text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/59
 Žaloba podaná dne 19. září 2014 – Biogaran v. Komise
 (Věc T-677/14)
 (2014/C 395/72)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Biogaran (Colombes, Francie) (zástupce: T. Reymond, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil články 1, 7 a 8 rozhodnutí Komise C(2014) 4955 final ze dne 9. července 2014 v řízení podle článku 101 a článku 102 Smlouvy o fungování Evropské unie (AT. 39612-Perindopril (SERVIER)) v rozsahu, v němž se týkají společnosti Biogaran,
 —
 podpůrně, využil své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci a podstatně snížil výši pokuty uložené společnosti Biogaran v článku 7 uvedeného rozhodnutí,
 —
 zrušil ve vztahu ke společnosti Biogaran v plném či částečném rozsahu rozhodnutí Komise C(2014) 4955 ze dne 9. července 2014 v rámci žalob podaných společnostmi Servier S.A.S, Les Laboratoires Servier a Servier Laboratories Limited a vyvodil z toho veškeré důsledky v rámci své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci,
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení v napadeném rozhodnutí, jelikož toto neprokazuje účast žalobkyně na jakémkoliv porušení pravidel hospodářské soutěže.
 Žalobkyně tvrdí, že se sama nedopustila jakéhokoliv protisoutěžního jednání a nelze jí přičítat odpovědnost za dohodu o smírném řešení patentových sporů uzavřenou její mateřskou společností, jejíž účastnicí nebyla a neznala ani její obsah.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází ze zkreslení skutkového stavu, jelikož napadené rozhodnutí obsahuje nesprávný závěr, že dohoda o licencích a dodávkách, kterou žalobkyně uzavřela se společností Niche, působila jako další podnět k tomu, aby posledně uvedená společnost uzavřela dohodu o smírném řešení patentových sporů s mateřskou společností žalobkyně.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází, podpůrně, z nesprávného právního posouzení, jelikož žalobkyni byla uložena pokuta navzdory novosti zohledněného porušení.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco dne 18. října 2006 – Comunidad Autónoma de la Rioja v. Diputación Foral de Guipúzcoa, Juntas Generales de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca
 (Věc C-431/06)
 (2006/C 326/65)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco.
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Comunidad Autónoma de la Rioja.
 Žalovaní: Diputación Foral de Guipúzcoa, Juntas Generales de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca
 Předběžné otázky
 Má být čl. 87 odst. 1 Smlouvy vykládán v tom smyslu, že daňová opatření přijatá Juntas Generales del Territorio Histórico de Gipúzkoa, kterými se mění čl. 29 odst. 1 písm. a) a článek 37 Norma Foral o dani z příjmu právnických osob, musejí být považována za selektivní ve smyslu pojmu „státní podpora“ podle uvedeného ustanovení, a musejí být tedy za podmínek čl. 88 odst. 3 ES oznámena Komisi, když v rámci územní pravomoci uvedené autonomní entity nepůsobící na úrovni státu stanoví daňovou sazbu nižší, než je obecná daňová sazba stanovená zákonem španělského státu a daňový odpočet neexistující ve státní daňové právní úpravě?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2016 – Satkirit Holdings v. EUIPO – Advanced Mailing Solutions (luvoworld)
 (Věc T-450/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie luvoworld - Starší slovní ochranná známka Evropské unie luvo - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků a služeb - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 410/22)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Satkirit Holdings Ltd (Douglas, ostrov Man) (zástupce: M. Vanhegan, barrister)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: E. Sliwinska a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Advanced Mailing Solutions Ltd ((East Kilbride, Spojené království)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. května 2015 (věc R 1480/2014-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Advanced Mailing Solutions a Satkirit Holdings
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Satkirit Holdings Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 320, 28.9.2015.


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/7
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul București – Rumunsko) – SC ALKA CO SRL v. Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Galați, dříve Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Constanța, Direcţia Generală a Finanţelor Publice a Municipiului București
 (Věc C-635/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Číslo 1207 - Olejnatá semena - Číslo 1209 - Semena k setí - Číslo 1212 - Semena používaná zejména k lidskému požívání, jinde neuvedená ani nezahrnutá - Dovoz syrových tykvových semen ve slupce pocházejících z Číny“)
 (2015/C 205/09)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul București
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SC ALKA CO SRL
 Žalovaní: Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Galați, dříve Autoritatea Națională a Vămilor – Direcția Regională pentru Accize și Operațiuni Vamale Constanța, Direcţia Generală a Finanţelor Publice a Municipiului București
 Výrok
 Za účelem provedení sazebního zařazení tykvových semen, o která se jedná ve věci v původním řízení, přísluší předkládajícímu soudu určit, zda se tato semena běžně používají k extrakci průmyslových nebo potravinářských olejů a tuků, aniž jsou uvedena pod čísly 1201 až 1206 kombinované nomenklatury která je uvedena v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17. října 2006 a nařízení Komise (ES) č. 1214/2007 ze dne 20. září 2007. Pokud tomu tak je, musí být uvedená semena zařazena do čísla 1207 kombinované nomenklatury z důvodu povahy olejnatých semen, a to bez ohledu na to, zda se ve skutečnosti používají k extrakci průmyslových nebo potravinářských olejů a tuků, k setí nebo k lidskému požívání. V opačném případě budou uvedená semena spadat do čísla 1209 kombinované nomenklatury, budou-li mít v době dovozu stále schopnost klíčit, a to bez ohledu na to, zda se ve skutečnosti používají k setí nebo k lidskému požívání, nebo do čísla 1212 kombinované nomenklatury, nebudou-li mít v době dovozu již schopnost klíčit.
 (1) Úř. věst. C 39, 8.2.2014.


text:
 11.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 173/10
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2011 — Département du Gers v. Komise
 (Věc T-479/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Životní prostředí a ochrana lidského zdraví - Geneticky modifikované potraviny a krmiva - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2011/C 173/24
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Département du Gers (Francie) (zástupci: S. Mabile a J. P. Mignard, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a L. Pignataro, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2010/420/EU ze dne 28. července 2010 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici MON89034xNK603 (MON-89Ø34-3xMON-ØØ6Ø3-6), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh, podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. L 197, s. 15; Zvl. vyd. 13/32, s. 432).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Département du Gers ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 O návrhu Evropského parlamentu, Rady Evropské Unie, Région Centre, Région Picardie, Département de la Haute-Garonne, Région Bretagne, Région Poitou-Charentes, Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, Région Bourgogne, Région Midi-Pyrénées, Région Auvergne, Région Pays de la Loire, Région Rhône-Alpes, Département des Côtes d’Armor, Région Île de France a Région Nord-Pas-de-Calais na vstup do řízení jako vedlejší účastníci řízení není třeba rozhodnout.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/27
 Žaloba podaná dne 25. ledna 2010 — Evropská komise v. Rada Evropské unie
 (Věc C-40/10)
 2010/C 51/43
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Currall, G. Berscheid a J.-P. Keppenne, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009, kterým se s účinkem od 1. července 2009 upravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie a opravné koeficienty použitelné na tyto odměny a důchody (1) s výjimkou článku 1 a článku 3 tohoto nařízení při zachování jeho platnosti až do přijetí nového nařízení Radou, které správně uplatňuje článek 64 a článek 65 služebního řádu a jeho přílohy XI;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise požaduje částečné zrušení nařízení (EU) č. 1296/2009 v rozsahu, v němž Rada z důvodů politického oportunismu nahradila částky odměn a důchodů, navržených Komisí na základě vyrovnávací sazby ve výši 3,70 % — vyplývající z automatického použití článku 65 služebního řádu a jeho přílohy XI — částkami odpovídajícími nesprávnému koeficientu 1,85 %. Podle názoru Rady je toto nahrazení odůvodněno hospodářskou a finanční krizí jakož i hospodářskou a sociální politikou Unie.
 Ohledně článku 2 a článků 4 až 17 napadeného nařízení uplatňuje Komise jediný žalobní důvod, vycházející z porušení článku 65 služebního řádu jakož i článku 1 a článku 3 přílohy XI služebního řádu. Oprávnění Rady je v této oblasti totiž vázáno, a sice v aktuálním znění služebního řádu — v jehož příloze XI jsou obsaženy detaily metody úpravy odměn a důchodů úředníků — více než v minulosti, kdy Soudní dvůr pouze na základě článku 65 služebního řádu rozhodl, že prostor pro uvážení Rady je omezen. Dále se Komise dovolává porušení legitimního očekávání a zásady patere legem quam ipse fecisti.
 Článek 18 napadeného nařízení porušuje články 3 až 7 přílohy XI služebního řádu tím, že stanoví možnost průběžné úpravy odměn, tj. mimo roční termín stanovený v článku 65 služebního řádu a nezávisle na podmínkách stanovených v článcích 4 až 7 přílohy XI služebního řádu.
 (1) Úř. věst. L 348, s. 10.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/39
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 23. září 2008 – Cemex Polska v. Komise
 (Věc T-203/07) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2003/87/ES - Systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Národní alokační plán Polska pro přidělování povolenek na emise na období let 2008-2012 - Rozhodnutí Komise nevznášet za určitých podmínek námitky - Příslušnost členských států pro individuální obchodování povolenkami na emise - Neexistence přímého dotčení - Nepřípustnost“)
 (2008/C 301/66)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cemex Polska sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupci: F. Puel a M. Szpunar, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a K. Herrmann, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2007)1295 konečné ze dne 26. března 2007 o národním alokačním plánu pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů oznámeného Polskem na období 2008-2012 v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Cemex Polska sp. z o.o. ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 170, 21.7.2007.


