náhradu škody, hodnocena na základě unijního práva jako zneužití práva?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.
 (2) Úř. věst. L 204, s. 23


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/25
 Žaloba podaná dne 28. září 2012 — Deutsche Rockwool Mineralwooll v. OHIM — Ceramicas del Foix (Rock & Rock)
 (Věc T-436/12)
 2012/C 379/43
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deutsche Rockwool Mineralwooll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Německo) (zástupce: J. Krenzel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ceramicas del Foix, SA (Barcelona, Španělsko)
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. července 2012 ve věci R 495/2011-2; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „Rock & Rock“ pro výrobky a služby ve třídách 2, 19 a 27 — Ochranná známka Společenství č. 3468774
 Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na relativních důvodech pro zamítnutí podle čl. 53 odst. 1 písm. a), ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009. Žadatel o zrušení se dovolával následujících starších práv: zápisu německé ochranné známky č. 30229274 pro slovní ochrannou známku „Rock“ pro výrobky a služby ve třídách 1, 6, 7, 8, 17, 19, 37 a 42; zápisu německé ochranné známky č. 30212141 pro slovní ochrannou známku „MASTERROCK“ pro výrobky a služby ve třídách 17, 19 a 37; zápisu německé ochranné známky č. 39920622 pro slovní ochrannou známku „FIXROCK“ pro výrobky ve třídách 6, 17 a 19; zápisu německé ochranné známky č. 2078534 pro slovní ochrannou známku „FLEXIROCK“ pro výrobky ve třídě 19; zápisu německé ochranné známky č. 39732094 pro slovní ochrannou známku „COVERROCK“ pro výrobky ve třídách 17 a 19; zápisu německé ochranné známky č. 30306452 pro slovní ochrannou známku „CEILROCK“ pro výrobky ve třídách 6, 17 a 19
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/9
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 28. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado Mercantil de Barcelona – Španělsko) – řízení zahájené Gimnasio Deportivo San Andrés SL, v likvidaci
 (Věc C-688/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Převod podniku - Zachování práv zaměstnanců - Výklad směrnice 2001/23/ES - Převodce, jenž je předmětem konkurzního řízení - Záruka, že nabyvatel nepřebírá některé dluhy převáděného podniku“)
 (2015/C 146/14)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Gimnasio Deportivo San Andrés SL, v likvidaci
 Žalovaná: Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS), Fondo de Garantía Salarial
 Výrok
 Směrnici Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů je třeba vykládat v tom smyslu, že:
 —
 za předpokladu, že v rámci převodu podniku je převodce předmětem konkurzního řízení, jež je pod dozorem příslušného veřejného orgánu, a že se dotyčný členský stát rozhodl použít čl. 5 odst. 2 této směrnice, směrnice nebrání tomu, aby tento členský stát stanovil nebo umožnil, aby závazky vyplývající pro převodce ke dni převodu nebo ke dni zahájení konkurzního řízení z pracovních smluv nebo pracovněprávních vztahů, včetně těch, které se týkají právního režimu sociálního zabezpečení, nebyly převedeny na nabyvatele za podmínky, že toto řízení zajišťuje ochranu zaměstnanců, která je přinejmešním rovnocenná ochraně stanovené směrnicí Rady 80/98/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, přičemž však tomuto členskému státu nic nebrání, aby stanovil, že tyto závazky musí v případě platební neschopnosti převodce nést sám nabyvatel,
 —
 s výhradou ustanovení uvedených v čl. 3 odst. 4 písm. b) nezavádí uvedená směrnice povinnosti, pokud jde o závazky převodce vyplývající z pracovních smluv či pracovněprávních vztahů ukončených přede dnem převodu, ale nebrání tomu, aby právní úprava členských států převod takových závazků na nabyvatele umožňovala.
