text:
 25.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 74/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Hamburg ze dne 15. prosince 2005 ve věci Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-1/06)
 (2006/C 74/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Hamburg (Německo) ze dne 15. prosince 2005 ve věci Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 3. ledna 2006, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Finanzgericht Hamburg žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je příslušný orgán oprávněn a povinen uznat jiné rovnocenné doklady podle čl. 47 odst. 3 nařízení č. 3665/87 (1) i bez návrhu?
 2)
 Může být žádost o uznání jiných rovnocenných dokladů podle čl. 47 odst. 3 nařízení č. 3665/87 podána pro všechny případy i konkludentně?
 (1) Úř. věst. L 351, s. 1.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. listopadu 2014 – European Dynamics Luxembourg a Evropaïki Dynamiki v. Europol
 (Věci T-40/12 a T-183/12) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování informatických služeb týkajících se systému správy dokumentů a internetových stránek podniku - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení - Transparentnost - Přiměřenost - Mimosmluvní odpovědnost“)
 (2015/C 007/30)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbruck, Lucembursko) a Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: V. Christianos a S. Paliou, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: J. Teal a T. de Maignas, zmocněnci, ve spolupráci s P. Anestisem, advokátem, C. Kennedy-Loest, solicitor, N. Pourbaixem a D. Vallindasem, advokáty)
 Předmět věci
 Ve věci T-40/12 návrh na zrušení rozhodnutí Evropského policejního úřadu ze dne 22. listopadu 2011, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyň podaná v rámci nabídkového řízení D/C3/1104 týkajícího se poskytnutí systému správy obsahu podniku (správy dokumentů, spisů a pracovních postupů) a intranetových stránek podniku (Úř. věst. 2011/S 134-222044), a ve věci T-183/12 zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí Evropského policejního úřadu, kterým se přiděluje veřejná zakázka týkající se výše uvedeného nabídkového řízení jinému uchazeči, a zadruhé návrh na náhradu škody směřující k náhradě škody vyplývající ze ztráty možnosti žalobkyň, aby jim byla přidělena tato veřejná zakázka.
 Výrok rozsudku
 1)
 Věci T-40/12 a T-183/12 se spojují pro účely rozsudku.
 2)
 Žaloby se zamítají.
 3)
 Společnostem European Dynamics Luxembourg SA a Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se ukládá, aby nesly vlastní náklady řízení a uhradily náklady řízení vynaložené Evropským policejním úřadem.
 (1) Úř. věst. C 109, 14.4.2012.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Kehl (Německo) dne 7. ledna 2016 – trestní řízení proti A
 (Věc C-9/16)
 (2016/C 136/13)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Kehl
 Účastník původního trestního řízení
 A
 Další účastník řízení: Staatsanwaltschaft Offenburg
 Předběžné otázky
 1)
 Mají se čl. 67 odst. 2 SFEU, jakož i články 20 a 21 nařízení č. 562/2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (1), nebo jiná pravidla Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která policejním orgánům dotčeného členského státu svěřuje pravomoc k tomu, aby v pásmu jdoucím až do hloubky 30 km podél státní hranice tohoto členského státu se smluvními státy Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 (2) k zabránění nebo zamezení nedovoleného vstupu na svrchované území tohoto členského státu nebo za účelem prevence určitých trestných činů, které směřují proti bezpečnosti hranice nebo výkonu ochrany hranice nebo jsou spáchány v souvislosti s překročením hranic, zjišťovali totožnost každé osoby bez ohledu na její chování a existenci zvláštních okolností, aniž byly podle čl. 23 a násl. nařízení č. 562/2006 dočasně znovu zavedeny hraniční kontroly na dotčené vnitřní hranici?
 2)
 Mají se čl. 67 odst. 2 SFEU, jakož i články 20 a 21 nařízení č. 562/2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex), nebo jiná pravidla Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která policejním orgánům dotčeného členského státu svěřuje pravomoc, za účelem zabránění nebo zamezení nedovoleného vstupu na svrchované území tohoto členského státu ve vlacích a v areálu železničních zařízení železnic tohoto členského státu krátkodobě zadržet každou osobu, klást jí dotazy a požádat ji, aby ke kontrole předložila doklady totožnosti nebo doklady umožňující překročit hranici, které má u sebe, jakož i vizuálně zkontrolovat předměty, které má u sebe, pokud lze na základě poznatků o situaci nebo zkušeností pohraniční policie předpokládat, že tyto vlaky nebo železniční zařízení jsou využívány k nedovolenému vstupu, a ke vstupu dochází ze smluvního státu Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985, aniž byly podle čl. 23 a násl. nařízení č. 562/2006 dočasně znovu zavedeny hraniční kontroly na dotčené vnitřní hranici?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (Úř. věst. L 105, s. 1).
 (2) Úmluva k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích ze dne 19. června 1990 (Úř. věst. L 239. s. 19).


text:
 25.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 186/34
 Žaloba podaná dne 9. dubna 2011 — Honnefelder v. Komise
 (Věc F-42/11)
 2011/C 186/64
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Stephanie Honnefelder (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Bode, Rechtsanwalt)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise o nezařazení žalobkyně na seznamu úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/26/05
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 11. února 2011;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení;
 —
 případně vydat rozsudek pro zmeškání.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 23. prosince 2013 — Diageo Brands BV v. Simiramida-04 EOOD
 (Věc C-681/13)
 (2014/C 71/18)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Diageo Brands BV
 Žalovaná: Simiramida-04 EOOD
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 44/2001 (1) vykládán v tom smyslu, že tento důvod neuznání zahrnuje i případ, že rozhodnutí soudu členského státu původu je zjevně v rozporu s unijním právem a tento soud o tom věděl?
 2)
 a)
 Musí být čl. 34 odst. 1 nařízení (ES) č. 44/2001 vykládán v tom smyslu, že úspěšnému dovolávání se tohoto důvodu neuznání stojí v cestě skutečnost, že účastník řízení, který se odvolává na tento důvod neuznání, opomenul podat v členském státě vydání rozhodnutí opravné prostředky, které tam jsou k dispozici?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 2 (a): Mění se situace, pokud podání opravného prostředku v členském státě vydání rozhodnutí bylo bezúčelné, neboť je nutno mít za to, že by nevedlo k jinému rozhodnutí?
 3)
 Musí být článek 14 směrnice 2004/48/ES (2) vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení zahrnuje i náklady účastníků řízení, které jim vzniknou ve sporu v členském státě z důvodu návrhu na náhradu škody, pokud se návrh a obrana týkají uplatňované odpovědnosti žalovaného účastníka řízení z důvodu zabavení [nákladu] a vyjádření, která učinil tento účastník řízení za účelem prosazení svých práv vyplývajících z ochranné známky v jiném členském státě, a vyvstává v této souvislosti otázka uznání rozhodnutí soudu naposledy uvedeného členského státu v prvně jmenovaném členském státě?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04 s. 42).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02 s. 32).


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/46
 Žaloba podaná dne 3. května 2016 – Keturi kambariai v. EUIPO – Coffee In (coffee inn)
 (Věc T-202/16)
 (2016/C 270/53)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: UAB Keturi kambariai (Vilnius, Litva) (zástupce: R. Pumputienė, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: AS Coffee In (Tallin, Estonsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie v tříbarevném černo-oranžovo-bílém provedení obsahující slovní prvek „coffee inn“ – Přihláška č. 11 475 233
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. března 2016, ve věci R 137/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil a v důsledku toho zamítl námitku a povolil zápis přihlašované ochranné známky;
 —
 uložil EUIPO a vedlejší účastnici náhradu nákladů tohoto řízení a řízení u odvolacího senátu.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 1.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, ze dne 22. června 2005 ve věci 1) Carol Marilyn Robins a 2) John Burnett proti Secretary of State for Work and Pensions
 (Věc C-278/05)
 (2005/C 243/09)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, ze dne 22. června 2005 ve věci 1) Carol Marilyn Robins a 2) John Burnett proti Secretary of State for Work and Pensions, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 6. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je třeba článek 8 směrnice 80/987/EHS (1) vykládat tak, že požaduje, aby členské státy všemi nezbytnými prostředky zajistily, že nároky nabyté zaměstnanci v rámci doplňkových podnikových nebo mezipodnikových systémů důchodového zabezpečení, založených na posledním platu, byly plně hrazeny členskými státy v případě, že se soukromý zaměstnavatel těchto zaměstnanců ocitne v platební neschopnosti a finanční prostředky systémů nepostačují k hrazení těchto dávek?
 2)
 Pokud je odpověď na první otázku záporná, jsou požadavky článku 8 dostatečně provedeny takovou právní úpravou, jaká platí ve Spojeném království, popsanou výše?
 3)
 Pokud právní předpisy Spojeného království nejsou v souladu s článkem 8, podle jakých kritérií by měl vnitrostátní soud posoudit, zda z toho vyplývající nesplnění povinnosti uložené právem Společenství je natolik vážné, aby vedlo k odpovědnosti za škodu? Zejména, postačuje toto nesplnění povinnosti k tomu, aby byla shledána existence dostatečně vážného pochybení, nebo by musely členské státy zjevně a těžce porušit meze svých zákonodárných pravomocí, nebo je potřeba použít jiné kritérium, a pokud ano, jaké?
 (1) Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele Úř. věst. L 283, 28.10.1980, s. 23.