text:
 26.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. ledna 2011 Španělským královstvím proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. listopadu 2010 ve věci T-113/08, Španělské království v. Evropská komise
 (Věc C-24/11 P)
 2011/C 95/10
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 Vyhovět kasačnímu opravnému prostředku a zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2010, vydaný ve věci T-113/08, Španělské království v. Evropská komise;
 —
 Zrušit veškeré finanční opravné položky týkající se podpor produkce olivového oleje přiznaných v rozhodnutí Komise 2008/68/ES (1) ze dne 20. prosince 2007; subsidiárně, zrušit finanční opravné položky v odvětví produkce olivového oleje, které se týkají výdajů, zálohy na něž byly vyplaceny před 24. listopadem 2002; subsidiárně zrušit finanční opravné položky v odvětví produkce olivového oleje, které se týkají výdajů, zálohy na něž byly vyplaceny před 15. červencem 2000.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 Vnitřní rozpory v odůvodnění Tribunálu a porušení článku 8 nařízení 1663/95 (2), neboť bylo uznáno, že Komise může při finančních opravných položkách vycházet z nesrovnalostí, které nebyly uvedeny v dopisu AGR 16844, jímž byly sděleny výsledky šetření HO/2002/91/ES.
 2)
 Porušení článků 36 a 53 Statutu Soudního dvora v důsledku nedostatečného odůvodnění rozsudku, který se vůbec nezmiňuje, tudíž ani nerozhoduje o zásadním tvrzení Španělského království uvedeném na jednání a týkajícím se stanovení dies ad quem lhůty 24 měsíců stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 (3) a v článku 7 nařízení č. 1258/1999 (4).
 3)
 Porušení lhůty 24 měsíců stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení 729/70 a v článku 7 nařízení 1258/1999:
 —
 zaprvé tím, že tato lhůta byla počítána od data dopisu AGR 16844, přičemž v tomto dopisu nebyly uvedeny všechny důvody, na jejichž základě došlo k finanční opravě;
 —
 zadruhé tím, že pro účely dovození toho, že datem rozhodným pro počítání lhůty 24 měsíců je den vyplacení zůstatku, nikoli den vyplacení zálohy, je odkazováno na rozsudek Soudního dvora (5), který se nevztahuje na odvětví, jako je odvětví produkce olivového oleje.
 (1) Rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2007, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. 2008 L 18, s. 12)
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 729/70 týkající se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, s. 6; Zvl. vyd. 03/18, s. 31)
 (3) Nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13)
 (4) Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, s. 103; Zvl. vyd. 03/25, s. 414)
 (5) Rozsudek Soudního dvora ze dne 19. června 2003, věc C-329/00, Španělsko v. Komise, Recueil, s. I-6103


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. dubna 2014 – Řecko v. Komise
 (Věc T-150/12) (1)
 („Státní podpory - Bezúročné půjčky se státní zárukou poskytnuté řeckými orgány sdružením zemědělských družstev v odvětví obilovin - Rozhodnutí prohlašující podpory za neslučitelné s vnitřním trhem - Povinnost uvést odůvodnění - Výhoda - Podpory, které mají napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“)
 2014/C 175/48
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, X. Basakou a A. Vasilopoulou, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Thomas a D. Triantafyllou, poté M. Triantafyllou a P. Němečkova, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2012/320/EU ze dne 25. ledna 2012, týkající se podpor, které Řecko poskytlo pěstitelům obilí a družstvům v tomto odvětví (Úř. věst. L 164, s. 10)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 23.6.2012.


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/17
 Žaloba podaná dne 9. února 2006 – Trioplast Industrier v. Komise
 (Věc T-40/06)
 (2006/C 96/32)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Trioplast Industrier AB (Smålandsstenar, Švédsko) (zástupce: Tommy Pettersson, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 částečně zrušil čl. 1 písm. g) rozhodnutí, pokud jde o období, během kterého se žalobkyni přiznává odpovědnost za porušení,
 —
 částečně zrušil čl. 2 písm. f) rozhodnutí, pokud jde o výši pokuty uložené žalobkyni, ke které je společně odpovědná nebo podpůrně snížil výši pokuty,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty dovolávané žalobkyní se shodují s žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-26/06, Trioplast Wittenheim v. Komise.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/26
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 15. února 2005
 ve věci T-296/02, Lidl Stiftung Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory ) (OHIM) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitky - Nebezpečí záměny - Přihláška slovní ochranné známky LINDENHOF - Starší slovní a obrazová ochranná známka LINDERHOF - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2005/C 93/51)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-296/02, Lidl Stiftung Co. KG, se sídlem v Neckarsulm (Německo), zastoupený P. Großem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: A. von Mühlendahl, B. Müller a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, který je vedlejším účastníkem před Soudem, je REWE-Zentral AG, se sídlem v Kolíně (Německo), zastoupená M. Kinkeldeyem, advokátem, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 17. července 2002 (věc R 0036/2002-3) týkajícímu se námitkového řízení mezi Lidl Stiftung Co. KG a REWE-Zentral AG, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci; vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 15. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/20
 Kasační opravný prostředek podaný 22. prosince 2005 Rakouskou republikou proti rozsudku vydanému dne 5. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve spojených věcech T-366/03 a T-235/04
 (Věc C-454/05 P)
 (2006/C 60/40)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 22. prosince 2005 kasační opravný prostředek podaný Rakouskou republikou, zastoupenou Dr. Haraldem Dossim, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti rozsudku vydanému dne 5. října 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve spojených věcech T-366/03 a T-235/04.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství (čtvrtého senátu) ze dne 5. října 2005 ve spojených věcech T-366/03 a T-235/04, Spolková země Horní Rakousko jako žalobkyně proti Komisi Evropských společenství jako žalované (1) z důvodu zrušení rozhodnutí Komise 2003/653/ES ze dne 2. září 2003 o vnitrostátních předpisech, kterými se zakazuje používání geneticky modifikovaných organismů ve spolkové zemi Horní Rakousko na základě ustanovení čl. 95 odst. 5 Smlouvy o ES (2).
 2.
 uložil Komisi náhradu nákladů celého řízení.
 3.
 zrušil uvedené rozhodnutí Komise nebo podpůrně vrátil věc zpět Soudu prvního stupně, aby o tomto bodě rozhodl.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Napadený rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. října 2005 je stižen jednak procesními chybami, jimiž byly poškozeny zájmy Rakouské republiky, a jednak porušením práva Společenství.
 Napadený rozsudek se obsahově zabývá pouze podmínkou „zvláštního problému“; ostatní podmínky čl. 95 odst. 5 ES nebyly zkoumány poté, co Soud dospěl k závěru, že podmínka existence specifického problému členského státu podávajícího žádost nebyla splněna. Soud se však nezabýval otázkou „zvláštního problému“ v intenzitě, která by byla úměrná jejímu významu pro vyřešení sporu. Nedostatečným zkoumáním dotčených argumentů porušil Soud jednak právo být vyslechnut a jednak povinnost odůvodnění, což představuje dvě procesní chyby.
 Vědecké posouzení rizik má zvláštní význam zejména v oblasti ochrany životního prostředí, zejména z důvodu uplatnění zásady obezřetnosti, a podmiňuje v rámci řízení podle čl. 95 odst. 5 ES obsáhlý přezkum vědeckých argumentů, zvláště tehdy, pokud existuje jakákoliv pochybnost o tom, zda je úroveň ochrany, stanovená v harmonizačním opatření, dostatečná. Komise, ale posléze ani Soud, se obsahově nezabývaly argumenty vznesenými Rakouskou republikou ani obsáhle nezkoumaly nezbytnost oznámeného opatření pro ochranu životního prostředí. Rozhodnutí Komise a rozsudek Soudu spočívají na studii EFSA, která se zabývala hlavní částí rakouské argumentace, otázkou koexistence geneticky modifikovaných a nemodifikovaných kultur, pouze okrajově – a v žádném případě zvlášť s ohledem na Spolkovou zemi Horní Rakousko. Soud nikdy nezkoumal přednesené vědecké poznatky při zohlednění zásady obezřetnosti.
 Konečně zastává účastník řízení podávající kasační opravný prostředek názor, že dřívější judikatura Soudního dvora není v rozporu s vedením kontradiktorního řízení v řízení podle čl. 95 odst. 5 ES a že právní názor Soudu tak představuje porušení práva Společenství. Jelikož neprovedení takového řízení porušuje právo být vyslechnut, což představuje dostatečný důvod pro zrušení napadeného rozhodnutí Komise.
 (1) Úř. věst. C 296, 26.11.2005.
 (2) Úř. věst. L 230, s. 34.


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto ze dne 30. června 2004 ve věci Nicolò Tricarico proti Assitalia Assicurazioni SPA
 (Věc C-297/04)
 (2004/C 251/07)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto (Itálie) ze dne 30. června 2004 ve věci Nicolò Tricarico proti Assitalia Assicurazioni SPA, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 13. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Ufficio del giudice di pace di Bitonto žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě mezi pojišťovacími společnostmi, které spočívají ve vzájemné výměně informací, které umožňují navýšení pojistného na RC auto pojistku, jež není odůvodněno tržními podmínkami, jsou neplatné od počátku, rovněž s ohledem na skutečnost, že se podniky z různých členských států podílejí na dohodě nebo na jednání ve vzájemné shodě?
 2.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že opravňuje třetí strany, které mají relevantní právní zájem, spoléhat na neplatnost dohody nebo jednání zakázaného ustanovením Společenství a domáhat se náhrady škody za utrpěnou újmu v případě, že existuje příčinná souvislost mezi dohodou nebo jednáním ve vzájemné shodě a újmou?
 3.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že lhůta pro podání žaloby na náhradu škody, která je na ní založená, počíná běžet dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly přijaty, nebo dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly ukončeny?
 4.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že v případě, že vnitrostátní soud shledá, že náhrada škody, která může být přiznána na základě vnitrostátního práva, je nižší než ekonomická výhoda získaná podnikem – škůdcem, který je stranou zakázané dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, je třeba, aby z vlastního podnětu rovněž přiznal náhradu škody plnící represivní funkci poškozené třetí straně, která je nezbytná k tomu, aby byla přiznaná částka náhrady škody vyšší než výhoda získaná škůdcem za účelem zamezení přijímání dohod nebo jednání ve vzájemné shodě zakázaných článkem 81 Smlouvy?


