text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Conseil d'Etat (Francie) ze dne 19. října 2005 ve věci Confédération Générale du Travail, Confédération Française Démocratique du Travail (CFDT), Confédération Française de l'Encadrement C.G.C. (C.F.E.-C.G.C.), Confédération Française des Travailleurs Chrétiens (C.F.T.C.) a Confédération Générale du Travail – Force Ouvrière proti Premier ministre a Ministre de l'Emploi, de la Cohésion social et du Logement
 (Věc C-385/05)
 (2005/C 330/20)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozhodnutím Conseil d'Etat (Francie) ze dne 19. října 2005 ve věci Confédération Générale du Travail, Confédération Française Démocratique du Travail (CFDT), Confédération Française de l'Encadrement C.G.C. (C.F.E.-C.G.C.), Confédération Française des Travailleurs Chrétiens (C.F.T.C.) a Confédération Générale du Travail – Force Ouvrière proti Premier ministre a Ministre de l'Emploi, de la Cohésion social et du Logement, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 24. října 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Conseil d'Etat (Francie) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí být s přihlédnutím k cíli směrnice 2002/14/ES ze dne 11. března 2002 (1), kterým je podle jejího čl. 1 odst. 1 zavedení obecného rámce, kterým se stanoví minimální požadavky pro právo na informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v podnicích nebo závodech ve Společenství, odkaz na to, aby členské státy určily metodu pro stanovení v této směrnici uvedených prahových hodnot pro počet zaměstnanců, považován za oprávnění, které umožňuje těmto členským státům, aby při uplatňování těchto prahových hodnot nadále přihlížely rozdílně k určitým kategoriím zaměstnanců?
 2)
 V jaké míře může být směrnice 98/59/ES ze dne 20. července 1998 (2) vykládána tak, že povoluje úpravu, která má za účinek, že určité závody zaměstnávající obvykle více než dvacet zaměstnanců jsou osvobozeny, i když dočasně, od povinnosti vytvořit strukturu zastoupení zaměstnanců z důvodu, že pravidla výpočtu skutečného stavu zaměstnanců vylučují, aby bylo při uplatňování ustanovení upravujících toto zastoupení přihlédnuto k určitým kategoriím zaměstnanců?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství - Společné prohlášení Evropského parlamentu, Rady a Komise o zastoupení zaměstnanců (Úř. věst. L 80, s. 29)
 (2) Směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998, o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění (Úř. věst. L 225, s. 16)


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/40
 Žaloba podaná dne 9. července 2013 — Itálie v. Komise
 (Věc T-358/13)
 2013/C 252/68
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: M. Salvatorelli, advokát a G. Palmieri, zmocněnec)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Komise 2013/209/EU ze dne 26. dubna 2013, oznámené pod číslem C(2013) 2444 dne 29. dubna 2013 dopisem č. SG-Greffe (2013) D/5879, který došel stálému zastoupení Itálie u Evropské unie dne 29. dubna 2013, jehož předmětem je „schválení účetních závěrek platebních agentur členských států týkajících se výdajů financovaných z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) za rozpočtový rok 2012“ v rozsahu, v němž tím, že mezi „jednorázové částky“ zahrnuje částku ve výši 5 006 487,10 eur, týkající se regionu Basilicata, obsahuje odpočtení takové částky z meze pro výdaje EZFRV PSR Basilicata, a v důsledku toho znamená nemožnost jejího použití v rámci výše uvedené meze, čímž tak v podstatě stanoví její zrušení;
 —
 uložil Komisi Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V této žalobě italská vláda napadá rozhodnutí Komise 2013/209/EU ze dne 26. dubna 2013, oznámené pod číslem C(2013) 2444 dne 29. dubna 2013, jehož předmětem je „schválení účetních závěrek platebních agentur členských států týkajících se výdajů financovaných z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) za rozpočtový rok 2012“ v rozsahu, v němž tím, že mezi „jednorázové částky“ zahrnuje částku ve výši 5 006 487,10 eur, týkající se regionu Basilicata, obsahuje odpočtení takové částky z meze pro výdaje EZFRV PSR (program pro rozvoj venkova) Basilicata, a v důsledku toho znamená nemožnost jejího použití v rámci výše uvedené meze pro výdaje, čímž tak v podstatě stanoví její zrušení.
 Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že oprava vychází z tvrzení útvarů Komise, podle něhož takové projekty placené v průběhu čtvrtého čtvrtletí 2011nemohly být zahrnuty do čtvrtletního prohlášení o výdajích, jelikož nejsou v souladu s platným PSR.
 Jeví se, že postoj Komise, nakonec přijatý v prováděcím rozhodnutí, které je napadeno, je nesprávný z různých hledisek.
 —
 Zaprvé je oprávněné pochybovat o správnosti toho, že je snížení vyplývající z článku 27 nařízení (ES) č. 1290/2005, kvalifikované jako „jednorázová částka“, zařazeno do rozhodnutí o schválení účetních závěrek, jelikož z něj musí být vyloučena jakákoli pozastavená nebo snížená částka, jak prokazuje čl. 29 odst. 5 výše uvedeného nařízení. Toto snížení je chybné mimo jiné z hlediska vyčíslení.