text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/34
 Žaloba podaná dne 27. prosince 2016 – Proof IT v. EIGE
 (Věc T-914/16)
 (2017/C 078/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Proof IT SIA (Riga, Lotyšsko) (zástupkyně: J. Jerņeva a D. Pāvila, advokátky)
 Žalovaný: Evropský institut pro rovnost žen a mužů (EIGE)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského institutu pro rovnost žen a mužů, které bylo přijato v zadávacím řízení ve věci zadání rámcové zakázky, nazvané „Maintenance and update of EIGE’s gender statistics tools and resources“ EIGE/2016/OPER/01-Lot 1 a EIGE/2016/OPER/01-Lot 2, oznámené žalobkyni dopisem 14. října 2016, kterým se odmítá nabídka žalobkyně a rámcová zakázka se přiděluje jiné společnosti;
 —
 přiznal žalobkyni náhradu škody z důvodu ztráty příležitosti nebo nepřidělení zakázky ve výši 128 480 eur;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z tvrzení, podle kterého žalovaný porušil zásady rovného zacházení a transparentnosti tím, že kritéria pro zadání zakázky nevykládal stejně po celou dobu zadávacího řízení.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, podle kterého žalovaný porušil zásady rovného zacházení a transparentnosti tím, že v plném rozsahu přehodnotil nabídku žalobkyně, čímž se dopustil svévolného jednání, na jehož základě mohou vznikat pochybnosti o možné existenci zvýhodnění.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, podle kterého žalovaný porušil zásady rovného zacházení a transparentnosti tím, že kritéria pro zadání zakázky nejsou přesná, čímž umožňují žalovanému neomezenou volbu, pokud jde o zadání dotčené zakázky.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z tvrzení, podle kterého se žalovaný dopustil zjevně nesprávného posouzení při hodnocení nabídky žalobkyně, které by, bylo-li by napraveno, vedlo k jinému výsledku zadávacího řízení, tj. nabídka žalobkyně by nebyla zamítnuta a rámcová smlouva by byla zadána žalobkyni.


text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/33
 Žaloba podaná dne 1. února 2016 – Alfonso Egüed v. EUIPO – Jackson Family Farms (BYRON)
 (Věc T-45/16)
 (2016/C 111/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nelson Alfonso Egüed (Madrid, Španělsko) (zástupce: N. Fernández Fernández-Pacheco, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Jackson Family Farms LLC (Santa Rosa, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Unie obsahující slovní prvek „BYRON“
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení/Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. listopadu 2015 ve věci R 822/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 vyhověl přihlášce ochranné známky Unie č. 10 581 619 „BYRON“ pro výrobky zařazené do tříd 18, 25 a 33 (z nichž je poslední třída v tomto řízení sporná),
 —
 uložil vedlejšímu účastníku řízení náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 vzhledem ke zneužití označení blokováním jeho užívání, představujícím občanskosprávní delikt.


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/3
 Seznamy pro účely sestavení soudních kolegií
 2010/C 317/06
 Soudní dvůr na své schůzi konané dne 12. října 2010 sestavil seznam uvedený v čl. 11b odst. 2 jednacího řádu pro účely sestavení velkého senátu následovně:
 p. Rosas
 p. Jarašiūnas
 pí Silva de Lapuerta
 pí Prechal
 p. Schiemann
 pí Berger
 p. Juhász
 p. Šváby
 p. Arestis
 p. Safjan
 p. Borg Barthet
 p. Kasel
 p. Ilešič
 pí Toader
 p. Malenovský
 p. Arabadžev
 p. Lõhmus
 p. von Danwitz
 p. Levits
 pí Lindh
 p. Ó Caoimh
 p. Bay Larsen
 Soudní dvůr na své schůzi konané dne 12. října 2010 sestavil seznam uvedený v čl. 11c odst. 2 prvním pododstavci jednacího řádu pro účely sestavení senátů, v nichž zasedá pět soudců, následovně:
 Čtvrtý senát
 p. Schiemann
 p. Jarašiūnas
 p. Bay Larsen
 pí Prechal
 pí Toader
 Soudní dvůr na své schůzi konané dne 12. října 2010 sestavil seznam uvedený v čl. 11c odst. 2 druhém pododstavci jednacího řádu pro účely sestavení senátů, v nichž zasedají tři soudci, následovně:
 Pátý senát
 p. Borg Barthet
 p. Ilešič
 p. Levits
 p. Safjan
 pí Berger
 Šestý senát
 p. Rosas
 p. Lõhmus
 p. Ó Caoimh
 pí Lindh
 Sedmý senát
 pí Silva de Lapuerta
 p. Juhász
 p. Arestis
 p. Malenovský
 p. von Danwitz
 Osmý senát
 p. Bay Larsen
 pí Toader
 pí Prechal
 p. Jarašiūnas


text:
 19.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/33
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 16. prosince 2013
 ve věci E-7/13
 Creditinfo Lánstraust hf. v. Registers Iceland a islandský stát
 (Směrnice 2003/98/ES o opakovaném použití informací veřejného sektoru – zásady vybírání poplatků – transparentnost – pojem nákladů – požadavky samofinancování)
 (2015/C 92/07)
 Ve věci E-7/13, Creditinfo Lánstraust hf. v. Registers Iceland a islandský stát – ŽÁDOST předložená Soudnímu dvoru okresním soudem v Reykavíku (Héraðsdómur Reykjavíkur) podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora ohledně výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 16. prosince 2013 rozsudek, jehož výrok zní:
 1.
 Články 6 a 7 směrnice 2003/98/ES vyžadují, aby když se vybírají poplatky za opakované použití informací veřejného sektoru, došlo v okamžiku stanovování poplatku k předchozímu věcnému posouzení. Toto posouzení musí prokázat, že celkový příjem z těchto poplatků nepřesahuje náklady na shromažďování, vytváření, reprodukci a šíření dokumentů se započítáním přiměřené návratnosti investic. Pokud jsou faktory relevantní pro výpočet nejisté, musí se učinit přinejmenším odhad. Základ pro výpočet poplatků je však třeba poskytnout jen tehdy, je-li o to požádáno. To platí bez ohledu na to, zda je poplatek stanovován právními předpisy, příslušným subjektem veřejného sektoru, nebo jinými prostředky.
 2.
 Při určování nákladů podle článku 6 směrnice lze zohlednit náklady, jež vzniknou subjektu veřejného sektoru v souvislosti s prvotním shromážděním a vytvořením předmětných dokumentů. V takovém případě se musí vzít v úvahu také veškeré příjmy vzniklé v této spojitosti, jako jsou poplatky nebo daně, např. kolkovné, které uvedené náklady snižují nebo vyrovnávají.
 3.
 Při určování nákladů podle článku 6 směrnice je možné zohlednit požadavky na samofinancování subjektů veřejného sektoru. To platí tehdy, jsou-li vzaty v potaz pouze náklady spojené se zpracováním dokumentů nutným pro opětovné použití, jak je stanoveno v článku 6, a přiměřená návratnost investic.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/8
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. března 2013 — Evropská komise v. Buczek Automotive sp. z o.o., Polská republika
 (Věc C-405/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Restrukturalizace polského ocelářského průmyslu - Pojem „státní podpora“ - Vymáhání veřejných pohledávek - Kvalifikace upuštění od podání návrhu na vyhlášení úpadku na majetek zadlužené společnosti jakožto státní podpory - Kritérium soukromého věřitele - Rozdělení důkazního břemene - Meze soudního přezkumu)
 2013/C 156/11
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: A. Stobiecka-Kuik a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Buczek Automotive sp. z o.o. (zástupce: J. Jurczyk, radca prawny), Polská republika (zástupkyně: M. Krasnodębska-Tomkiel, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 17. května 2011 — Buczek Automotive v. Komise (T-1/08), kterým Tribunál částečně zrušil rozhodnutí Komise 2008/344/ES ze dne 23. října 2007 o státní podpoře C 23/06 (ex NN 35/06) poskytnuté Polskem skupině mise Technologie Buczek, výrobci oceli (Úř. věst. 2008, L 116, s. 26) — Kvalifikace upuštění od podání návrhu na vyhlášení úpadku na majetek zadlužené společnosti jakožto státní podpory — Nesprávné právní posouzení uplatnění testu hypotetického soukromého věřitele Komisí, jakož i rozdělení důkazního břemene
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Evropská komise ponese náklady řízení.
 3)
 Polská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 311, 22.10.2011.


text:
 1.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/36
 Žaloba podaná dne 7. června 2016 – Kaane American International Tobacco v. EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT ORIGINAL Super Slims)
 (Věc T-292/16)
 (2016/C 279/51)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Jebel Ali, Spojené arabské emiráty) (zástupce: G. Hinarejos Mulliez, I. Valdelomar Serrano, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Global Tobacco FZCO (Dubaj, Spojené arabské emiráty)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporné ochranné známky: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „GOLD MONT ORIGINAL Super Slims“ – ochranná známka Evropské unie č. 11 361 714
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. dubna 2016 ve věci R 2492/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 její žalobě vyhověl;
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 prohlásil, že se řízení ve věci žaloby proti rozhodnutí R 2492/2014-4 přerušuje do doby, než rozhodnutí v souběžně probíhajícím řízení R 1857/2015-4 (které v současné době probíhá u Tribunálu) nabude právní moci;
 —
 uložil EUIPO (odvolacímu senátu) nebo podpůrně jinému účastníkovi řízení náhradu nákladů tohoto řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení zásad rovnosti před zákonem a nestrannosti.