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/49
 Žaloba podaná dne 1. července 2016 – Belgacom International Carrier Services v. Komise
 (Věc T-351/16)
 (2016/C 305/66)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Belgacom International Carrier Services (Brusel, Belgie) (zástupci: H. Vanhulle, B. van de Walle de Ghelcke, C. Borgers a N. Baeten, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 11. ledna 2016 o režimu státních podpor v případě výjimek pro nadměrné zisky SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) realizovaném Belgickým královstvím;
 —
 nebo, podpůrně, zrušil články 2 – 4 uvedeného rozhodnutí;
 —
 každopádně uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když identifikovala domnělou podporu a kvalifikovali ji jako režim podpory ve smyslu čl. 1 písm. d) nařízení Rady č. 2015/1589 (1) a článku 107 SFEU.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila článek 107 SFEU, neuvedla odůvodnění a dopustila se zjevně nesprávného posouzení, když měla za to, že belgický systém předběžných rozhodnutí správce daně týkajících se nadměrných zisků je opatřením státní podpory.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 16 odst. 1 nařízení Rady č. 2015/1589 a obecné zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, když nařídila domnělou podporu navrátit.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. 2 odst. 6 SFEU a zásadu rovného zacházení a zneužívá své pravomoci tím, že uplatňuje pravidla o státních podporách tak, aby belgický systém předběžných rozhodnutí správce daně týkajících se nadměrných zisků zakázala.
 (1) Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9)


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/35
 Žaloba podaná dne 15. září 2010 — Emme v. Komise
 (Věc T-422/10)
 ()
 2010/C 317/64
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Emme Holding SpA (Pescara, Itálie) (zástupci: G. Visconti, E. Vassallo di Castiglione, M. Siragusa, M. Beretta, P. Ferrari, advokáti)
 Žalovaná: Evropská Komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit nebo snížit pokutu, kterou Komise uložila společnosti Emme Holding rozhodnutím ze dne 30. června 2010 (věc COMP/38.344 — Předepjatá ocel)
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v projednávané věci je stejné jako rozhodnutí dotčené ve věci T-385/10, Arcelormittal Wire France a další v. Komise.
 Žalobkyně zejména uvádí:
 —
 že je neodůvodněné, aby jí bylo vytýkáno jediné a pokračující protiprávní jednání tvořené dohromady všemi evropskými (klub Evropa) a vnitrostátními nebo regionálními (klub Itálie, klub Španělsko a dohoda Jih) kartelovými dohodami. Nikdy se totiž (ani aktivně ani pasivně) neúčastnila na evropské úrovni tvrzeného protiprávního jednání. Navíc Trame nevěděl o případných regionálních nebo vnitrostátních kartelových dohodách v jiných zemích než je Itálie;
 —
 že rozhodnutí zohledňuje jak 7drátová lana tak 2 nebo 3drátová lana. Žalobkyně naopak zdůrazňuje, že 3drátová lana nebyla nikdy předmětem kartelové dohody v rámci klubu Itálie. Obrat dosažený z tohoto výrobku nesmí být tedy zohledněn při výpočtu pokuty.
 Žalobkyně rovněž navrhuje snížení pokuty z důvodu jak své minimální účasti na tvrzeném protiprávním jednání, tak z důvodu své platební neschopnosti.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. května 2010 — Wieland-Werke a další v. Komise
 (Věc T-11/05) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví měděných sanitárních trubek - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Trvající protiprávní jednání, které má mnoho forem - Zásada legality trestů - Zásada ne bis in idem - Pokuty - Skutečný dopad na trh - Velikost dotčeného trhu - Doba trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti“)
 2010/C 179/47
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wieland-Werke AG (Ulm, Německo); Buntmetall Amstetten GmbH (Amstetten, Rakousko) a Austria Buntmetall AG (Enzesfeld, Rakousko) (zástupci: R. Bechtold a U. Soltész, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a É. Gippini Fournier, zmocněnci, ve spolupráci s G. Eickstädtem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: J. Huber a G. Kimberley, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2004) 2826 ze dne 3. září 2004, které se týká řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/E-1/38.069 — měděné sanitární trubky), zadruhé podpůrně návrh na snížení částky pokut uložených tímto rozhodnutím žalobkyním a zatřetí vzájemný návrh Komise směřující ke zvýšení uvedené částky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Vzájemná žaloba podaná Evropskou komisí se zamítá.
 3)
 Společnosti Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH a Austria Buntmetall AG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí 90 % nákladů řízení vynaložených Komisí.
 4)
 Komise ponese 10 % vlastních nákladů řízení.
 5)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 93, 16.4.2005.


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/7
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2004 Andrém Bonnetem proti Soudnímu dvoru Evropských společenství
 (Věc T-132/04)
 (2004/C 168/12)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 2. dubna 2004 žaloba podaná proti Soudnímu dvoru Evropských společenství Andrém Bonnetem, s bydlištěm v Saint Pierre de Vassols (Francie), zastoupeným Hervém de Lepinauem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 11. února 2004 a 4. března 2004, jakož i rozhodnutí o jmenování jiné osoby na místo, které mělo být obsazeno žalobcem;
 —
 rozhodl, že nábor ze dne 4. února 2004 musí nabýt plné účinnosti počínaje dnem 1. března 2004;
 —
 uložil Soudnímu dvoru Evropských společenství zaplatit žalobci částku 100 000 EUR z titulu jeho morální újmy, jakož i částku 5 000 EUR měsíčně počínaje dnem 1. března až do doby, kdy se žalobce skutečně ujme funkce;
 —
 podpůrně, za předpokladu, že by rozhodnutí Soudu prvního stupně nečinilo ujmutí se funkce žalobcem nevyhnutelným, uložil Soudnímu dvoru Evropských společenství zaplatit žalobci úhrnnou částku 260 000 EUR s úroky počínaje dnem podání této žaloby;
 —
 v každém případě uložil Soudnímu dvoru Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Žalobce se ucházel o místo osoby pověřené čtením rozsudků v kabinetu předsedy Soudního dvora. Žalobce má za to, že obstál ve výběrovém řízení, ale následkem napadených rozhodnutí nebyl na dané místo jmenován.
 Na podporu své žaloby se žalobce dovolává nedostatku pravomoci ředitele kabinetu jednat, pokud jde o jmenování referendáře u Soudního dvora. Mimoto se žalobce dovolává porušení podstatných procesních náležitostí jako zásady shodnosti forem, nedostatku odůvodnění a porušení práv na obhajobu.
 Žalobce se rovněž dovolává zásahu do nabytých práv, do zásady zákazu zpětné účinnosti a zásady právní jistoty, jakož i zásahu do zásady respektování soukromého života a zásady politické nestrannosti. Nakonec se žalobce dovolává zneužití pravomoci.


text:
 1.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA) v. Administración General del Estado
 (Věc C-222/07) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 12 ES - Zákaz diskriminace z důvodu státní příslušnosti - Články 39 ES, 43 ES, 49 ES a 56 ES - Základní svobody zaručené Smlouvou o ES - Článek 87 ES - Státní podpora - Směrnice 89/552/EHS - Provozování televizního vysílání - Povinnost subjektů televizního vysílání vyčlenit část svých provozních příjmů pro předběžné financování kinematografických děl a televizních filmů, z čehož musí být 60 % vyhrazeno pro produkci děl, jejichž původní jazyk je ve Španělském království úředním jazykem a která jsou většinou produkována španělským filmovým průmyslem“)
 2009/C 102/05
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Unión de Televisiones Comerciales Asociadas (UTECA)
 Žalovaná: Administración General del Estado
 Za přítomnosti: Federación de Asociaciones de Productores Audiovisuales, Radiotelevisión Española (RTVE), Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (Egeda)
 Předmět věci
 Výklad článku 12 ES, čl. 87 odst. 3 ES a čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224) – Povinnost subjektů televizního vysílání vyčlenit procentuální podíl svých hrubých příjmů pro předběžné financování kinematografických filmů, z něhož musí být 60 % vyhrazeno specificky pro původní španělsko-jazyčná díla, jež jsou většinou produkována španělským filmovým průmyslem
 Výrok
 1)
 Směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, a konkrétněji její článek 3, jakož i článek 12 ES musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovému opatření členského státu, jakým je opatření dotčené v původním řízení, které subjektům televizního vysílání ukládá povinnost vyčlenit 5 % svých provozních příjmů pro předběžné financování evropských kinematografických děl a televizních filmů a specifičtěji vyhradit 60 % z těchto 5 % pro díla, jejichž původní jazyk je úředním jazykem tohoto členského státu.
 2)
 Článek 87 ES musí být vykládán v tom smyslu, že takové opatření členského státu, jakým je opatření dotčené v původním řízení, které subjektům televizního vysílání ukládá povinnost vyčlenit 5 % svých provozních příjmů pro předběžné financování evropských kinematografických děl a televizních filmů a specifičtěji vyhradit 60 % z těchto 5 % pro díla, jejichž původní jazyk je úředním jazykem tohoto členského státu, nepředstavuje státní podporu kinematografickému průmyslu tohoto členského státu.
 (1) Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/29
 Usnesení předsedy devátého senátu Soudního dvora ze dne 16. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de première instance de Bruxelles – Belgie) – Daniele Striani, Mad Management SPRL, Franck Boucher, a další, RFC. Seresien ASBL v. Union européenne des Sociétés de Football Association (UEFA), Union Royale Belge des Sociétés de Football – Association (URBSFA)
 (Věc C-299/15) (1)
 (2015/C 354/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předseda devátého senátu Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/74
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 16. července 2014 – Klar a Fernandez Fernandez v. Komise
 (Věc F-114/13) (1)
 („Veřejná služba - Výbor zaměstnanců Komise - Ústřední výbor - Jmenování členů místní sekce v Lucemburku do ústředního výboru zaměstnanců - Odvolání jednoho z členů místní sekce z ústředního výboru touto sekcí - Odmítnutí orgánu oprávněného ke jmenování uznat legalitu rozhodnutí o odvolání - Právní zájem na podání žaloby - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení - Pozdní podání stížnosti - Zjevná nepřípustnost“)
 2014/C 315/124
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Robert Klar (Grevenmacher, Lucembursko) a Francisco Fernandez Fernandez (Steinsel, Lucembursko) (zástupci: A. Salerno a B. Cortese, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Ehrbar, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování odmítajícího uznat legalitu rozhodnutí místního výboru zaměstnanců v Lucemburku o zrušení pověření uděleného svému zmocněnci k zastupování v ústředním výboru zaměstnanců Komise
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 R. Klar a F. Fernandez Fernandez ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 52, 22.2.2014, s. 53.