 (1) Úř. věst. C 78, 15.3.2014.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/28
 Žaloba podaná dne 24. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-275/08)
 (2008/C 223/44)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Wilms a D. Kukovec, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 6 ve spojení s článkem 9 směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 (1) tím, že Datenzentrale Baden-Württemberg zadala veřejnou zakázku, jejímž předmětem je přenechání a údržba softwarové aplikace, aniž by provedla zadávací řízení s celoevropským vyhlášením;
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem této žaloby je uzavření smlouvy na pořízení softwarové aplikace, která je používána pro registraci motorových vozidel, mezi Datenzentrale Baden-Württemberg a Anstalt für Kommunale Datenverarbeitung in Bayern (dále jen „AKDB“). Předmětné rozhodnutí o udělení zakázky bylo učiněno ve vyjednávacím řízení bez zveřejnění vyhlášení zakázky, v tomto řízení bylo vyjednáváno jen s AKDB.
 Podle názoru Komise je skutečnost, že smlouva v Německu již byla předmětem přezkumného řízení ve smyslu směrnice 89/665/EHS pro účely určení nesplnění povinnosti státem bezpředmětná, protože mezi přezkumným řízením před vnitrostátními soudy a řízením o nesplnění povinnosti podle článku 226 Smlouvy o ES existují jak v souvislosti s účelem, tak i v souvislosti účastníky řízení a průběhem řízení, zásadní podstatné rozdíly.
 U předmětné smlouvy se jedná o veřejnou zakázku na dodávky ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice 93/36/EHS. Hodnota zakázky představuje podle poznatků Komise přibližně jeden milion eur, a značně tedy překračuje prahovou hodnotu směrnice. Datenzentrale Baden-Württemberg je právnickou osobou veřejného práva, která byla založena za zvláštním účelem koordinovat a podporovat elektronické zpracování dat ve veřejné správě, který je ve veřejném zájmu. Krom toho je pod většinovou kontrolou spolkové země Bádensko-Württembersko, která rozhoduje o více než polovině členů správní rady. Spolková země Bádensko-Württembersko je tedy (veřejným) zadavatelem ve smyslu čl. 1 písm. b) směrnice 93/36/EHS, který je povinen při zadávání veřejných zakázek v rámci rozsahu působnosti této směrnice dodržovat postupy, které jsou stanoveny v této směrnici. Skutečnost, že Datenzentrale Baden-Württemberg je stejně jako AKDB právnickou osobou veřejného práva, nemá pro účely použitelnosti směrnice 93/36/EHS žádný význam.
 Podle poznatků Komise nejsou zřejmé žádné skutečnosti, které by odůvodňovaly volné zadání zakázky například formou vyjednávacího řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky. Podle judikatury Soudního dvora má vyjednávací řízení povahu výjimky a smí být použito jen v „určitých, přesně stanovených“ případech. Důkazní povinnost týkající se výjimečných okolností má členský stát, který se chce těchto okolností dovolávat. Vzhledem k tomu, že žalovaná v tomto případě tuto důkazní povinnost nesplnila, musela Komise dojít k závěru, že Spolková republika Německo uzavřením předmětné smlouvy, bez provedení zadávacího řízení s celoevropským vyhlášením, porušila článek 6 ve spojení s článkem 9 směrnice 93/36/EHS o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky.
 (1) Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Català de Contractes del Sector Públic – Španělsko) – Consorci Sanitari del Maresme v. Corporació de Salut del Maresme i la Selva
 (Věc C-203/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 267 SFEU - Pravomoc Soudního dvora - Postavení předkládajícího orgánu coby soudu - Nezávislost - Obligatorní jurisdikce - Směrnice 89/665/EHS - Článek 2 - Orgány příslušné k přezkumnému řízení - Směrnice 2004/18/ES - Článek 1 odst. 8 a článek 52 - Postupy při zadávání veřejných zakázek - Pojem ‚veřejnoprávní entita‘ - Orgány veřejné správy - Zahrnutí“)
 (2015/C 389/08)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Català de Contractes del Sector Públic
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Consorci Sanitari del Maresme
 Odpůrce: Corporació de Salut del Maresme i la Selva
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „hospodářský subjekt“ uvedený ve druhém pododstavci tohoto ustanovení zahrnuje orgány veřejné správy, které se tak mohou účastnit zadávacích řízení na veřejné zakázky, pokud jsou oprávněny nabízet na trhu služby za úplatu, a v rozsahu, v němž jsou takto oprávněny.