text:
 7.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Labour Court – Irsko) – Impact v. Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport
 (Věc C-268/06) (1)
 (Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 4 a 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Zaměstnání na dobu určitou ve veřejné službě - Pracovní podmínky - Odměny a důchodové zabezpečení - Obnovení smluv na dobu určitou na dobu trvající až osm let - Procesní autonomie - Přímý účinek)
 (2008/C 142/05)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Labour Court
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Impact
 Žalovaní: Minister for Agriculture and Food, Minister for Arts, Sport and Tourism, Minister for Communications, Marine and Natural Resources, Minister for Foreign Affairs, Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Transport
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Labour Court – Výklad ustanovení 4(1) (zásada zákazu diskriminace) a ustanovení 5(1) (opatření k předcházení zneužití po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou) obsažených v příloze směrnice Rady 199/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) – Žaloba směřující k uplatnění přímého účinku uvedených ustanovení – Nedostatek pravomoci soudu, kterému byla žaloba předložena, podle vnitrostátního práva – Pravomoc podle práva Společenství, zejména na základě zásady rovnocennosti a zásady efektivity
 Výrok
 1)
 Právo Společenství, zejména zásada efektivity, vyžaduje, aby specializovaný soud v rámci příslušnosti, která mu byla, byť nepovinně, svěřena právními předpisy zajišťujícími provedení směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, k rozhodování o žalobě založené na porušení těchto právních předpisů, se prohlásil za příslušný rovněž k rozhodnutí o nárocích žalobce opírajících se přímo o samotnou směrnici pro období mezi dnem uplynutí lhůty k jejímu provedení a dnem vstupu uvedených právních předpisů v platnost, pokud se ukáže, že povinnost tohoto žalobce obrátit se souběžně na obecný soud s jinou žalobou založenou přímo na uvedené směrnici by měla nepříznivé procesní následky, které by mohly nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných mu právním řádem Společenství. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby v tomto ohledu provedl nezbytná šetření.
 2)
 Ustanovení 4 bod 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která je přílohou směrnice 1999/70, je bezpodmínečné a dostatečně přesné pro to, aby se ho jednotlivec mohl dovolávat u vnitrostátního soudu. To naopak není případ ustanovení 5 bodu 1 uvedené rámcové dohody.
 3)
 Článek 10 ES a čl. 249 třetí pododstavec ES, jakož i směrnice 1999/70 musí být vykládány v tom smyslu, že orgán členského státu jednající v postavení veřejného zaměstnavatele není oprávněn přijmout opatření, která jsou v rozporu s cílem sledovaným uvedenou směrnicí a rámcovou dohodou o pracovních poměrech na dobu určitou, co se týče zabránění zneužívání pracovních smluv uzavřených na dobu určitou, a která spočívají v obnovování takových smluv na neobvykle dlouhou dobu v průběhu období mezi dnem uplynutí lhůty k provedení této směrnice a dnem vstupu zákona zajišťujícího toto provedení v platnost.
 4)
 Pokud použitelné vnitrostátní právo obsahuje pravidlo vylučující zpětné použití zákona, není-li jasně a jednoznačně uveden opak, je vnitrostátní soud, kterému byla předložena žaloba založená na porušení ustanovení vnitrostátního zákona provádějícího směrnici 1999/70, povinen podle práva Společenství uvedenému ustanovení přiznat zpětný účinek ke dni uplynutí lhůty k provedení této směrnice pouze v tom případě, že vnitrostátní právo obsahuje údaj, který může tomuto ustanovení takový zpětný účinek přiznat.
 5)
 Ustanovení 4 rámcové dohody musí být vykládáno v tom smyslu, že pracovní podmínky ve smyslu tohoto ustanovení zahrnují podmínky týkající se odměn, jakož i důchodového zabezpečení, které závisejí na zaměstnaneckém vztahu, s výjimkou podmínek týkajících se důchodového zabezpečení, které vyplývá ze zákonného systému sociálního zabezpečení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hessischer Verwaltungsgerichtshof — Německo) — Baumann GmbH v. Land Hessen
 (Věc C-309/07) (1)
 („Společná zemědělská politika - Poplatky za veterinární prohlídky a kontroly - Směrnice 85/73/EHS“)
 2009/C 113/11
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hessischer Verwaltungsgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Baumann GmbH
 Žalovaná: Land Hessen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hessischer Verwaltungsgerichtshof –Výklad čl. 5 odst. 3 a přílohy A kapitoly I bodu 1, bodu 2 písm. a) a bodu 4 písm. a) a b) směrnice Rady 85/73/EHS ze dne 29. ledna 1985 o financování veterinárních inspekcí a kontrol čerstvého masa a drůbežího masa (Úř. věst. L 32, s. 14; Zvl. vyd. 03/06, s. 161) ve znění směrnice Rady 96/43/ES ze dne 26. června 1996 (Úř. věst. L 162, s. 1; Zvl. vyd. 03/19, s. 212) — Právní úprava rozlišující mezi prohlídkami porážkových jednotek ve velkopodnicích a ostatními prohlídkami, podle níž jsou poplatky v rámci jednotlivých druhů zvířat degresivně odstupňovány a která zvyšuje poplatky za porážky mimo normální pracovní dobu.
 Výrok
 1)
 Přílohu A kapitolu I bod 4 písm. a) směrnice Rady 85/73/EHS ze dne 29. ledna 1985 o financování veterinárních prohlídek a kontrol podle směrnic 89/662/EHS, 90/425/EHS, 90/675/EHS a 91/496/EHS, která byla pozměněna a kodifikována směrnicí Rady 96/43/ES ze dne 26. června 1996, je nutno vykládat v tom smyslu, že členským státům nedovoluje odchýlit se od sazebníku stanoveného v této příloze A kapitole I bodě 1 a bodě 2 písm. a) a vybírat poplatek, jehož výše se mění v závislosti na velikosti podniku a je stanovena degresivně v závislosti na počtu poražených zvířat jednoho druhu.
 Přílohu A kapitolu I bod 4 písm. b) směrnice 85/73, která byla pozměněna a kodifikována směrnicí 96/43, je nutno vykládat v tom smyslu, že členský stát není povinen respektovat sazebník stanovený v bodě 1 a bodě 2 písm. a) této kapitoly a může vybírat poplatek, jehož výše se mění v závislosti na velikosti podniku a počtu poražených zvířat jednoho druhu, pokud je zjištěno, že tyto faktory mají reálný vliv na skutečně vynaložené náklady na provedení veterinárních prohlídek a kontrol předepsaných na základě příslušných ustanovení práva Společenství.
 2)
 Přílohu A kapitolu I bod 4 písm. a) směrnice 85/73, která byla pozměněna a kodifikována směrnicí 96/43, je nutno vykládat v tom smyslu, že členský stát může vybírat za prohlídku zvířat, která jsou na žádost majitele porážena mimo normální doby porážení, „procentuální přirážku“, která se připočítává k poplatkům obvykle vybíraným za prohlídku zvířat, pokud toto zvýšení představuje paušální hodnotu, která odpovídá dodatečným nákladům, které je nutno pokrýt.
 Přílohu A kapitolu I bod 4 písm. b) směrnice 85/73, která byla pozměněna a kodifikována směrnicí 96/43, je nutno vykládat v tom smyslu, že členský stát může vybírat za prohlídku zvířat, která jsou na žádost majitele porážena mimo normální doby porážení, „procentuální přirážku“, která se připočítává k poplatkům obvykle vybíraným za prohlídku zvířat, pokud toto zvýšení odpovídá skutečně vynaloženým dodatečným nákladům.
 (1) Úř. věst. C 247, 20.10.2007.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/34
 Žaloba podaná dne 21. září 2005 – COFRA v. Komise
 (Věc T-363/05)
 (2005/C 296/70)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: COFRA (Barletta, Itálie) (zástupce: Michele Arcangelo Calabrese, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, s výhradou všech procesních práv, aby Soud určil, že Komise protiprávním jednáním uvedeným v žalobě porušila hrubým a zjevným způsobem právo Společenství a způsobila žalobkyni majetkovou újmu, a z toho důvodu je třeba uložit žalované, aby jí uhradila:
 a)
 387 700,00 eur s úpravou podle indexů ISTAT ode dne 26. června 2001 do data rozsudku;
 b)
 387 700,00 eur s úpravou podle indexů ISTAT ode dne 26. června 2001 do data rozsudku;
 c)
 387 700,00 eur s úpravou podle indexů ISTAT ode dne 26. června 2001 do data rozsudku;
 d)
 úroky z těchto upravených částek;
 e)
 náhradu nákladů řízení vzniklých v souvislosti s technickým poradenstvím účastníka řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty se shodují s těmi, které jsou dovolávány ve věci T-362/05 (Nuova Agricast v. Komise).