text:
 12.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2010 — Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli v. OHIM (tvar zvonečku s červenou stuhou)
 (Věc T-346/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar zvonečku s červenou stuhou - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2011/C 46/17
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Chocoladefabriken Lindt Sprüngli AG (Kilchberg, Švýcarsko) (zástupci: R. Lange, E. Schalast a G. Hild, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. června 2008 (věc R 943/2007-4), které se týká zápisu trojrozměrného označení představovaného zvonečkem s červenou stuhou jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Chocoladefabriken Lindt Sprüngli AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 11.10.2008.


text:
 8.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/3
 Žaloba podaná dne 1. června 2012 — Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie, Evropský parlament
 (Věc C-270/12)
 2012/C 273/03
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: A. Robinson, zmocněnec, J. Stratford QC, A. Henshaw, barrister)
 Žalovaní: Rada Evropské unie, Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit článek 28 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2012 ze dne 14. března 2012 o prodeji na krátko a některých aspektech swapů úvěrového selhání (1);
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 28 nazvaný „Intervenční pravomoci orgánu ESMA za výjimečných okolností“ požaduje od Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy („ESMA“), aby fyzickým nebo právnickým osobám zakázal prodej na krátko, anebo uložil podmínky jeho provádění nebo provádění podobných transakcí, anebo aby od těchto osob požadoval oznámení nebo zveřejnění takových pozic.
 ESMA přijme taková opatření pokud a) se jimi bude řešit hrozba pro řádné fungování a integritu finančních trhů nebo stabilitu celého finančního systému Unie nebo jeho části, b) budou mít přeshraniční účinek a c) příslušné orgány nepřijaly žádná opatření pro řešení hrozby, anebo opatření, která přijaly, nejsou dostatečné pro řešení hrozby. Opatření jsou platná do tří měsíců, avšak ESMA je oprávněn obnovit je na dobu neurčitou. Opatření mají přednost před jakýmikoli předcházejícími opatřeními přijatými příslušným orgánem podle nařízení o prodeji na krátko.
 Spojené království tvrdí, že článek 28 je v rozporu s právními předpisy z následujících důvodů.
 Zaprvé je v rozporu s druhou zásadou zakotvenou v rozsudku Soudního dvora ve věci Meroni v. Vysoký úřad (C-9/56, Recueil, s. 11), jelikož:
 1)
 Kritéria určující, kdy má orgán ESMA jednat podle článku 28, znamenají velký prostor pro uvážení.
 2)
 Orgánu ESMA byla poskytnuta široká škála možností na výběr, pokud jde o opatření, které nebo která má ukládat a jaké výjimky má specifikovat, a tyto možnosti výběru mají významný dopad na hospodářskou politiku.
 3)
 Faktory, které má ESMA zohlednit, obsahují testy, které jsou vysoce subjektivní.
 4)
 ESMA je oprávněn obnovit svá opatření bez omezení doby jejich celkového trvání.
 5)
 I kdyby (v rozporu s tvrzením Spojeného království) článek 28 nezapojoval orgán ESMA do uskutečňování výběru v rámci makroekonomické politiky, ESMA má beztak široký prostor pro uvážení, pokud jde o uplatnění politiky na jakýkoli konkrétní případ, jako v samotné věci Meroni.
 Zadruhé, cílem článku 28 je oprávnit orgán ESMA k ukládání opatření všeobecného použití, které mají právní sílu, v rozporu s rozsudkem Soudního dvora ve věci Giuseppe Romano v. Institut national d'assurance maladie-invalidité (C-98/80, Recueil, s. 1241).
 Zatřetí, cílem článku 28 je udělit orgánu ESMA pravomoc přijímat nelegislativní akty všeobecného použití, zatímco ve světle článků 290 a 291 SFEU Rada nemá podle Smluv pravomoc delegovat takovou pravomoc na obyčejnou agenturu mimo tato ustanovení.
 Začtvrté, pokud a v rozsahu, ve kterém by měl být článek 28 vykládán tak, že orgán ESMA opravňuje k přijímání individuálních opatření proti fyzickým a právnickým osobám, bylo by to nad rámec článku 114 SFEU.
 Článek 28 lze oddělit od zbývající části nařízení o prodaji nakrátko. Jeho zrušením by v zásadě nebyla dotčena zbývající část tohoto nařízení.
 (1) Úř. věst. L 86, s. 1.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/60
 Žaloba podaná dne 18. února 2014 – PT Pelita Agung Agrindustri v. Rada
 (Věc T-121/14)
 2014/C 112/77
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: PT Pelita Agung Agrindustri (Medan, Indonésie) (zástupci: F. Graafsma a J. Cornelis, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1194/2013 ze dne 19. listopadu 2013 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie (Úř. věst. L 315, s. 2) v části, v níž ukládá žalobkyni antidumpingové clo; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že Antidumpingová dohoda WTO nedovoluje upravit náklady proto, že tyto náklady jsou nižší, než jsou ceny na jiných trzích nebo jsou „deformovány“ státní intervencí. Článek 2 odst. 5 nařízení (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51; dále jen „základní nařízení“) by měl být prohlášen za nepoužitelný, pokud pro tyto účely stanoví možnost úpravy nákladů.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že úprava nákladů Crude Palm Oil (dále jen CPO) představuje v projednávané věci porušení čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Žalobkyně konkrétněji tvrdí, že
 —
 nezbytný důkaz, na základě něhož bylo konstatováno, že ceny CPO na indonéském trhu jsou deformovány, chybí, a že Rada a Evropská komise (dále jen „orgány“) se dopustily zjevně nesprávného posouzení, když konstatovaly, že ceny CPO jsou na indonéském trhu deformovány;
 —
 Orgány použitím referenční vývozní ceny („HPE“) pro účely úpravy nákladů neprovedly tuto úpravu na „přiměřeném základě“, jak požaduje čl. 2 odst. 5, základního nařízení, nebo na základě „jiných zdrojů, které nejsou ovlivněny takovými deformacemi“, a
 —
 Článek 2 odst. 5 základního nařízení nedovoluje provést úpravu nákladů v situacích, ve kterých jsou ceny jednoduše a údajně „nízké“.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzení, když konstatovaly, že nákupní ceny CPO žalobce od spřízněných stran jsou deformovány. Konkrétněji, orgány se podle žalobkyně dopustily zjevně nesprávného posouzení, když konstatovaly, že nákupní ceny CPO žalobce od spřízněných stran nejsou běžnými tržními cenami.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že Rada při určení přiměřeného ziskového rozpětí nesplnila svojí povinnost stanovenou v čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení. Toto ustanovení vyžaduje, aby přiměřený zisk nebyl vyšší než zisk, kterého běžně dosahují ostatní vývozci nebo výrobci při prodeji výrobků stejné obecné kategorie na domácím trhu země původu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že orgány tím, že odmítly provést přiměřenou úpravu s přihlédnutím k cenové přirážce spojené s certifikací o shodě směrnice RED, zjevně nesprávně posoudily skutkový stav a porušily čl. 3 odst. 2 a 3 základního nařízení, neboť vývozní ceny žalobkyně nebyly objektivně porovnány se směrnou cenou unijního průmyslu. Orgány navíc tím, že odmítly provést nezbytnou úpravu pro certifikaci RED, žalobkyni ve srovnání s jinými indonéskými výrobci nepřípustným způsobem diskriminovaly.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z toho, že orgány porušily čl. 3 odst. 7 základního nařízení a dopustily se zjevně nesprávného posouzení, když konstatovaly, že nařízení o dvojnásobném započtení nepřispěla k újmě, kterou utrpěl unijní průmysl.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází z toho, že orgány nezohlednily informace a argumenty přednesené žalobkyní během šetření. Orgány tak neporušily nejen svou povinnost náležité péče a řádné správy tím, že náležitě a nestranně nezkoumaly všechny relevantní skutečnosti, které jim byly předloženy, ale také povinnosti obsažené v čl. 20 odst. 5 základního nařízení, jakož i povinnost uvést odůvodnění, stanovenou v článku 296 SFEU.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/6
 Žaloba podaná dne 16. listopadu 2004 Komisí Evropských Společenství proti Italské republice
 (Věc C-478/04)
 (2005/C 31/13)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 16. listopadu 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských Společenství, zastoupenou Minasem Konstandinidisem a Giuseppem Bambarem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr určil:
 —
 že Italská republika tím, že
 a)
 nepřijala opatření nezbytná pro zajištění toho, aby nebezpečné odpady uložené na skládce Cà di Capri (Verona) byly využívány nebo odstraněny bez ohrožení lidského zdraví a bez nutnosti použití postupů či metod způsobilých poškozovat životní prostředí;
 b)
 nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby držitel nebezpečných odpadů uložených na této skládce předal tyto odpady soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který uskutečňuje operace uvedené v příloze II A či II B směrnice, nebo aby je sám využíval nebo odstraňoval v souladu s ustanoveními práva Společenství;
 c)
 nepřijala v souvislosti s touto skládkou opatření nezbytná k tomu, aby v místě, kde jsou ukládány (vypouštěny) nebezpečné odpady, tyto byly registrovány a identifikovány a aby se nemísily různé druhy nebezpečných odpadů nebo nemísil nebezpečný odpad s odpady, které nejsou klasifikovány jako nebezpečné,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 8 směrnice Rady 75/442/EHS (1), o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS (2), jakož i ze čl. 2 odst. 1 a 2 směrnice Rady 91/689/EHS, o nebezpečných odpadech;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Komise tvrdí, že z důvodů uvedených v jejích návrzích, Italská republika v souvislosti se skládkou Ca di Capri (Verona) nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 75/442/EHS, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS a ze směrnice Rady 91/689/EHS.
 (1) Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39.
 (2) Úř. věst. L 78, 26.3.1991, s. 32.