 2)
 Článek 52 směrnice 2004/18 musí být vykládán v tom smyslu, že i když obsahuje určité požadavky ohledně stanovování podmínek pro zápis hospodářských subjektů do vnitrostátních úředních seznamů a pro osvědčení, nestanoví vyčerpávajícím způsobem podmínky pro zápis těchto hospodářských subjektů do vnitrostátních úředních seznamů či podmínky pro získání osvědčení ani související práva a povinnosti veřejnoprávních entit. Směrnice 2004/18 musí být každopádně vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle níž vnitrostátní orgány veřejné správy oprávněné nabízet stavební práce, výrobky nebo služby uvedené v příslušném oznámení o zakázce nemohou být zapsány do těchto seznamů nebo nemohou být takto osvědčeny, zatímco právo účastnit se daného zadávacího řízení je vyhrazeno pouze subjektům, které jsou uvedeny na těchto seznamech nebo které mají toto osvědčení.
 (1) Úř. věst. C 235, 21.7.2014.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/26
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. února 2015 společnostmi Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 12. prosince 2014 ve věci T-544/08, Hansen & Rosenthal KG a H & R Wax Company Vertrieb GmbH v. Evropská komise
 (Věc C-90/15 P)
 (2015/C 146/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Hansen & Rosenthal KG, H & R Wax Company Vertrieb GmbH (zástupci: J. L. Schulte, M. Dallmann a K. M. Künstner, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Navrhovatelky navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zcela nebo částečně zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 ve věci T-544/08, Hansen & Rosenthal KG a H&R Wax Company Vertrieb GmbH v. Evropská komise;
 —
 na základě informací, jež má k dispozici, zcela nebo částečně zrušil články 1 a 2 rozhodnutí Evropské komise ze dne 1. října 2008 ve věci COMP/39181 – Vosky na výrobu svíček v rozsahu, v němž se týkají navrhovatelek;
 —
 zrušil nebo snížil pokutu podle článku 261 SFEU;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů vzniklých v tomto řízení i v řízení před Tribunálem;
 —
 podpůrně zrušil rozsudek Tribunálu a věc mu vrátil k dalšímu rozhodování, při kterém zohlední právní posouzení provedené Soudním dvorem; zrušil nebo snížil pokutu podle článku 261 SFEU; a uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení i řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelky se dovolávají celkem pěti důvodů kasačního opravného prostředku:
 Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že byla porušena zásada presumpce neviny a zásada práva na spravedlivý proces. Navrhovatelky zpochybňují názor Tribunálu, že rozhodnutí Komise uložit pokutu je třeba považovat za správné od samého počátku a konečné, takže by navrhovatelky mohly zjištění Komise zpochybnit pouze v případě, že by se mimo jakoukoli rozumnou pochybnost prokázalo, že rozhodnutí Komise bylo stiženo vadou. Podle názoru navrhovatelek je toto v rozporu jak s čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv (dále jen „Listina“), ve spojení s jejím čl. 52 odst. 3 a s čl. 6 odst. 2 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „EÚLP“), tak i s čl. 47 odst. 2 Listiny, ve spojení s jejím čl. 52 odst. 3 a s čl. 6 odst. 1 EÚLP.
 Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál při použití článku 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU) dopustil nesprávného právního posouzení. Podle jejich názoru Tribunál v napadeném rozsudku zahrnul pod zákaz dohod, které narušují hospodářskou soutěž, jednání, jež nesplňuje kritéria tohoto zákazu. Kromě toho Tribunál v rozporu s pravidly důkazního břemene a posouzení důkazů zahrnul údajné protiprávní jednání pod článek 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU). V tomto ohledu se Tribunál dopustil několika nesprávných právních posouzení, jelikož učinil obsahově nesprávná zjištění, zkreslil důkazy, nesprávně je kvalifikoval a porušil zásadu presumpce neviny a právo navrhovatelky na spravedlivý proces.
 Svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu legality trestů a výhradu podstatnosti. Jelikož Soudní dvůr a Tribunál i nadále trvají na tom, že se v případě 10 % hranice stanovené v čl. 23 nařízení č. 1/2003 (1) jedná o hranici zmírňující, a nikoli o horní rámec pokuty, neexistuje v právu EU rámec pro výměru výše pokut za porušení článku 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU). Stanovení tohoto rámce pokuty je však na základě výhrady podstatnosti vyhrazeno pouze zákonodárci, jenž v této činnosti nemůže být nahrazen Komisí.
 Svým čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že došlo k dalším porušením zásady legality trestů a zákazu zpětné účinnosti. Navrhovatelky tvrdí, že Tribunál taktéž nemůže stanovit pokutu bez rámce pro výpočet její výše, aniž by se dopustil nesprávného právního posouzení. Kromě toho navrhovatelky považují pouhý přezkum, zda se Komise přidržela svých vlastních zásad, za neuplatnění diskreční pravomoci a tudíž za porušení článku 31 nařízení č. 1/2003. Konečně navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu zákazu zpětné účinnosti, jelikož potvrdil uplatnění pokynů pro stanovení pokut z roku 2006 na situaci, jejíž existence byla plně ukončena již v roce 2005.
 Svým pátým a posledním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelky tvrdí, že Tribunál porušil zásadu proporcionality. Podle navrhovatelek Tribunál porušil čl. 49 odst. 3 Listiny, jelikož pro ně určil koeficient ve výši 17 % jak ohledně závažnosti protiprávního jednání, tak i ohledně vstupního poplatku. Tribunál kromě toho v důsledku svých nesprávných právních posouzení jednání navrhovatelek jakožto porušení článku 81 Smlouvy o ES (nyní článek 101 SFEU) předpokládal nesprávnou dobu trvání údajného porušení uvedeného ustanovení navrhovatelkami.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Anotato Dikastirio (Kypr) dne 22. prosince 2008 – Symvoulio Apochetefseon Lefkosias v. Anatheoritiki Archi Prosforon
 (Věc C-570/08)
 (2009/C 55/20)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Anotato Dikastirio (Kypr)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
 Žalovaný: Anatheoritiki Archi Prosforon
 Předběžná otázka
 Přiznává čl. 2 odst. 8 směrnice 89/665/ES zadavatelům právo na soudní opravný prostředek proti zrušujícím rozhodnutím ze strany orgánů odpovědných za přezkumná řízení, pokud tyto orgány nejsou soudy?


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d’appel de Mons – Belgie) – Ville de Mons v. Base Company SA, dříve KPN Group Belgium SA
 (Věc C-346/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/20/ES - Článek 13 - Poplatek za oprávnění instalovat zařízení - Působnost - Obecní právní úprava stanovící poplatkovou povinnost vlastníkům sloupů a stožárů pro mobilní telefonní služby“)
 (2015/C 398/02)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d’appel de Mons
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Ville de Mons
 Odpůrkyně: Base Company SA, dříve KPN Group Belgium SA
 Výrok
 Článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byl takový poplatek, jako je poplatek dotčený v původním řízení, ukládán vlastníkům takových samostatně stojících staveb, jako jsou vysílací sloupy a stožáry určené k umístění antén, které jsou nezbytné pro fungování mobilní telefonní sítě, které nemohly být umístěny na existujícím objektu.