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/9
 Žaloba podaná dne 22. června 2015 – DIMA Verwaltungs v. OHIM (Tvar nádoby)
 (Věc T-326/15)
 (2015/C 328/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: DIMA Verwaltungs GmbH (Hamburk, Německo) (zástupce: advokát T. Kerkhoff)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Společenství (Tvar nádoby) – Přihláška č. 12 649 174
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. dubna 2015, ve věci R 2567/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil žalovanému, aby pokračoval v řízení o zápisu;
 —
 podpůrně určil, že čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení nebrání zápisu a vrátil věc odvolacímu senátu;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank 's-Gravenhage — Nizozemí) — Monsanto Technology LLC v. Cefetra BV, Cefetra Feed Service BV, Cefetra Futures BV, Alfred C. Toepfer International GmbH
 (Věc C-428/08) (1)
 (Průmyslové a obchodní vlastnictví - Právní ochrana biotechnologických vynálezů - Směrnice 98/44/ES - Článek 9 - Patent na výrobek obsahující genetickou informaci nebo spočívající v genetické informaci - Materiál zahrnující výrobek - Ochrana - Podmínky)
 2010/C 234/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank 's-Gravenhage
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Monsanto Technology LLC
 Žalovaní: Cefetra BV, Cefetra Feed Service BV, Cefetra Futures BV, Alfred C. Toepfer International GmbH
 Za přítomnosti: Argentinského státu
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank 's -Gravenhage — Výklad článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů (Úř. věst. L 213, s. 13; Zvl. vyd. 13/20, s. 395) — Rozsah ochrany udělené patentem — Výrobek (sekvence DNA), který je součástí materiálu (sójové moučky) dovezeného do Evropské unie — Absolutní ochrana udělená sekvenci DNA vnitrostátní právní úpravou — Patent udělený před přijetím směrnice — Článek 27 a 30 dohody TRIPS.
 Výrok
 1)
 Článek 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností, jaké jsou dány ve sporu v původním řízení, nepřiznává ochranu patentových práv, jestliže je patentovaný výrobek obsažen v sójové moučce, v níž neplní funkci, pro kterou je patentován, avšak tuto funkci plnil předtím v rostlině sóji, z jejíhož zpracování tato moučka pochází, nebo jestliže může případně tuto funkci znovu plnit poté, co je z moučky extrahován a následně zaveden do buňky určitého živého organismu.
 2)
 Článek 9 směrnice 98/44 provádí úplnou harmonizaci jím přiznané ochrany, takže brání tomu, aby vnitrostátní právní předpisy poskytovaly absolutní ochranu patentovanému výrobku jako takovému bez ohledu na to, zda v materiálu, který jej obsahuje, plní svou funkci.
 3)
 Článek 9 směrnice 98/44 brání tomu, aby se majitel patentu vydaného před přijetím této směrnice, dovolával absolutní ochrany patentovaného výrobku, kterou mu údajně přiznaly tehdy účinné vnitrostátní právní předpisy.
 4)
 Články 27 a 30 dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která tvoří přílohu 1 C Dohody o zřízení Světové obchodní organizace (WTO), podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání (1986–1994), nemají na podaný výklad článku 9 směrnice 98/44 vliv.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/52
 Žaloba podaná dne 20. září 2016 – Villeneuve v. Komise
 (Věc T-671/16)
 (2016/C 419/69)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vincent Villeneuve (Montpellier, Francie) (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí výběrové komise otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/303/15 (AD 7) ze dne 5. listopadu 2015 týkající se žalobce;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení v souladu s článkem 134 jednacího řádu Tribunálu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod, vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož napadené rozhodnutí nevysvětluje, proč žalobce nemá dostatečnou odbornou praxi v oblasti daného výběrového řízení, aby byla jeho přihláška přijata do další fáze tohoto řízení.
 2.
 Druhý žalobní důvod, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení výběrové komise, jelikož ověřování minimální odborné praxe v oblasti daného výběrového řízení, na kterou se měla tato komise nejprve zaměřit, se nemělo týkat jeho vhodnosti ve vztahu k obsazovanému místu a výběrovým kritériím stanoveným v této souvislosti, jelikož fáze kontroly vstupních požadavků probíhá v dalších fázích výběrového řízení.
 3.
 Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení článku 27 a čl. 29 odst. 1 služebního řádu, článku 5 přílohy III služebního řádu a bodů 2.3 a 2.4 obecných pravidel platných pro otevřená výběrová řízení, jakož i z procesních vad a odpovídajícího zjevně nesprávného posouzení.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení zásady rovného zacházení s uchazeči v rámci výběru na základě kvalifikace.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Itálie) dne 12. února 2015 – Mario Melis a další v. Comune di Loiri Porto San Paolo, Provincia di Olbia Tempio
 (Věc C-67/15)
 (2015/C 146/23)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo per la Sardegna
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Mario Melis, Tavolara Beach Sas, Dionigi Piredda, Claudio Del Giudice
 Žalovaní: Comune di Loiri Porto San Paolo, Provincia di Olbia Tempio
 Předběžné otázky
 1)
 Brání zásady svobody usazování, zákazu diskriminace a ochrany hospodářské soutěže, uvedené v článcích 49 SFEU, 56 SFEU a 106 SFEU, vnitrostátní právní úpravě, která v důsledku po sobě jdoucích legislativních zásahů stanoví opakované prodloužení doby platnosti koncesí na veřejný majetek v přímořských oblastech s hospodářským významem?
 2)
 Brání článek 12 směrnice 2006/123/ES (1) takovému vnitrostátnímu ustanovení, jako je čl. 1 odst. 18 vládního nařízení s mocí zákona č. 194 ze dne 30. prosince 2009, přeměněného v zákon zákonem č. 25 ze dne 26. února 2010, ve znění pozdějších změn a doplňků, které umožňuje automatické prodloužení stávajících koncesí na veřejný majetek v přímořských oblastech pro turistické a rekreační činnosti do 31. prosince 2015, nebo dokonce do 31. prosince 2020 ve smyslu článku 34k vládního nařízení s mocí zákona č. 179 ze dne 18. října 2012, vloženého článkem 1 odst. 1 zákona č. 221 ze dne 17. prosince 2012, který přeměňuje výše uvedené vládní nařízení s mocí zákona v zákon?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36).


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/11
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative – Lucembursko) – Graham J. Wilson v. Ordre des Avocats du Barreau de Luxembourg
 (Věc C-506/04) (1)
 (Svoboda usazování - Směrnice 98/5/ES - Trvalý výkon povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace - Podmínky zápisu u příslušného orgánu v hostitelském členském státě - Předběžná kontrola znalosti jazyků hostitelského členského státu - Opravný prostředek k soudu podle vnitrostátních předpisů)
 (2006/C 281/17)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Graham J. Wilson
 Žalovaná: Ordre des Avocats du Barreau de Luxembourg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour administrative (Lucembursko) – Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace (Úř. věst. L 77, s. 36) – Povinnost stanovit opravný prostředek k soudu podle vnitrostátních předpisů proti rozhodnutí neprovést u advokátní komory zápis jakožto advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě – Opravný prostředek u Conseil Disciplinaire et Administratif advokátní komory – Vnitrostátní právní předpisy podmiňující zápis ústní zkouškou, jejímž předmětem je ověřit znalosti úředních jazyků hostitelského členského státu
 Výrok
 1)
 Článek 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/5/ES ze dne 16. února 1998 o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace, musí být vykládán v tom smyslu, že brání řízení o opravném prostředku, v jehož rámci musí být rozhodnutí neprovést zápis uvedený v článku 3 uvedené směrnice v prvním stupni zpochybněno u orgánu složeného výlučně z advokátů vykonávajících činnost pod profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě, a v odvolacím řízení u orgánu složeného většinově z takových advokátů, přičemž kasační opravný prostředek u nejvyššího soudu tohoto členského státu umožňuje soudní přezkum pouze po právní, a nikoli skutkové stránce.
 2)
 Článek 3 směrnice 98/5 musí být vykládán v tom smyslu, že zápis advokáta u příslušného orgánu v jiném členském státě než v tom, ve kterém získal svou kvalifikaci, aby v něm vykonával činnost pod svým profesním označením udělovaným v domovském členském státě, nemůže být podmíněn předběžnou kontrolou znalosti jazyků hostitelského členského státu.
 (1) Úř. věst. C 31, 5.2.2005