text:
 1.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/8
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2013 — EMA v. Komise
 (Věc T-116/11) (1)
 (Rozhodčí doložka - Šestý rámcový program pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívající k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002 — 2006) - Smlouvy Dicoems a Cocoon - Nesoulad části uplatněných výdajů se smluvními požadavky - Ukončení smluv - Vrácení části vyplacených částek - Náhrada škody - Vzájemný návrh - Mimosmluvní odpovědnost - Bezdůvodné obohacení - Žaloba na neplatnost - Akt nenapadnutelný žalobou - Akt přijatý čistě v rámci smlouvy, od níž je neoddělitelný - Oznámení o dluhu - Nepřípustnost)
 2014/C 31/12
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Association médicale européenne (EMA) (Brusel, Belgie) (zástupci: A. Franchi a L. Picciano, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude a F. Moro, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Gullem, advokátem)
 Předmět věci
 Hlavní návrh směřující zaprvé k náhradě nákladů vzniklých při provádění smlouvy č. 507126 ze dne 7. prosince 2003 o projektu Cocoon a smlouvy č. 507760 ze dne 19. prosince 2003 o projektu Dicoems uzavřených mezi Komisí a žalobcem, zadruhé k tomu, aby bylo rozhodnutí Komise o ukončení těchto smluv prohlášeno za protiprávní, zatřetí ke zrušení příslušného oznámení o dluhu a začtvrté k zaplacení náhrady za utrpěnou újmu, jakož i podpůrný návrh založený na mimosmluvní odpovědnosti Komise.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žalobě Association médicale européenne (EMA) se vyhovuje v rozsahu, v němž se týká náhrady přímých osobních nákladů vztahujícím se ke smlouvám Cocoon a Dicoems ve výši 17 231,28 eura, jakož i s nimi spojených nepřímých nákladů vzniklých při plnění uvedených smluv.
 2)
 Žaloba EMA se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Vzájemný návrh Evropské komise se odmítá.
 4)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení, včetně nákladů spojených s řízením o předběžném opatření ve věci T-116/11 R.
 (1) Úř. věst. C 120, 16.4.2011


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/24
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 3. února 2005
 ve věci T-139/01, Comafrica SpA a Dole Fresh Fruit Europe Ltd Co. proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Společná organizace trhu - Banány - Dovoz ze států AKT a z třetích zemí - Nařízení (ES) č. 896/2001 - Nařízení (ES) č. 1121/2001 - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Osobně dotčená osoba - Žaloba na náhradu škody)
 (2005/C 93/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T-139/01, Comafrica SpA, se sídlem v Janově (Itálie) a Dole Fresh Fruit Europe Ltd Co., se sídlem v Hamburku (Německo), zastoupené B. O'Connorem, advokátem a P. Bastos-Martinem, advokátem, podporované Simba SpA, se sídlem v Miláně (Itálie), zastoupenou S. Carbonem a F. Munarim, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: původně L. Visaggio, M. Niejahr a K. Fitch, poté L. Vissagio a K. Fitch, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), podporované Španělským královstvím (zmocněnkyně: původně R. Silva de Lapuerta, poté L. Fraguas Gadea, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení nařízení Komise (ES) č. 896/2001 ze dne 7. května 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 404/93, pokud jde o dovoz banánů do Společenství (Úř. věst. L 126, s. 6), a nařízení Komise (ES) č. 1121/2001 ze dne 7. června 2001, kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty, jež se použijí na referenční množství tradičních hospodářských subjektů v rámci celních kvót pro dovoz banánů (Úř. věst. L 153, s. 12), a jednak žaloba na náhradu škody údajně vzniklé žalobkyním přijetím nařízení č. 896/2001 a č. 1121/2001, Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci; vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 3. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Návrhy na zrušení se odmítají jako nepřípustné.
 2)
 Návrhy na náhradu škody se zamítají jako neopodstatněné.
 3)
 Žalobkyně ponesou své náklady řízení, jakož i náklady řízení vzniklé Komisi v hlavním řízení a v řízení o předběžném opatření.
 4)
 Vedlejší účastníci ponesou své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 245, 1.9.2001.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato, Quinta Sezione, dne 20. března 2006 – Santorso Soc. coop. arl v. Comune di Torino
 (Věc C-148/06)
 (2006/C 154/10)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Odvolateka: Santorso Soc. coop. arl
 Odpůrci: Comune di Torino a další
 Předběžné otázky
 1)
 Vyjadřuje nebo nevyjadřuje pravidlo stanovené v čl. 30 odst. 4 směrnice 93/37/EHS (1) nebo obdobné pravidlo stanovené v čl. 55 odst. 1 a 2 směrnice 2004/18/ES (2) (je-li relevantní normativní ustanovení uvedeno v něm), podle kterého pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru k výrobkům, stavebním pracím nebo službám, jež mají být poskytovány, nemůže zadavatel tyto nabídky odmítnout, aniž by nejdříve povinně písemně požádal o upřesnění základních prvků nabídky, které považuje za důležité a ověřil tyto základní prvky, přičemž bere v úvahu dodané důkazy, základní zásadu práva Společenství?
 2)
 V případě záporné odpovědi na předchozí otázku je nebo není pravidlo stanovené v čl. 30 odst. 4 směrnice 93/37/EHS nebo obdobné pravidlo stanovené v čl. 55 odst. 1 a 2 směrnice 2004/18/ES (je-li normativní ustanovení uvedeno v něm), podle kterého pokud se pro danou zakázku zdají být nabídky mimořádně nízké v poměru k výrobkům, stavebním pracím nebo službám, jež mají být poskytovány, nemůže zadavatel tyto nabídky odmítnout, aniž by nejdříve povinně písemně požádal o upřesnění základních prvků nabídky, které považuje za důležité a ověřil tyto základní prvky, přičemž bere v úvahu dodané důkazy, když nemá vlastnosti základní zásady práva Společenství, implicitním důsledkem nebo „zásadou odvozenou“ ze zásady hospodářské soutěže, ve spojení se zásadami správní transparentnosti a zákazu diskriminace na základě státní příslušnosti, a je nebo není tudíž jako takové přímo použitelné a nadřazené vnitrostátním právním předpisům, které s ním případně nejsou v souladu, přijatým členskými státy za účelem právní úpravy veřejných zakázek na stavební práce, které nespadají do oblasti přímé použitelnosti práva Společenství?
 (1) Úř. věst. L 199, s. 54.
 (2) Úř. věst. L 134, s. 114.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 11. května 2009 — Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne v. Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland, dotčené třetí osoby: E.On Benelux a Burgemeester en Wethouders Rotterdam
 (Věc C-167/09)
 2009/C 193/04
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Stichting Natuur en Milieu, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, Stichting Greenpeace Nederland, Vereniging van Verontruste Burgers van Voorne
 Žalovaný: Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland
 Dotčené třetí osoby: E.On Benelux a Burgemeester en Wethouders Rotterdam
 Předběžné otázky
 1.
 Znamená povinnost výkladu v souladu se směrnicí, že povinnosti vyplývající ze směrnice 96/61/ES (1) o integrované prevenci a omezování znečištění (nyní směrnice 2008/1/ES (2) o integrované prevenci a omezování znečištění) provedené do Wet milieubeheer mohou a musí být vykládány tak, že při rozhodování o žádosti o udělení povolení v oblasti životního prostředí je třeba v plném rozsahu přihlížet k národním emisním stropům stanoveným pro SO2 a NOx podle směrnice 2001/81/ES (3) o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (dále jen „směrnice NEC“), zejména pokud jde o povinnosti vyplývající z čl. 9 odst. 4 směrnice 96/61, nyní směrnice 2008/1?
 2. a)
 Platí povinnost členského státu zdržet se přijetí jakýchkoli opatření, jež by mohla vážně ohrozit dosažení cíle stanoveného směrnicí, i v období mezi 27. listopadem 2002 a 31. prosincem 2010 ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice NEC?
 2. b)
 Platí během daného období mezi 27. listopadem 2002 a 31. prosincem 2010 pro dotčený členský stát vedle nebo místo uvedené povinnosti na zdržení pozitivní povinnosti, pokud po uplynutí této lhůty dojde k překročení národních emisních stropů pro SO2 nebo NOx podle směrnice NEC nebo takové překročení hrozí?
 2. c)
 Je pro vyřešení otázek 2 a) a 2 b) významné, že z žádosti o udělení povolení v oblasti životního prostředí vztahujícího se na zařízení, které přispívá k překročení nebo hrozbě překročení národních emisních stropů SO2 nebo NOx stanovených směrnicí NEC, vyplývá, že provoz daného zařízení bude zahájen nejdříve v roce 2011?
 3. a)
 Přinášejí povinnosti uvedené v otázce 2 to, že členský stát musí povolení v oblasti životního prostředí, o jehož vydání se žádá, odepřít nebo je spojit s rozsáhlými podmínkami nebo omezeními, pokud není zaručeno, že zařízení, na něž se vztahuje žádost o udělení povolení v oblasti životního prostředí, nepřispěje k překročení nebo hrozbě překročení národních emisních stropů pro SO2 nebo NOx? Je pro vyřešení této otázky významné, v jaké míře dané zařízení přispívá k tomuto překročení nebo hrozícímu překročení?
 3. b)
 Nebo ze směrnice NEC vyplývá, že členský stát má za účelem dosažení cíle stanoveného touto směrnicí možnost přijmout jiné opatření jako jiné vyrovnání, místo aby povolení odepřel nebo je spojil s rozsáhlými podmínkami a omezeními, i pokud dojde k překročení národních emisních stropů pro SO2 nebo NOx nebo pokud takové překročení hrozí?
 4.
 Může se jednotlivec v případě, že se na členský stát vztahují povinnosti ve smyslu otázek 2 a 3, před vnitrostátními soudy dovolávat dodržování těchto povinností?
 5. a)
 Může se jednotlivec dovolávat přímo článku 4 směrnice NEC?
 5. b)
 Pokud ano, lze se jej přímo dovolávat od 27. listopadu 2002, nebo teprve po 31. prosinci 2010? Je pro vyřešení této otázky významné, že z žádosti o udělení povolení v oblasti životního prostředí vyplývá, že provoz daného zařízení bude zahájen nejdříve v roce 2011?
 6.
 Je jednotlivec v případě, že se udělením povolení v oblasti životního prostředí nebo jiným opatřením přispívá k překročení nebo hrozícímu překročení národních emisních stropů pro SO2 nebo NOx podle směrnice NEC, na základě článku 4 této směrnice konkrétně oprávněn
 a)
 odvodit obecný nárok na to, aby dotčený členský stát stanovil balíček opatření, na jejichž základě se do roku 2010 omezí roční národní emise SO2 a NOx na množství nepřekračující národní emisní stropy podle směrnice NEC, nebo pokud se toto nezdaří, balíček opatření, na jejichž základě se emise poté co nejrychleji omezí na tato množství;
 b)
 konkrétní nároky na to, aby dotčený členský stát přijal specifická opatření, například formou odepření povolení nebo spojením tohoto povolení s rozsáhlými podmínkami nebo omezeními, vztahující se na konkrétní zařízení, která přispívají k tomu, aby byly do roku 2010 omezeny roční národní emise SO2 a NOx na množství nepřekračující národní emisní stropy podle směrnice NEC, nebo pokud se toto nezdaří, specifická opatření, která přispívají k tomu, aby se emise poté co nejrychleji omezily na tato množství?
 c)
 Je pro vyřešení otázek 6 a) a 6 b) významné, v jaké míře dané zařízení přispívá k překročení nebo hrozícímu překročení?
 (1) Směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 257, s. 26; Zvl. vyd. 15/03, s. 80).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (kodifikované znění) (Úř. věst. L 24, s. 8).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (Úř. věst. L 309, s. 22; Zvl. vyd. 15/06, s. 320).