 (1) Úř. věst. C 252, 31.8.2013.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/44
 Žaloba podaná dne 27. března 2017 – CeramTec v. EUIPO – C5 Medical Werks (Odstín růžové)
 (Věc T-195/17)
 (2017/C 151/57)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CeramTec (Plochingen, Německo) (zástupci: A. Renck a E. Nicolás Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C5 Medical Werks (Grand Junction, Colorado, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně
 Sporná ochranná známka: růžová obrazová ochranná známka – ochranná známka Evropské unie č. 10 214 195
 Řízení před EUIPO: řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února 2017 ve věci R 930/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí,
 —
 uložil EUIPO a další účastnici, v případě, že vstoupí do řízení, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení článků 59 a 83 nařízení č. 207/2009


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/3
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 24. listopadu 2011 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-404/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých záměrů na životní prostředí - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny - Povrchová těžba uhlí - Lokalita „Alto Sil“ - Zvláště chráněné území - Lokalita významná pro Společenství - Medvěd hnědý (Ursus arctos) - Tetřev hlušec (Tetrao urogallus))
 (2012/C 25/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Recchia, F. Castillo de la Torre a J.-B. Laignelot, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 2, 3 a čl. 5 odst. 1 a 3 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice 97/11/EHS (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 151) a čl. 6 odst. 3, 2 a 4, ve spojení s článkem 7 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) — Důlní činnost v povrchových dolech — Zvláště chráněné území „Alto Sil“ (ES0000210) — Biotop kantábrijského tetřeva hlušce
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že povolilo povrchovou těžbu v dolech „Nueva Julia“ a „Ladrones“, bez posouzení, které by umožnilo vhodným způsobem určit, popsat a posoudit přímé, nepřímé a kumulativní vlivy existujících povrchových těžebních provozů, s výjimkou těch, jež se týkají dolu „Ladrones“, jedná-li se o medvěda hnědého (Ursus arctos), nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článků 2 a 3, jakož i z čl. 5 odst. 1 a 3 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248) ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997.
 2)
 Počínaje rokem 2000, kdy byla oblast „Alto Sil“ vyhlášena za zvláště chráněné území na základě směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, ve znění směrnice Komise 97/49/ES ze dne 29. července 1997, Španělské království
 —
 tím, že povolilo těžbu v povrchových dolech „Nueva Julia“ a „Ladrones“, aniž vhodným způsobem posoudilo možné vlivy těchto záměrů a v každém případě aniž byly dodrženy podmínky, za nichž mohly být záměry uskutečněny z důvodů převažujícího veřejného zájmu a neexistence alternativních řešení navzdory riziku, které je s nimi spojeno pro tetřeva hlušce (Tetrao urogallus), který je jednou z přírodních hodnot, které byly důvodem vyhlášení „Alto Sil“ zvláštní oblastí ochrany, jakož i tím, že Evropské komisi byla oznámena pouze kompenzační opatření nezbytná k zajištění soudržnosti sítě Natura 2000, a
 —
 tím, že nepřijalo nezbytná opatření k zabránění poškozování stanovišť, včetně stanovišť živočišných druhů, a významného vyrušování tetřeva hlušce, jehož výskyt v lokalitě „Alto Sil“ je důvodem vyhlášení zmíněného ZCHÚ, způsobovaného provozy dolů „Feixolín“, „Salguero-Prégame-Valdesegadas“„Fonfría“, „Ampliación de Feixolín“ a „Nueva Julia“,
 nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají ve vztahu k zvláště chráněnému území „Alto Sil“ z čl. 6 odst. 2 až 4 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin ve spojení s článkem 7 této směrnice.
 3)
 Španělské království tím, že počínaje prosincem 2004 nepřijalo nezbytná opatření k zabránění poškozování stanovišť, včetně stanovišť živočišných druhů, a vyrušování těchto druhů provozy dolů „Feixolín“, „Fonfría“ a „Ampliación de Feixolín“, nesplnilo povinnosti, které pro ně ve vztahu k lokalitě „Alto Sil“ významné pro Společenství vyplývají z čl. 6 odst. 2 směrnice 92/43.