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/42
 Žaloba podaná dne 12. května 2006 – Hinderyckx v. Rada
 (Věc F-57/06)
 (2006/C 178/78)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jacques Hinderyckx (Brusel, Belgie) [zástupce: J. A. Martin, advokát]
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy B*8 v průběhu povyšovacího období 2005;
 —
 povýšit žalobce do platové třídy B*8;
 —
 uložit žalované uhradit žalobci částku 2 400 eur jako náhradu veškeré utrpěné škody;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce nastoupil do služby Evropského parlamentu dne 1. dubna 1994, byl převeden do Generálního sekretariátu Rady dne 16. července 2004 jako úředník v platové třídě B*7. Ve své žalobě napadá rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o nepovýšení do platové třídy B*8 v rámci povyšovacího období 2005.
 Žalobce se dovolává dvou žalobních důvodů, z nichž první vychází ze spojení jeho let služby v platové třídě a výtečnosti jeho výkonu v Evropském parlamentu.
 V rámci svého druhého žalobního důvodu žalobce uplatňuje, že orgán oprávněný ke jmenování musí vysvětlit, jak řízení použité Poradním výborem pro povýšení zohlednilo rozdíly mezi strukturami hodnotících zpráv z Evropského parlamentu a z Rady. Krom toho žalobce tvrdí, že pro zajištění rovnosti příležitostí mezi kandidáty pocházejícími z různých orgánů musí Rada vyhotovit přesná pravidla v souladu se služebním řádem a způsobilá zaručit rovnost zacházení při srovnávacím hodnocení zásluh. Při neexistenci takových pravidel musí být Rada vedena k přijetí diskrečních rozhodnutí.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/43
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2010 — Cosepuri v. EFSA
 (Věc T-532/10)
 ()
 2011/C 30/79
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cosepuri Soc. coop. p.a. (Bologna, Itálie) (zástupce: F. Fiorenza, advokát)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit odepření přístupu společnosti Cosepuri ke spisu ze dne 15. září 2010,
 —
 nařídit EFSA zpřístupnění důvěrných dokumentů,
 —
 uložit EFSA náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v projednávané věci, která je žalobkyní rovněž ve věci T-339/10 (1), Cosepuri v. EFSA, napadá rozhodnutí Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 15. září 2010, týkající se nabídkového řízení 2010/S 51-074689, vymezeného v protokolu CFT/EFSA/FIN/2010/01, na poskytování služeb kyvadlové dopravy v Itálii a v Evropě, jež vedlo k udělení zakázky jinému podniku.
 Napadeným rozhodnutím EFSA odepřel přístup k určitým dokumentům souvisejícím s nabídkovým řízením, zvláště pak k dokumentům týkajícím se podmínek připuštění a vybrání nabídky považované za hospodářsky nejvýhodnější.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uvádí porušení relevantních ustanovení nařízení Rady (ES) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002 (2) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 (3), jakož i porušení povinnosti odůvodnit rozhodnutí, zásady transparentnosti a práva na přístup ke spisu. V poslední řadě se žalobkyně dovolává zneužití pravomoci.
 Žalobkyně zejména namítá, že žalovaný neuvedl konkrétní škodu, jež by společnosti, které byla udělena zakázka, vznikla v důsledku povolení přístupu k požadovaným dokumentům, a že nebylo podáno náležité odůvodnění částečného zamítnutí žádosti o přístup, neboť v kontextu nabídkového řízení se jedná o komparativní údaje obsažené v dokumentech předložených pro účely nabídkového řízení soutěžiteli, a tudíž neobsahující důvěrné obchodní informace. Krom toho navrhuje spojení projednávané věci s věcí T-339/10 v současnosti projednávanou týmž soudem.
 (1) Úř. věst. C 288, s. 47.
 (2) Nařízení Rady (ES, EURATO) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1).
 (3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/12
 Žaloba podaná dne 19. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-565/08)
 (2009/C 55/19)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a L. Prete, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že zavedla ustanovení, která advokátům ukládají povinnost dodržovat maximální sazby, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 49 ES,
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Stanovení závazných maximálních sazeb pro soudní a mimosoudní činnosti advokátů představuje omezení svobody usazování ve smyslu článku 43 ES, jakož i omezení volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 ES. Závazný tarifní sazebník, který má být použit nezávisle na druhu vykonaného úkonu, na práci nezbytné pro jeho provedení a na nákladech vynaložených na jeho realizaci, může totiž způsobit, že italský trh s právními službami nebude pro zahraniční podnikatele atraktivní. Advokáti usazení v jiných členských státech jsou tedy odrazováni od usazování v Itálii nebo od toho, aby tam dočasně poskytovali vlastní služby.
 Zaprvé, je to z důvodu, že povinnost přizpůsobit se novému systému tarifikace (který je ostatně velmi složitý) zahrnuje dodatečné náklady, které mohou bránit výkonu základních svobod uznaných ve Smlouvě.
 Zadruhé, maximální hranice tarifního sazebníku představuje další překážku volného pohybu právních služeb v rámci vnitřního trhu, neboť brání tomu, aby činnosti vykonávané advokáty usazenými v jiných členských státech než Itálie byly řádně odměňovány, a tedy takové advokáty, kteří požadují odměnu vyšší než odměnu stanovenou italskou právní úpravou v závislosti na vlastnostech italského trhu, odrazují od toho, aby v Itálii dočasně poskytovali vlastní služby, nebo aby se v takovém státě usadili.
 Konečně přísnost italského systému tarifikace brání advokátům (včetně advokátů usazených v zahraničí) v tom, aby činili nabídky ad hoc v konkrétních situacích nebo pro jednotlivé klienty, například nabízeli soubor určitých právních služeb za stanovenou cenu nebo nabízeli soubor právních služeb poskytovaných v různých členských státech v rámci společného sazebníku. Italské právní předpisy tedy mohou vést ke ztrátě konkurenceschopnosti, pokud jde o advokáty usazené v zahraničí, neboť je zbavují účinných technik pronikání na italský právní trh.
 Krom toho se nezdá, že je sporné opatření vhodné k dosažení cílů obecného zájmu stanovených italskými orgány, ani že je za tímto účelem nejméně omezující. Konkrétně se nezdá, že je toto opatření vhodné za účelem zajištění přístupu k soudu pro méně majetné osoby nebo k zajištění ochrany příjemců právních služeb nebo také k zajištění řádného výkonu spravedlnosti. Nezdá se ani, že je toto opatření přiměřené vzhledem k tomu, že existují jiná opatření, která se jeví podstatně méně omezující ve vztahu k advokátům usazeným v zahraničí, rovněž tak (nebo více) vhodná ke sledování cílů ochrany stanovených italskými orgány.
 Konečně italské orgány nevysvětlily, zda a jaká alternativní opatření méně omezujícího charakteru ve vztahu k advokátům usazeným v jiných členských státech byla zkoumána, ani neuvedly důvody, pro které sledované obecné zájmy již nejsou chráněny ustanoveními, která upravují povolání advokáta v jiných členských státech Společenství.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2017 – CW v. Parlament
 (Věc T-742/16 RENV) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Psychické obtěžování - Článek 12a služebního řádu - Povinnost poskytnout pomoc - Vnitřní pravidla týkající se poradního výboru zabývajícího se obtěžováním a jeho prevencí na pracovišti - Článek 24 služebního řádu - Žádost o pomoc - Odmítnutí - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Samostatný obsah - Předčasnost stížnosti - Neexistence - Úloha a pravomoci poradního výboru zabývajícího se obtěžováním a jeho prevencí na pracovišti - Fakultativní předložení věci úředníkem - Mimosmluvní odpovědnost“)
 (2017/C 221/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CW (zástupce: C. Bernard-Glanz, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupkyně: E. Taneva a M. Dean, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 270 SFEU znějící zaprvé na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 8. dubna 2013, kterým byla zamítnuta žádost o pomoc podaná žalobkyní v souvislosti s psychickým obtěžováním, jehož se cítí být obětí ze strany svých nadřízených, a na zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Parlamentu ze dne 23. října 2013, kterým byla zamítnuta její stížnost ze dne 9. července 2013, a zadruhé na náhradu újmy, která jí údajně vznikla.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 23. října 2013, kterým v postavení orgánu oprávněného ke jmenování zamítl stížnost CW ze dne 9. července 2013, se zrušuje.
 2)
 Návrh na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 8. dubna 2013 o zamítnutí žádosti o pomoc podané CW se odmítá jako nepřípustný.
 3)
 Parlamentu se ukládá povinnost zaplatit CW z titulu utrpěné nemajetkové újmy částku 2 000 eur navýšenou o úrok z prodlení ode dne vyhlášení tohoto rozsudku podle sazby stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace.
 4)
 Návrh na náhradu újmy se ve zbývající části zamítá.
 5)
 Parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, jež vynaložila CW v rámci původního řízení o žalobě před Soudem pro veřejnou službu Evropské unie ve věci F-124/13, v řízení o kasačním opravném prostředku ve věci T-309/15 P a v rámci tohoto řízení o vrácené věci T-742/16 RENV.
 (1) Úř. věst. C 52, 22.2.2014 (věc původně zaregistrovaná před Soudem pro veřejnou službu Evropské unie pode číslem F-124/13.