text:
 1.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/21
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 13. prosince 2013 — Van Oost, Ibarra de Diego, Theodoridis a Hotz v. Komise
 (Spojené věci F-137/12, F-138/12, F-139/12 a F-141/12) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Certifikační řízení 2010-2011 - Vyloučení ze seznamu certifikovaných úředníků - Smírné vyřešení sporu z podnětu Soudu - Lhůta pro podání stížnosti - Stížnost podaná po uplynutí lhůty - Pojem,omluvitelný omyl - Řádná péče vyžadovaná od běžně informovaného úředníka - Informace získané telefonicky - Důkaz - Nepřípustnost)
 2014/C 31/36
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Fabrice Van Oost (Ville Pommerœul, Belgie), Maria Belén Ibarra de Diego (Alicante, Španělsko), Nicolaos Theodoridis (Soignies, Belgie) a Margarita Hotz (Brusel, Belgie) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí EPSO o nezařazení žalobců na seznam osob, které uspěly u závěrečných zkoušek v rámci školení, které je součástí certifikačního řízení, a návrh na náhradu škody.
 Výrok usnesení
 1)
 Věci F-137/12, F-138/12 a F-139/12 jsou vyškrtnuty z rejstříku Soudu.
 2)
 Účastníci řízení ve věcech F-137/12, F-138/12 a F-139/12 ponesou náklady řízení podle jejich dohody.
 3)
 Žaloba ve věci F-141/12 se odmítá jako nepřípustná.
 4)
 Margarita Hotz ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí ve věci F-141/12.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013, s. 75 a 76.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/46
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2017 – LG Electronics v. EUIPO (QD)
 (Věc T-650/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška k zápisu slovní ochranné známky Evropské unie QD - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 283/70)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Jižní Korea) (zástupce: R. Schiffer, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Rajh, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. května 2016 (věc R 2046/2015-1) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení QD jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti LG Electronics, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 402, 31.10.2016.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 11. ledna 2017 – VAR Srl v. Iveco Orecchia SpA
 (Věc C-14/17)
 (2017/C 168/25)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: VAR Srl
 Žalovaná: Iveco Orecchia SpA
 Předběžné otázky
 1)
 Nejprve: musí být čl. 34 odst. 8 směrnice 2004/17/ES (1) chápán v tom smyslu, že ukládá důkaz o rovnocennosti výrobků, které mají dodány, s originálem již při předložení nabídky?
 2)
 podpůrně k první otázce, pro případ, že bude otázka týkající se výkladu v předchozím bodě 1 zodpovězena záporně: jak by mělo být zajištěno dodržování zásad rovného zacházení a nestrannosti, plné konkurenceschopnosti a řádné správy, jakož i práva na obhajobu a kontradiktornost řízení pro ostatní uchazeče řízení?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 134, s. 1)