 4)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 5)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení Evropské komise. Evropská komise ponese jednu třetinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/44
 Žaloba podaná dne 23. února 2015 – Niagara Bottling v. OHIM (NIAGARA)
 (Věc T-89/15)
 (2015/C 118/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Niagara Bottling LLC (Ontario, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, QC)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis č. 1 153 535 slovní ochranné známky „NIAGARA“ s vyznačením Evropské unie
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. prosince 2014, ve věci R 784/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 23. listopadu 2010 — Deutsches Weintor eG v. Land Rheinland-Pfalz
 (Věc C-544/10)
 2011/C 72/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Deutsches Weintor eG
 Žalovaná: Land Rheinland-Pfalz
 Předběžné otázky
 1)
 Je pro existenci souvislosti tvrzení ve smyslu čl. 4 odst. 3 první věty ve spojení s čl. 2 odst. 2 bodem 5 nebo s čl. 10 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (1), které bylo naposledy pozměněno nařízením Komise (EU) č. 116/2010 ze dne 9. února 2010 (2) se zdravím nezbytný příznivý výživový nebo fyziologický účinek, kterým má být dosaženo trvalého zlepšení tělesného stavu, nebo postačuje i jen dočasný účinek omezený na dobu přijímání a trávení potraviny?
 2)
 Pro případ, že již jen tvrzení dočasného příznivého účinku může mít souvislost se zdravím:
 Postačuje k předpokladu, že takový účinek je vyvolán nepřítomností nebo sníženým obsahem látky ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) a patnáctého bodu odůvodnění nařízení, pokud toto tvrzení pouze uvádí, že obecný účinek tohoto druhu potraviny, který je široce vnímán jako nepříznivý, je v konkrétním případě nepatrný?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
 Je slučitelné s čl. 6 odst. 1 prvním pododstavcem Smlouvy o Evropské unii ve znění ze dne 13. prosince 2007 ve spojení s čl. 15 odst. 1 (svobodná volba povolání) a článkem 16 (svoboda podnikání) Listiny základních práv Evropské unie ve znění ze dne 12. prosince 2007 (3), pokud se výrobci nebo prodejci vína bez výjimky zakáže reklama obsahující takové zdravotní tvrzení, o které se jedná v projednávané věci, jestliže je takovéto tvrzení pravdivé?
 (1) Úř. věst. L 404, s. 9.
 (2) Úř. věst. L 37, s. 16.
 (3) Úř. věst. C 303, s. 1.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/57
 Žaloba podaná dne 25. září 2009 — Glenton España v. OHIM — Polo/Lauren (POLO SANTA MARIA)
 (Věc T-376/09)
 2009/C 282/107
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Glenton España, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Polo/Lauren Company L.P. (New York, Spojené státy)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou;
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. června 2009 ve věci R 594/2008-2;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „POLO SANTA MARIA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 18, 25, 36, 41 a 43
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis obrazové ochranné známky Beneluxu „zobrazení siluety hráče póla“ pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce ohledně všech sporných výrobků
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 207/2009 tím, že odvolací senát došel k nesprávnému závěru, že existuje nebezpečí záměny mezi předmětnými ochrannými známkami


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/21
 Usnesení Soudního dvora ze dne 15. června 2012 — Otis Luxembourg Sàrl, dříve General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company v. Evropská komise
 (Věc C-494/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh instalace a údržby výtahů a eskalátorů - Pokuty - Mateřská společnost a dceřiné společnosti - Přičitatelnost protiprávního jednání)
 2012/C 366/36
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Otis Luxembourg Sàrl, dříve General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV, Otis Elevator Company (zástupci: A. Winckler a D. Gerard, advokáti, J. Temple Lang a C. Cook, solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, R. Sauer a J. Bourke, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 13. července 2011 — General Technic-Otis a další v. Komise (spojené věci T-141/07, T-142/07, T-145/07 a T-146/07), kterým Tribunál zamítl žalobu znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2007) 512 final ze dne 21. února 2007 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators), které se týká kartelové dohody na trhu instalace a údržby výtahů a eskalátorů v Belgii, Německu, Lucembursku a Nizozemsku, jež se týká manipulování s nabídkovými řízeními, rozdělení trhů, stanovení cen, přidělování projektů a smluv, které s nimi souvisí, a výměny informací, a podpůrně na zrušení nebo snížení pokuty uložené navrhovatelce — Odpovědnost mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže, kterých se dopustily její dceřiné společnosti.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zmítá.
 2)
 Společnostem Otis Luxembourg Sàrl, Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG, Otis BV a Otis Elevator Company se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 347, 26.11.2011.