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/25
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. března 2014 – PAN Europe v. Komise
 (Věc T-192/12) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Prováděcí nařízení (EU) č. 1143/2011 o schválení účinné látky prochloraz - Žádost o vnitřní přezkum - Odmítnutí - Podmínky, jež musí organizace splnit, aby mohla podat žádost o vnitřní přezkum - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně bez jakéhokoliv právního základu“)
 2014/C 159/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brusel, Belgie) (zástupce: J. Rutteman, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Oliver a P. Ondrůšek, poté P. Ondrůšek, J. Tomkin a L. Pignataro-Nolin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. března 2012, kterým byla jako nepřípustná odmítnuta žádost žalobkyně o vnitřní přezkum prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1143/2011 ze dne 10. listopadu 2011, kterým se v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh schvaluje účinná látka prochloraz, a mění příloha prováděcího nařízení Komise (EU) č. 540/2011 a rozhodnutí Komise 2008/934/ES (Úř. věst. L 293, s. 26).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshofs (Rakousko) dne 16. června 2016 – Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG v. Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)
 (Věc C-340/16)
 (2016/C 305/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshofs
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka opravného prostředku „Revision“: Landeskrankenanstalten-Betriebsgesellschaft – KABEG
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Mutuelles du Mans Assurances IARD SA (MMA IARD)
 Předběžné otázky
 1)
 Je žaloba, kterou podal zaměstnavatel se sídlem v Rakousku, který se domáhá náhrady škody, která mu vznikla v důsledku pokračujícího vyplácení mzdy svému zaměstnanci s bydlištěm na území uvedeného státu, „věcí pojištění“ ve smyslu článku 8 nařízení (ES) č. 44/2001, pokud
 a)
 zaměstnanec utrpěl zranění při dopravní nehodě v členském státě (Itálie),
 b)
 žaloba směřuje proti pojistiteli občanskoprávní odpovědnosti vozidla, které zavinilo škodnou událost, který má sídlo v jiném členském státě (Francie) a
 c)
 zaměstnavatel má právní osobnost jakožto veřejnoprávní organizace?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Je třeba vykládat čl. 9 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 44/2001 v tom smyslu, že zaměstnavatel, který pokračoval ve vyplácení mzdy, může jakožto poškozená strana podat žalobu proti pojistiteli občanskoprávní odpovědnosti vozidla, které zavinilo škodnou událost, u soudu místa sídla zaměstnavatele, je-li tato přímá žaloba přípustná?


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 5. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen – Švédsko) – Klas Rosengren, Bengt Morelli, Hans Särman, Mats Åkerström, Åke Kempe, Anders Kempe, Mats Kempe, Björn Rosengren, Martin Lindberg, Jon Pierre, Tony Staf v. Riksåklagaren
 (Věc C-170/04) (1)
 (Volný pohyb zboží - Články 28 ES, 30 ES a 31 ES - Vnitrostátní právní úprava zakazující jednotlivcům dovážet alkoholické nápoje - Pravidlo týkající se existence a fungování švédského monopolu na prodej alkoholických nápojů - Posouzení - Opatření, které je v rozporu s článkem 28 ES - Odůvodnění ochranou zdraví a života lidí - Přezkum přiměřenosti)
 (2007/C 170/03)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta domstolen (Švédsko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Klas Rosengren, Bengt Morelli, Hans Särman, Mats Åkerström, Åke Kempe, Anders Kempe, Mats Kempe, Björn Rosengren, Martin Lindberg, Jon Pierre, Tony Staf
 Žalovaný: Riksåklagaren
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Högsta domstolen – Výklad článků 28, 30 a 31 ES – Vnitrostátní ustanovení o státním monopolu na maloobchodní prodej alkoholických nápojů, které vylučují přímý dovoz takových nápojů soukromými osobami.
 Výrok
 1)
 Takové vnitrostátní ustanovení zakazující jednotlivcům dovážet alkoholické nápoje, jako je ustanovení vyplývající z kapitoly 4 článku 2 prvního pododstavce zákona o alkoholických nápojích (alkohollagen) ze dne 16. prosince 1994, musí být posuzováno ve světle článku 28 ES, a nikoli ve světle článku 31 ES.
 2)
 Takové opatření zakazující jednotlivcům dovážet alkoholické nápoje, jako je opatření vyplývající z kapitoly 4 článku 2 prvního pododstavce zákona o alkoholických nápojích, představuje množstevní omezení dovozu ve smyslu článku 28 ES, i když uvedený zákon ukládá držiteli monopolu na maloobchodní prodej povinnost dotyčné nápoje na žádost dodat, a tedy případně dovézt.
 3)
 Takové opatření zakazující jednotlivcům dovážet alkoholické nápoje, jako je opatření vyplývající z kapitoly 4 článku 2 prvního pododstavce zákona o alkoholických nápojích, vzhledem k tomu, že
 —
 není vhodné k dosažení cíle směřujícího obecně k omezení spotřeby alkoholu, a
 —
 není přiměřené k dosažení cíle směřujícího k ochraně nejmladších osob před škodlivými následky uvedené spotřeby,
 nelze považovat za odůvodněné ochranou zdraví a života lidí podle článku 30 ES.
 (1) Úř. věst. C 156, 12.6.2004.


text:
 7.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/1
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 (2008/C 142/01)
 Úř. věst. C 128, 24.5.2008
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 116, 9.5.2008
 Úř. věst. C 107, 26.4.2008
 Úř. věst. C 92, 12.4.2008
 Úř. věst. C 79, 29.3.2008
 Úř. věst. C 64, 8.3.2008
 Úř. věst. C 51, 23.2.2008
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/67
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. května 2013 — Voss of Norway v. OHIM — Nordic Spirit (Tvar válcovité láhve)
 (Věc T-178/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Trojrozměrná ochranná známka Společenství znázorňující tvar válcovité láhve - Absolutní důvod pro zamítnutí)
 2013/C 225/149
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Voss of Norway ASA (Oslo, Norsko) (zástupci: F. Jacobacci a B. La Tella, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral a V. Melgar, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Nordic Spirit AB (publ) (Stockholm, Švédsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. ledna 2011 (věc R 785/2010-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Nordic Spirit AB (publ) a Voss of Norway ASA
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Voss of Norway ASA Se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/17
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalsko) — Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA v. Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território
 (Věc C-425/12) (1)
 (Postupy při zadávání veřejných zakázek v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací - Směrnice 93/38/EHS - Neprovedení do vnitrostátního právního řádu - Možnost, aby se stát dovolával této směrnice vůči entitě, jež je držitelkou koncese na poskytování veřejné služby v situaci, kdy tento akt nebyl proveden do vnitrostátního práva)
 2014/C 52/28
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA
 Žalovaný: Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto — Portugalsko — Výklad čl. 2 odst. 1 písm. b), čl. 4 odst. 1 a čl. 14 odst. 1 písm. c) bodu i) směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998 (Úř. věst. L 101, s. 1; Zvl. vyd. 06/03, s. 91) — Přímý účinek — Možnost státu dovolávat se uvedené směrnice vůči koncesionáři veřejné služby v případě, kdy tento předpis nebyl proveden do vnitrostátního práva
 Výrok
 Článek 4 odst. 1, čl. 14 odst. 1 písm. c) bod i) a článek 15 směrnice Rady 93/38/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/4/ES ze dne 16. února 1998, musí být vykládány v tom smyslu, že se jich nelze dovolávat vůči soukromému podniku pouze proto, že se jedná o držitele výhradní koncese na poskytování služby ve veřejném zájmu, který spadá do oblasti osobní působnosti této směrnice, v situaci, kdy zmíněná směrnice nebyla ještě provedena do vnitrostátního právního řádu uvedeného členského státu.
 Takovýto podnik, který byl zmocněn aktem orgánu veřejné správy poskytovat pod kontrolou tohoto orgánu službu ve veřejném zájmu, a k tomu disponuje výjimečnými pravomocemi ve srovnání s těmi, které vyplývají z pravidel použitelných na vztahy mezi jednotlivci, je povinen dodržovat ustanovení směrnice 93/38, ve znění směrnice 98/4, a tudíž se orgány členského státu mohou vůči němu těchto ustanovení dovolávat.
 (1) Úř. věst. C 389, 15.12.2012.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/13
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. července 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Consiglio Nazionale dei Geologi Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato et Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato v. Consiglio Nazionale dei Geologi
 (Věc C-136/12) (1)
 (Článek 267 třetí pododstavec SFEU - Rozsah povinnosti soudů posledního stupně předložit žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 101 SFEU - Etický kodex profesní komory zakazující použití sazeb, které neodpovídají důstojnosti povolání)
 2013/C 260/22
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Consiglio Nazionale dei Geologi, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 Žalovaní: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, Consiglio Nazionale dei Geologi
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad čl. 267 odst. 3 SFEU — Rozsah povinnosti soudů posledního stupně podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Pojem „závažné a zjevné porušení unijního práva“ — Procesní pravidla a zásady členského státu, které zakazují vnitrostátnímu soudu podávat k Soudnímu dvoru zjevně nepřípustné otázky formulované účastníkem řízení a dále přeformulovat uvedené otázky z vlastního podnětu — Výklad článku 101 SFEU nařízení Rady (EHS) č. 2137/85 ze dne 25. července 1985 o evropském hospodářském zájmovém sdružení (EHZS) (Úř. věst. L 199, s. 1), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22), jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36) — Etický kodex profesní komory, který zakazuje uplatňovat sazby, které neodpovídají důstojnosti povolání („decoro e dignità professionale“), jakož i kvantitě a kvalitě poskytnutých plnění — Použitelnost vnitrostátních pravidel v oblasti hospodářské soutěže, která jsou přísnější, než unijní pravidla
 Výrok
 1)
 Článek 267 třetí pododstavec SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že je pouze na vnitrostátním soudu, aby určil a formuloval předběžné otázky týkající se výkladu unijního práva, které považuje za relevantní pro vyřešení sporu v původním řízení. Vnitrostátní pravidla, jež by vedla k narušení této pravomoci, musí být ponechána nepoužita.
 2)
 Taková pravidla, jaká stanoví etický kodex pro výkon povolání geologa v Itálii, schválený Consiglio nazionale dei geologi dne 19. prosince 2006 a naposledy změněný dne 24. března 2010, která uvádějí jako kritéria stanovení odměny geologa vedle kvality a rozsahu služby i důstojnost povolání, jsou rozhodnutím sdružení podniků ve smyslu čl. 101 odst. 1 SFEU, jehož účinkem může být omezení hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Je na předkládajícím soudu, aby posoudil s ohledem na celkový kontext, ve kterém tento kodex vyvíjí účinky, i s ohledem na celý vnitrostátní právní rámec, jakož i praxi národní geologické komory ohledně provádění uvedeného kodexu, zda má v daném případě uvedený účinek. Uvedený soud musí rovněž ověřit, zda ve světle relevantních poznatků, které má k dispozici, mohou být pravidla téhož kodexu, zejména v rozsahu, v němž používají kritéria důstojnosti povolání, považována za nezbytná pro uskutečnění legitimního cíle spojeného se zárukami přiznanými příjemcům služeb geologů.
 (1) Úř. věst. C 151 26.5.2012