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 20. března 2007 – Communication Services TELE2 GmbH v. Spolková republika Německo
 (Věc C-153/07)
 (2007/C 140/13)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Communication Services TELE2 GmbH
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Vedlejší účastnice: Deutsche Telekom AG
 Předběžné otázky
 Je třeba chápat směrnici Komise 90/388/EHS (1) ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb – směrnici o hospodářské soutěži – a směrnici Evropského parlamentu a Rady 97/33/ES (2) ze dne 30. června 1997 o propojení v odvětví telekomunikací s cílem zajistit univerzální službu a interoperabilitu uplatněním zásad otevřeného přístupu k síti (ONP) – směrnici o propojení – v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu regulačnímu orgánu, aby uložil provozovateli telekomunikační sítě propojenému s veřejnou telekomunikační účastnickou sítí v roce 2003 povinnost platit provozovateli účastnické sítě, který má dominantní postavení na trhu, příspěvek k vyrovnání deficitu, který vzniká provozovateli účastnické sítě poskytováním účastnického vedení?
 Bude-li otázka 1 zodpovězena kladně:
 Je třeba, aby vnitrostátní soud v řízení o povolení využívání provozovatele telekomunikační sítě zohlednil, že taková povinnost, která odpovídá ustanovení vnitrostátního práva, je v rozporu s právem Společenství?
 (1) Úř. věst. L 192, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 199, s. 32.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundessozialgericht (Německo) dne 4. srpna 2008 – Christian Grimme v. Deutsche Angestellten-Krankenkasse
 (Věc C-351/08)
 (2008/C 272/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundessozialgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Christian Grimme
 Žalovaná: Deutsche Angestellten-Krankenkasse
 Předběžné otázky
 Je nutno ustanovení dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob (1), především její články 1, 5, 7 a 16 a přílohu I články 12, 17, 18 a 19, vykládat v tom smyslu, že nepřipouštějí, aby člen správní rady akciové společnosti založené podle švýcarského práva, který je zaměstnán v Německu, byl osobou podléhající povinnému pojištění v rámci německého důchodového pojištění, ačkoli členové představenstva akciové společnosti založené podle německého práva, kteří jsou zaměstnáni v Německu, povinnému pojištění v rámci německého důchodového pojištění nepodléhají?
 (1) Úř. věst. 2002, L 114, s. 6.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/55
 Žaloba podaná dne 4. listopadu 2009 — Centre national de la recherche scientifique v. Komise
 (Věc T-448/09)
 2010/C 24/99
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Centre national de la recherche scientifique (Paříž, Francie) (zástupce: N. Lenoir, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 uložit Komisi zaplatit tvrzenou pohledávku ve výši 110 102,26 eur, kterou Komise tvrdila na základě smlouvy ve svém oznámení o dluhu ze dne 29. června 2009 (č. 3230906067) a která je předmětem aktu započtení ze dne 17. srpna 2009 (č.j. BUDG/C3 D2009 10.5 — 1232), včetně úroků z prodlení v zákonné výši podle belgického práva použitelného na smlouvu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se Centre national de la recherche scientifique (CNRS) domáhá toho, aby Tribunál Komisi uložil zaplacení pohledávky ve výši 110 102,26 eur tak, jak je uvedena v oznámení o dluhu č. 3230906067 ze dne 29. června 2009, kterou žalobce údajně dluží na základě smlouvy EURO-THYMAIDE týkající se projektu šestého rámcového programu pro výzkum a technologický rozvoj, a která byla předmětem aktu započtení ze dne 17. srpna 2009, jakož i úroků z prodlení.
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí tři žalobní důvody vycházející:
 —
 nedodržení kritérií odůvodnění výdajů stanovených na smluvním základě v rozsahu, v němž Komise porušila článek II.19.1 Obecných podmínek smlouvy EURO-THYMAIDE o způsobilých výdajích a podpůrně povinnosti dobré víry upravené v článku 1134 belgického občanského zákoníku — vyloučením důkazů o přímých výdajích zaměstnanců, kteří se účastnili projektu, jejichž průkazná hodnota byla zjevná. Tento přístup ji údajně vedl k nesprávnému zamítnutí některých přímých výdajů zaměstnanců a k úpravám, které vedly ke zpochybněné pohledávce.
 —
 z nesprávného posouzení Rezervy pro ztrátu zaměstnání (Provision pour Perte d’Emploi, PPE) s ohledem na kritéria stanovená v článcích II.19.1, II.19.2.c a II.20 Obecných podmínek smlouvy EURO-THYMAIDE, jelikož PPE, na rozdíl od svého zavádějícího označení, údajně je osobní dávkou spojenou s pojištěním pro případ nezaměstnanosti neoddělitelnou od způsobilých personálních výdajů. Komise údajně tím, že ze způsobilých výdajů vyloučila částky odpovídající PPE, která byla odečítána z platů dočasných zaměstnanců CNRS, kteří se účastnili projektu, porušila výše uvedená ustanovení.
 —
 ze zjevně nesprávného posouzení odměn za práci v případě nemoci vzhledem ke smluvně stanoveným kritériím způsobilosti, jelikož Komise údajně v rozporu s článkem 11.19 Obecných podmínek EURO-THYMAIDE k nezpůsobilým výdajům přidala odměny zaplacené zaměstnancům CNRS, kteří se účastnili projektu, po dobu zdravotních dovolených.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 13. září 2010 — Churchill Insurance Company Limited, Tracy Evans v. Benjamin Wilkinson, zastoupený svým otcem Stevenem Wilkinsonem jako litigation friend, Equity Claims Limited
 (Věc C-442/10)
 ()
 2010/C 346/47
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: Churchill Insurance Company Limited, Tracy Evans
 Odpůrci: Benjamin Wilkinson, zastoupený svým otcem Stevenem Wilkinsonem jako litigation friend, Equity Claims Limited
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 12 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2009 (1) vykládat tak, že brání vnitrostátním ustanovením, jejichž důsledkem je podle příslušného vnitrostátního práva vyloučení nároku osoby poškozené dopravní nehodou na pojistné plnění v případě, kdy
 a)
 tuto nehodu zavinil nepojištěný řidič, přičemž
 b)
 tomuto nepojištěnému řidiči dovolil řídit vozidlo poškozený a
 c)
 tento poškozený byl v okamžiku nehody cestujícím ve vozidle a
 d)
 tento poškozený byl pro řízení dotyčného vozidla pojištěn?
 Konkrétně
 i)
 Je takové vnitrostátní ustanovení ustanovením, které „[vylučuje] z pojištění“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 směrnice 2009?
 ii)
 Za okolností projednávaného případu, spadá svolení pojištěnce dané nepojištěné osobě pod výraz „výslovně či nepřímo oprávněny“ ve smyslu čl. 13 odst. 1 písm. a) směrnice 2009?
 iii)
 Má na odpověď na tuto otázku vliv to, že podle článku 10 směrnice 2009 mohou vnitrostátní orgány pověřené poskytováním náhrad v případě škod způsobených nezjištěnými nebo nepojištěnými vozidly vyloučit výplatu náhrady u osob, které dobrovolně nastoupily do vozidla, jež způsobilo věcnou škodu nebo škodu na zdraví, jestliže tento orgán může prokázat, že věděly, že vozidlo není pojištěné?
 2)
 Záleží odpověď na otázku 1 na tom, zda dotčené svolení (a) bylo dáno se skutečným vědomím toho, že dotčený řidič není pojištěn, nebo (b) bylo dáno s přesvědčením, že řidič je pojištěn, nebo (c) bylo dáno pojištěnou osobou, aniž se touto otázkou zabývala?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 263, s. 11).


text:
 9.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 338/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 10. července 2017 – Hera Comm Srl v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico
 (Věc C-417/17)
 (2017/C 338/08)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Hera Comm Srl
 Odpůrci: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Autorità per l’Energia Elettrica il Gas e il Sistema Idrico
 Předběžné otázky
 1)
 Brání smysl a účel „obecné“ směrnice 2005/29/ES (1), chápané jako „bezpečnostní síť“ na ochranu spotřebitelů, jakož i konkrétně bod 10 odůvodnění, čl. 3 odst. 4 a čl. 5 odst. 3 téže směrnice vnitrostátní právní úpravě, podle níž spadá posuzování dodržování zvláštních povinností na ochranu spotřebitelů stanovených odvětvovými směrnicemi 2009/72/ES (2) a 2009/73/ES (3) do působnosti obecné směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách, čímž je vyloučen zásah odvětvového orgánu – v daném případě AEEGSI – příslušného k odstraňování porušování odvětvové směrnice, a to ve všech případech, které mohou zahrnovat i prvky nekalé obchodní praktiky?
 2)
 Má být zásada přednosti lex specialis podle čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES vykládána jako zásada upravující vztahy mezi systémy právní úpravy (obecnou a odvětvovou právní úpravou) nebo vztahy mezi právními předpisy (obecnými a zvláštními předpisy) či vztahy mezi nezávislými orgány odpovědnými za regulaci a dohled v příslušných odvětvích?
 3)
 Lze mít za to, že se jedná o „rozpor“ uvedený v čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES jen tehdy, když existuje podstatný rozpor mezi ustanoveními právních předpisů týkajících se nekalých obchodních praktik a jinými unijními předpisy upravujícími zvláštní aspekty obchodních praktik, nebo stačí, že dotčené právní předpisy a právní předpisy o nekalých obchodních praktikách obsahují natolik odlišnou právní úpravu, že to vede ke kolizi předpisů, pokud jde o stejnou konkrétní situaci?
 4)
 Vztahuje se pojem „pravidla Společenství“ uvedený v čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES jen na ustanovení obsažená v unijních nařízeních a směrnicích nebo také na předpisy, kterými se uvedená ustanovení přímo provádějí, anebo zahrnuje daný pojem také právní a správní předpisy, kterými se provádějí zásady unijního práva?
 5)
 Brání zásada přednosti lex specialis podle bodu 10 odůvodnění a čl. 3 odst. 4 směrnice 2005/29/ES, jakož i článek 37 směrnice 2009/72/ES a článek 41 směrnice 2009/73/ES výkladu odpovídajících vnitrostátních provádějících předpisů, podle něhož vždy, když v některém regulovaném odvětví, na které se vztahuje odvětvová „spotřebitelská“ právní úprava přiznávající regulační a sankční pravomoci příslušnému odvětvovému orgánu, dojde k postupu, který lze spojit s pojmem „agresivní praktika“ ve smyslu článků 8 a 9 směrnice 2005/29/ES nebo „za všech okolností“ agresivní podle přílohy I směrnice 2005/29/ES, je třeba uplatnit obecný právní předpis o nekalých praktikách, a to i tehdy, když existuje odvětvový právní předpis přijatý na ochranu (těchto) spotřebitelů a založený na ustanoveních unijního práva, který úplně upravuje stejné „agresivní praktiky“ nebo v každém případě uvedené „nekalé praktiky“?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. L 211, s. 55).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 2003/55/ES (Úř. věst. L 211, s. 94).