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/38
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. června 2010 — Hoelzer v. OHIM (SAFELOAD)
 (Věc T-315/09) (1)
 (Ochranná známka Spoločenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství SAFELOAD - Absolutní důvod zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2010/C 209/58
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Oliver Hoelzer (Remscheid, Německo) (zástupci: G. Rother, J. Vogtmeier, P. Mes, C. Graf von der Groeben, J. Bühling, A. Verhauwen, J. M. Künzel, D. Jestaedt a M. Bergermann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. června 2009 (věc R 1157/2008-4) týkajícímu se přihlášky obrazové ochranné známky SAFELOAD jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Oliveru Hoelzerovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel — Belgie) — SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV v. Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV, SGS Belgium NV, Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
 (Věc C-218/09) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Nařízení (EHS) č. 3665/87 - Vývozní náhrady - Článek 5 odst. 3 - Podmínky poskytnutí - Výjimka - Pojem „vyšší moc“ - Zboží zničené během přepravy“)
 2010/C 134/13
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SGS Belgium NV, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV
 Žalovaní: Belgisch Interventie- en Restitutiebureau, Firme Derwa NV, Centraal Beheer Achmea NV, SGS Belgium NV, Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van beroep te Brussel — Výklad čl. 5 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1) — Podmínky přiznání vývozní náhrady — Výjimka — Zboží, které se během přepravy v důsledku vyšší moci zkazilo
 Výrok
 Článek 5 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1384/95 ze dne 19. června 1995, musí být vykládán v tom smyslu, že zkažení zásilky hovězího masa za podmínek popsaných předkládajícím soudem nepředstavuje případ vyšší moci ve smyslu tohoto ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/32
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Saarbrücken — Německo) — Spedition Welter GmbH v. Avanssur SA
 (Věc C-306/12) (1)
 (Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrola povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění - Směrnice 2009/103/ES - Článek 21 odst. 5 - Škodní zástupce - Oprávnění převzít doručované soudní písemnosti - Vnitrostátní právní úprava podmiňující platnost tohoto doručení existencí výslovného zmocnění k převzetí takových písemností - Konformní výklad)
 2013/C 344/55
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Saarbrücken
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Spedition Welter GmbH
 Žalovaná: Avanssur SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landgericht Saarbrücken — Výklad čl. 21 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 263, s. 11) — Škodní zástupce — Doručení žaloby, kterou podal poškozený proti pojišťovně, škodnímu zástupci — Vnitrostátní právní úprava podmiňující platnost tohoto doručení výslovným udělením zmocnění k převzetí doručovaných písemností — Přímý účinek výše uvedeného ustanovení směrnice
 Výrok
 1)
 Článek 21 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění musí být vykládán v tom smyslu, že mezi dostatečné pravomoci, kterými musí být vybaven škodní zástupce, patří jeho oprávnění platně převzít soudní písemnosti nezbytné k zahájení řízení směřujícího k likvidaci pojistné události u příslušného soudu.
 2)
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, kdy vnitrostátní právní úprava převzala ustanovení čl. 21 odst. 5 směrnice 2009/103 doslovně, je předkládající soud povinen vyložit vnitrostátní právo ve smyslu konformním s výkladem této směrnice ze strany Soudního dvora Evropské unie, s tím, že vezme v úvahu veškeré vnitrostátní právo a použije metody výkladu jím uznané.
 (1) Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/21
 Žaloba podaná dne 24. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
 (Věc C-99/05)
 (2005/C 93/40)
 Jednací jazyk: finština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 24. února 2005 žaloba směřující proti Finské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Martinem a I. Koskinenem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Finské republice tím, že v autonomní provincii Åland nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady2000/78/ES (1) ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 2)
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 2. prosince 2003.
 (1) Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16.


text:
 4.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/13
 Žaloba podaná dne 1. února 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-58/16)
 (2016/C 118/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Mölls a L. Nicolae, zplnomocnění zástupci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Rozhodnout, že Spolková republika Německo tím, že u všech přístavů v Severním Porýní-Vestfálsku nezabezpečila, aby se stanovily hranice přístavu, provedly hodnocení a plány zabezpečení přístavu, jakož i schválil bezpečnostní technik přístavu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 3 a článků 6, 7 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/65/ES ze dne 26. října 2005 o zvýšení zabezpečení přístavů (1),
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle článku 6 směrnice 2005/65/ES musí členské státy zajistit, aby bylo provedeno a schváleno hodnocení zabezpečení pro všechny přístavy, na které se vztahuje uvedená směrnice. Tato hodnocení zabezpečení musí podle přílohy I směrnice zahrnovat identifikaci všech oblastí relevantních z hlediska bezpečnosti přístavu, do níž patří i vymezení hranice přístavu.
 Podle čl. 2 odst. 3 členské státy vymezí pro každý přístav hranice přístavu pro účely této směrnice, přičemž odpovídajícím způsobem zohlední informace vyplývající z hodnocení zabezpečení přístavu. Odstavec 4 upravuje případ, v němž hranice přístavního zařízení ve smyslu nařízení (ES) č. 725/2004 (2) ve skutečnosti zahrnují přístav.
 Z kontroly uskutečněné v roce 2013 vyplynulo, že přinejmenším v 11 přístavech v Severním Porýní-Vestfálsku, na které se směrnice 2006/65/ES vztahuje, nebylo provedeno hodnocení zabezpečení. Z další výměny dopisů vyplynulo, že se tato situace dosud nezměnila.
 V minimálně stejném rozsahu nebyly stanoveny ani hranice přístavů, jelikož ty se stanovují, jak bylo uvedeno výše, na základě hodnocení zabezpečení.
 Je proto zřejmé, že Německo řádně neprovedlo čl. 2 odst. 3 a článek 6 směrnice 2005/65/ES.
 Podle článku 7 směrnice 2005/65/ES musí členské státy zajistit, aby byl pro každý přístav, na který se vztahuje uvedená směrnice, vytvořen plán zabezpečení, který příslušný členský stát schválí.
 Německé orgány v dopise ze dne 21. srpna 2013 přiznaly, že u 11 přístavů v Severním Porýní-Vestfálsku, na které se vztahuje uvedená směrnice, plány zabezpečení neexistují. Z další výměny dopisů vyplynulo, že se tato situace dosud nezměnila.
 Je proto zřejmé, že Německo řádně neprovedlo článek 7 směrnice 2005/65/ES.
 Podle článku 9 směrnice 2005/65/ES se pro každý přístav, na který se vztahuje uvedená směrnice, schválí bezpečnostní technik přístavu.
 Německé orgány v dopise ze dne 21. srpna 2013 přiznaly, že u několika přístavů v Severním Porýní-Vestfálsku, na které se vztahuje uvedená směrnice, bezpečnostní technik přístavu schválen nebyl. Z další výměny dopisů vyplynulo, že se tato situace dosud nezměnila.
 Je proto zřejmé, že Německo řádně neprovedlo článek 9 směrnice 2005/65/ES.
 (1) Úř. věst. L 3100, s. 28.
 (2) Úř. věst. L 129, s. 6.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 14. listopadu 2014 – Marianne Parigger v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-510/14)
 (2015/C 073/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Marianne Parigger
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Věc byla usnesením Soudního dvora ze dne 9. prosince 2014 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/24
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2009 — Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-510/09)
 2010/C 37/29
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a G. Zavvos, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Francouzská republika porušila své povinnosti vyplývající z čl. 8 odst. 1 směrnice 98/34/ES ze dne 22. června 1998 ve znění směrnice 98/48/ES ze dne 20. července 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (1) tím, že ve fázi návrhu neoznámila přijetí vyhlášky ze dne 13. března 2006 týkající se využití směsí přípravků vyrobených bezprostředně před použitím, stanovených v článku L.253-1 zemědělského zákoníku (code rural) v rámci řízení zavedeného touto směrnicí.
 —
 uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou Evropská komise vytýká žalované, že jí neoznámila dotčenou ministerskou vyhlášku týkající se využívání určitých směsí přípravků na ochranu rostlin, vyrobených bezprostředně před použitím, představující zemědělský zájem, před jejím přijetím, neboť toto nařízení představuje bezesporu technický předpis ve smyslu směrnice 98/34, a který jí měl být z tohoto důvodu oznámen ve fázi návrhu, neboť nespadá pod výjimku uvedenou v článku 10 této směrnice.
 Podle Komise žalovaná připustila věcnou správnost tohoto porušení, neboť francouzské orgány po přijetí odůvodněného stanoviska oznámily Komisi návrh vyhlášky stanovící zrušení napadené vyhlášky ministerstva a převzetí jejího obsahu. K datu podání této žaloby nicméně tento návrh vyhlášky ještě nebyl francouzskými orgány přijat, nebo v každém případě o něm Komise dosud nebyla informována.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, kterou se mění směrnice 98/34/ES o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř věst. L 217, s. 18; Zvl. vyd. 13/21, s. 8).