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. ledna 2015 – Grundig Multimedia v. OHIM (Pianissimo)
 (Věc T-11/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Pianissimo - Ochranná známka tvořená reklamním sloganem - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rovné zacházení“)
 (2015/C 073/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grundig Multimedia AG (Stansstad, Švýcarsko) (zástupce: S. Walter, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: S. Bonne a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. listopadu 2013 (věc R 441/2013-4), který se potvrzuje zamítnutí přihlášky k zápisu slovního označení Pianissimo jako ochranné zámky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Grundig Multimedia AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/46
 Žaloba podaná dne 28. června 2006 – Bavaria v. Rada
 (Věc T-178/06)
 (2006/C 224/100)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bavaria N.V. (zástupce: G. van der Wal, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že neplatnost nařízení č. 1347/2001 zakládá mimosmluvní odpovědnost Společenství podle čl. 288 odst. 2 ES;
 —
 uložit Radě náhradu škody, která vznikla a ještě vznikne společnosti Bavaria, stanovit výši náhrady škody na částku 100 milionů eur nebo na částku, kterou stanoví Soud na základě spravedlivého uvážení a případně Radě uložit, aby zaplatila úroky z prodlení;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně činí Radu odpovědnou za škodu, která jí vznikla a ještě vznikne v důsledku přijetí nařízení č. 1347/2001 (1), kterým bylo označení „Bayerisches Bier“ [bavorské pivo] zapsáno jako chráněného zeměpisné označení. Žalobkyně tvrdí, že nařízení č. 1347/2001 je neplatné, a tudíž porušuje její práva. Škoda, která jí tímto porušením práva vznikla, spočívá mimo jiné v nákladech řízení, která byla vedena a která je nutné vést v různých členských státech, porušení pověsti jejích ochranných známek, která obsahují slovo „Bavaria“, jakož i v budoucích škodách, které jí vzniknou v důsledku porušení a pozbytí jejích práv k ochranným známkám.
 Označení „Bayerisches Bier“ bylo zapsáno jako chráněné zeměpisné označení neprávem, neboť pivo není zemědělským produktem nebo potravinou ve smyslu Přílohy 1 Smlouvy o ES. Rovněž nařízení č. 2081/92 (2) nemůže tvořit žádný právní základ pro zápis označení „Bayerisches Bier“ jako chráněného zeměpisného označení, neboť je také neplatné.
 Rada vycházela neprávem z předpokladu, že označení „Bayerisches Bier“ splňuje požadavky článků 2 a 4 nařízení č. 2081/92.
 Rada tento názor nedostatečně odůvodnila, zejména s ohledem na to, že žádost o zápis nebyla nesporná.
 Označení „Bayerisches Bier“ nesplňuje požadavky pro použití zjednodušeného řízení podle článku 17 ve spojení s článkem 2 nařízení č. 2081/92, neboť toto označení nebylo v Německu před rozhodným dnem 25. červencem 1993 ani právně chráněno, ani se nejednalo o vžité označení.
 Mimoto je Bavorsko německou spolkovou zemí a název země může být používán pro chráněné označení pouze ve výjimečných případech.
 Označení „Bayerisches Bier“ není také regionálně spojené s představou určité kvality nebo určité pověsti, neboť se jedná o celou řadu výrobků s velmi rozdílnými vlastnostmi. Podle nařízení č. 2081/92 je nepřípustné propůjčit pojmu nadřazenému pro různé druhy piva postavení chráněného zeměpisného označení.
 Německá žádost o zápis navíc nesplňovala předpoklady čl. 4 odst. 2 nařízení č. 2081/92 a byla nedostatečným základem pro zápis.
 Dále Rada zápisem označení „Bayerisches Bier“ porušila článek 3 nařízení č. 2081/92 a článek 28 ES, neboť toto označení je v několika členských státech druhovým pojmem.
 Řízení podle článku 17 nařízení č. 2081/92 je navíc stiženo neplatností, protože poškození neměli možnost být vyslechnuti v transparentním a řádném správním řízení.
 Rada také vycházela z nesprávného stanoviska, pokud jde o existenci značek piva s označením „Bayerisches Bier“, ačkoliv žádná z jejích značek údaj „Bayerisches Bier“ neobsahuje.
 Žalobkyně dále vytýká porušení jejího výlučného práva k ochranné známce, jak je definováno v čl. 16 odst. 1 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví ze dne 15. dubna 1994 (dále jen „Dohoda TRIPS“). Rozsah přípustného používání zapsaného údaje není upřesněn ani v čl. 14 odst. 3 nařízení č. 2081/92, ani v nařízení č. 1347/2001. Skutečnost, že její výlučné právo není plně chráněno, porušuje čl. 16 odst. 1 Dohody TRIPS. Mimoto čl. 14 odst. 3 nařízení č. 2081/92 stanoví omezenější předpoklady, jež se liší od předpokladů čl. 16 odst. 1 Dohody TRIPS. Koexistence starší ochranné známky Bavaria a zeměpisného označení „Bayerisches Bier“ je tudíž neslučitelná s čl. 16 odst. 1 Dohody TRIPS.
 Okolnost, že Rada zohlednila pouze ochrannou známku Bavaria a nechala bez povšimnutí obchodní název Bavaria, je rovněž v rozporu s Dohodou TRIPS.
 Konečně Rada tím, že přijala nařízení č. 1347/2001, porušila její vlastnické právo a její legitimní očekávání. Nařízení č. 1347/2001 může mít zejména za následek skutečnost, že žalobkyně nebude moci nadále používat svou ochrannou známku v jednom nebo více členských státech.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1347/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se doplňuje příloha nařízení Komise (ES) č. 1107/96 o zápisu zeměpisných označení a označení původu podle postupu stanoveného v článku 17 nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 (Úř. věst. L 182, s. 3; Zvl. vyd. 03/33, s. 97).
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 03/13, s. 4).


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Německo) dne 26. září 2014 – Davitas GmbH v. Stadt Aschaffenburg
 (Věc C-448/14)
 (2014/C 448/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Davitas GmbH
 Žalované: Stadt Aschaffenburg
 Za účasti: Landesanwaltschaft Bayern
 Předběžné otázky
 Jde v případě výrobku s názvem „De Tox Forte“, který prodává žalobkyně, o potravinu nebo složku potravin s novou molekulární strukturou ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 258/97 (1)?
 Postačí k tomu, aby mohla být na tuto otázku podána kladná odpověď, zejména okolnost, že tento výrobek obsahující látku klinoptilolit ve své zvláštní primární molekulární struktuře před 15. květnem 1997 ještě nebyl používán jako potravina, nebo je navíc nezbytné, aby byl tento výrobek vyráběn postupem, který vede k nové nebo záměrně modifikované molekulární struktuře, a že tedy musí jít o látku, která předtím v takové formě v přírodním prostředí neexistovala?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 ze dne 27. ledna 1997 o nových potravinách a nových složkách potravin, Úř. věst. L 43, s. 1; Zvl. vyd. 13/18, s. 244.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia ze dne 14. prosince 2004 ve věci WWF Italia a další proti Regione Lombardia, s vedlejším účastenstvím ad opponendum Associazione migratoristi italiani
 (Věc C-60/05)
 (2005/C 93/24)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia ze dne 14. prosince 2004 ve věci WWF Italia a další proti Regione Lombardia, s vedlejším účastenstvím ad opponendum Associazione migratoristi italiani, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 10. února 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunale amministrativo Regionale per la Lombardia žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je třeba směrnici 79/409/EHS (1) rozumět v tom smyslu, že bez ohledu na vnitrostátní rozdělení kompetencí mezi stát a regiony provedené vnitrostátními právními řády mají členské státy povinnost přijmout transpoziční předpisy týkající se všech situací chráněných touto směrnicí, a to především co se týče zajištění, aby úbytek vyplývající z lovu na základě odchylky nepřekročil malé množství upravené v čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice?
 2)
 Pokud jde konkrétně o množství úbytku na základě odchylky, je třeba směrnici 79/409/EHS vykládat tak, že přechodný vnitrostátní předpis musí odkazovat na určený nebo určitelný parametr, i když ten je svěřen kvalifikovaným technickým orgánům, tak, aby byl úbytek způsobený lovením na základě odchylky prováděn na základě ukazatele, který objektivně stanovuje množstevní hranici, kterou není možné v rámci státu nebo regionu překročit, s ohledem na existenci případných odlišných podmínek životního prostředí?
 3)
 Je vnitrostátní ustanovení článku 19a zákona č. 157/92 týkající se povinného ale nezávazného stanoviska INFS o určení tohoto parametru, avšak bez zakotvení dohodovacího řízení mezi regiony o rozdělení závazným způsobem pro každý druh množstevního limitu odstřelu na základě odchylky, jež je dle vnitrostátních předpisů malým množstvím, správným použitím článku 9 směrnice 79/409/EHS?
 4)
 Může kontrolní postup uvedený v článku 19a zákona č. 152/97 týkající se shody s právní úpravou Společenství o úbytku způsobeném lovením na základě odchylek povolených italskými regiony, jelikož je prováděn na základě výzvy, přičemž podléhá technickým lhůtám potřebným jak pro přijetí tak pro zveřejnění opatření, během kterých se postupuje podle krátkodobého rozvrhu, v průběhu kterého jsou tyto úbytky povolené, zabezpečit účinné použití směrnice 79/409/EHS?
 (1) Úř. věst. L 103, 25.4.1979, s. 1.


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/32
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. května 2016 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. března 2016 ve věci T-586/14, Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd v. Evropská komise
 (Věc C-301/16 P)
 (2016/C 270/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche, L. Flynn, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 16. března 2016, oznámený Komisi dne 17. března 2016, ve věci T-586/14 Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd v. Komise;
 —
 zamítnul první část prvního žalobního důvodu uplatněného v žalobě podané v prvním stupni jako právně neopodstatněnou;
 —
 vrátil věc v druhé části prvního žalobního důvodu a druhé části čtvrtého žalobního důvodu uplatněných v žalobě podané v prvním stupni Tribunálu k novému posouzení;
 —
 určil, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že rozsudek, jenž je předmětem řízení o kasačním opravném prostředku, by měl být zrušen z následujících důvodů:
 Zaprvé Tribunál nesprávně vyložil pojem „způsobenému bývalým systémem netržního hospodářství“ z článku 2 odst. 7 písm. c) třetí odrážka nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (1) o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství. Tento důvod je založen na pěti částech:
 —
 První část: Opatření provádějící pětiletý plán se převádějí z bývalého systému netržního hospodářství
 —
 Druhá část: Podpora strategických oblastí obchodu („vybírání vítězů“) nepředstavuje v tržním hospodářství legitimní cíl
 —
 Třetí část: Dotace nejsou v tržním hospodářství neomezené, ale váží se k investici
 —
 Čtvrtá část: Prověřovaná opatření nejsou srovnatelná s protiprávní a neslučitelnou státní podporou zaznamenanou v Unii
 —
 Pátá část: Nesprávný výklad pojmu „netržní hospodářství“
 Zadruhé je rozsudek stižen nedostatkem odůvodnění a rozporným odůvodněním.
 Zatřetí se Tribunál dopustil několika procesních pochybení:
 —
 První část: Tribunál rozhodl ve věci, o které neměl pravomoc rozhodnout (ultra vires), porušil dispoziční zásadu a porušil článek 21 statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 44 odst. 1 a čl. 48 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu, které byly platné v době předložení věci prvnímu stupni
 —
 Druhá část: Komise nebyla vyslechnuta k údajné srovnatelnosti státní podpory uvedené v rozsudcích citovaných v bodě 66 s prověřovanými opatřeními
 —
 Třetí část: Tribunál neodpověděl na argumenty Komise týkající se definice „netržního hospodářství“.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství.
 Úř. věst. L 343, s. 51