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. září 2014 – MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL v. Evropská komise, Banco Santander, SA, Royal Bank of Scotland plc, HSBC Bank plc, Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-382/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Vzájemné kasační prostředky - Přípustnost - Článek 81 ES - Platební systémy využívající debetní karty, debetní karty s odloženou splatností (charge karty) a kreditní karty - Mnohostranně sjednané dispozitivní mezibankovní poplatky - Sdružení podniků - Omezení hospodářské soutěže z hlediska účinku - Kritérium soudního přezkumu - Pojem, vedlejší omezení‘ - Objektivně nezbytný a přiměřený charakter - Přiměřené ‚srovnávací hypotézy‘ - Dvoustranné systémy - Zacházení s přílohami žaloby v prvním stupni“)
 2014/C 409/04
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc., MasterCard Europe SPRL (zástupci: E. Barbier de La Serre, V. Brophy a B. Amory, advokáti a T. Sharpe QC)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: V. Bottka a N. Khan, zmocněnci), Banco Santander SA, Royal Bank of Scotland plc (zástupci: D. Liddell, solicitor, a M. Hoskins, barrister), HSBC Bank plc (zástupce: R. Thompson, QC), Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc (zástupci: K. Fountoukakos-Kyriakakos a S. Wisking, solicitors, a J. Flynn, QC), MBNA Europe Bank Ltd (zástupce: A. Davis, solicitor), British Retail Consortium (zástupci: R. Marchini, advocate, a A. Robertson, barrister), EuroCommerce AISBL (zástupce: J. Stuyck, advokát), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: M. Holt a C. Murrell, zmocněnci, ve spolupráci s J. Turnerem, QC, a s J. Holmesem, barrister)
 Výrok
 1)
 Hlavní kasační opravný prostředek a vzájemné kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 MasterCard Inc., MasterCard International Inc. a MasterCard Europe SPRL ponesou vlastní náklady řízení o hlavním kasačním opravném prostředku a vzájemných kasačních opravných prostředcích, a nahradí náklady Evropské komise, které se týkají hlavního kasačního opravného prostředku.
 3)
 Royal Bank of Scotland plc, Bank of Scotland plc a Lloyds TSB Bank plc ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise, které se týkají jejich vzájemných opravných prostředků.
 4)
 HSBC Bank plc, MBNA Europe Bank Ltd, British Retail Consortium, EuroCommerce AISBL a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 319, 20. 10. 2012.


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/20
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. února 2016 Polskou republikou proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 3. prosince 2015 ve věci T-367/13, Polská republika v. Evropská komise
 (Věc C-105/16 P)
 (2016/C 136/26)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Polská republika (zástupce: B. Majczyna)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 3. prosince 2015, Polsko v. Komise, T-367/13, v rozsahu, v němž Tribunál odmítl první výtku, která se týká povinnosti použít minimálně 50 % finanční podpory na restrukturalizační opatření a je obsažena v prvním žalobním důvodu v rámci žaloby na neplatnost prováděcího rozhodnutí Komise 2013/214/EU ze dne 2. května 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (oznámeno pod číslem C(2013) 2436) (1);
 —
 rozhodnout o neplatnosti prováděcího rozhodnutí Komise 2013/214/EU ze dne 2. května 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), a to v rozsahu, v němž Komise v tomto rozhodnutí uplatňuje na výdaje vykázané Polskou republikou na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství opravu extrapolací ve výši 11 %, tj. opravy ve výši 4 583 950,92 eur a 39 583 726,30 eur;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Polská republika se domáhá zrušení rozsudku Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 Polsko v. Komise, T-367/13, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl první výtku, která se týká povinnosti použít minimálně 50 % finanční podpory na restrukturalizační opatření a je obsažena v prvním žalobním důvodu v rámci žaloby na neplatnost prováděcího rozhodnutí Komise 2013/214/EU ze dne 2. května 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (oznámeno pod číslem C(2013) 2436) (Úř. věst. L 123, 2013, s. 11). Zrušení výše uvedeného rozhodnutí se domáhá rovněž v rozsahu, v němž Komise v tomto rozhodnutí uplatňuje na výdaje vykázané Polskou republikou na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství opravu extrapolací ve výši 11 %, tj. opravy ve výši 4 583 950,92 eur a 39 583 726,30 eur. Polská republika se konečně domáhá toho, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení v obou stupních.
 Tribunál v napadeném rozsudku zamítl žalobu podanou Polskou republikou na zrušení rozhodnutí Evropské komise, podle kterého se na výdaje vykázané Polskou republikou na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství použijí finanční opravy ve výši 8 292 783,94 eur a 71 610 559,39 eur.
 Podle tvrzení Komise Polská republika v pěti případech porušila své povinnosti, které se týkají použití prostředků na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství, přičemž konkrétně porušila povinnost zakotvenou v článku 33b nařízení č. 1257/1999 (2), podle které musí zemědělci vyčlenit minimálně 50 % finanční podpory na restrukturalizační opatření. Komise kvůli tomuto porušení použila opravu extrapolací ve výši 11 % z výdajů na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství, která odpovídala příslušnému podílu ze sta vybraných případů, které ověřovala a u nichž nebyla splněna povinnost vyčlenit polovinu finanční podpory na restrukturalizaci.
 Polská republika v této souvislosti argumentuje, že Tribunál nesprávně uplatnil článek 33b nařízení č. 1257/1999, neboť měl za to, že toto ustanovení ukládá ve vztahu k částečně soběstačným zemědělským hospodářstvím podmínku, aby minimálně 50 % podpory bylo vyhrazeno na restrukturalizační opatření, ačkoli, jak tvrdí Polská republika, takový požadavek nemá žádnou oporu v ustanoveních unijního práva.
 Vzhledem k tomu, že se přiklonil k tomuto nesprávnému výkladu uvedeného ustanovení, měl Tribunál v napadeném rozhodnutí za to, že Komise dospěla ke správnému závěru o tom, že Polská republika může schválit pouze takové původní žádosti, v nichž se zemědělci, kteří byli příjemci výše uvedeného podpory, zavázali vyčlenit minimálně 50 % z dotčené podpory na restrukturalizační opatření.
 Nedostatek, který spočívá v porušení požadavku, který zemědělcům ukládá, aby vyhradili minimálně 50 % podpory na restrukturalizační opatření, byl základem k uložení opravy extrapolací ve výši 11 % výdajů na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství.
 Podle tvrzení Polské republiky nemá požadavek ukládající zemědělcům vyčlenit minimálně 50 % z prostředků podpory na restrukturalizační opatření oporu v unijním právu. Žádné z ustanovení unijního práva, která podle příslušných okolností stanovují podmínky pro udělování podpory pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství, nestanovuje podmínku, podle které by muselo být vyčleněno minimálně 50 % uvedené podpory na restrukturalizační opatření. V článku 33b nařízení č. 1257/1999 taková podmínka není stanovena. Komise takový požadavek nestanovila ani v nařízení č. 141/2004 (3), kterým se stanoví prováděcí pravidla, pokud jde o zvláštní opatření pro rozvoj venkova vymezená v kapitole IXa nařízení č. 1257/1999.
 Polské orgány proto podle Polské republiky neporušily svou kontrolní povinnost stran výše uvedených podmínek pro udělování podpory v rámci opatření „podpory pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství“. Použití finanční opravy kvůli tomuto nedostatku tudíž není opodstatněné. Tribunál proto neprávem zamítl žalobu směřující na neplatnost prováděcího rozhodnutí 2013/214/EU v rozsahu, v němž Komise v tomto rozhodnutí uplatnila na výdaje vykázané Polskou republikou na podporu pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství opravu extrapolací ve výši 11 %.
 (1) Úř. věst. L 123, 2013, s. 11.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 ze dne 17. května 1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a o změně a zrušení některých nařízení (Úř. věst. L 160, 1999, s. 80; Zvl. vyd. 03/25, s. 391).
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 141/2004 ze dne 28. ledna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999, pokud jde o přechodná opatření pro rozvoj venkova pro Českou republiku, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Maltu, Polsko, Slovinsko a Slovensko (Úř. věst. L 24, 2004, s. 25; Zvl. vyd. 03/42, s. 243).