 —
 Zadruhé je opatření mimo jiné stiženo nedostatkem odůvodnění, jelikož je částka týkající se čtvrtletních výdajů Komisí snížena nebo pozastavena ve smyslu čl. 29 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 209, 11.8.2005, s. 1).
 —
 Nakonec se prohlášení o jednorázovosti částky rovná jejímu zrušení, což má za následek nemožnost použít v budoucnu částku v rámci meze pro výdaje PSR Basilicata, avšak platná právní úprava EU vylučuje, aby mohly být pozastavené částky zrušeny.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/10
 Žaloba podaná dne 17. května 2005 Komisí Evropských společenství proti Irsku
 (Věc C-216/05)
 (2005/C 193/17)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. května 2005 žaloba směřující proti Irsku podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Xavierem Lewisem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že tím, že Irsko podmínilo plnou a účinnou účast veřejnosti na některých posuzováních vlivu na životní prostředí předchozím zaplacením poplatků za účast, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 6 a 8 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1) ve znění směrnice Rady 97/11/EHS ze dne 3. března 1997, kterou se mění směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (2),
 —
 uložil Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Irský zákon o plánování stanoví, že poplatky za účast mohou účtovat členům veřejnosti plánovací orgány a odvolací orgány za předložení vyjádření nebo za vyjádření názoru v plánovacích postupech a za předložení vyjádření v řízení o odvolání. Komise tvrdí, že uložení takových poplatků za účast je porušením směrnice 85/337/EHS ve znění směrnice 97/11/EHS, z těchto důvodů:
 —
 žádné ustanovení směrnice výslovně nepovoluje uložení takových poplatků;
 —
 takové poplatky jsou v rozporu se systémem a účelem uvedené směrnice;
 —
 znění čl. 6 odst. 2 a 3 uvedené směrnice neumožňuje volný výklad, o který se Irsko snaží, a
 —
 Irsko brání právům uděleným veřejnosti čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice.
 (1) Úř. věst. L 175, 5.7.1985, s. 40.
 (2) Úř. věst. L 73, 14.3.1997, s. 5.


text:
 1.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/3
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. dubna 2016 – Dansk Automat Brancheforening v. Evropská komise, Dánské království, Betfair Group plc, Betfair International Ltd, European Gaming and Betting Association (EGBA)
 (Věc C-563/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Žaloba na neplatnost - Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU - Právo podat žalobu - Aktivní legitimace - Fyzické nebo právnické osoby - Státní podpory - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za slučitelný s vnitřním trhem - Akt, který se osobně dotýká žalobkyně - Nařizovací akt, který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření“)
 (2016/C 279/03)
 Jednací jazyk: dánština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dansk Automat Brancheforening (zástupci: K. Dyekjær, T. Høg a J. Flodgaard, advokater)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: L. Grønfeldt a M. P.-J. Loewenthal, zmocněnci), Dánské království (zástupci: C. Thorning, zmocněnec, ve spolupráci s R. Holdgaardem, advokat), Betfair Group plc, Betfair International Ltd (zástupci: A. Pliego Selie, O. Brouwer a M. Groothuismink, advocaten), European Gaming and Betting Association (EGBA) (zástupci: J. Heithecker, C.-D. Ehlermann a J. Ylinen, Rechtsanwälte)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Dansk Automat Brancheforening se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Dánské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 46, 9. 2. 2015.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/40
 Žaloba podaná dne 4. července 2007 – Bavaria v. Komise
 (Věc T-235/07)
 (2007/C 211/76)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bavaria NV (zástupce: O. W. Brouwer, D. Mes a A. C. E. Stoffer, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zcela nebo zčásti zrušit, v rozsahu, ve kterém se dotýká žalobkyně, rozhodnutí Komise ze dne 18. dubna 2007 přijaté v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/B-2/37.766 – Nizozemský trh s pivem – K(2007) 1697 konečné);
 —
 podpůrně snížit částku pokuty, která jí byla uložena;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise ze dne 18. dubna 2007 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES (věc COMP/B-2/37.766 – Nizozemský trh s pivem), kterým jí byla uložena pokuta.
 Zaprvé Komise porušila zásadu řádné správy tím, že neprovedla úplné, pečlivé a nezávislé přezkoumání.
 Zadruhé se Komise v důsledku zjevně nesprávného posouzení, nesprávného prokázání protiprávního jednání, jakož i porušení zásady presumpce neviny, zásady legality a porušení své povinnosti uvést odůvodnění podle článku 253 ES dopustila porušení článku 81 ES.
 Zatřetí Komise nesprávně určila dobu trvání protiprávního jednání.
 Začtvrté Komise při stanovení výše pokut uložených žalobkyni porušila článek 23 nařízení č. 1/2003 (1) a na něm založené pokyny o metodě stanovování pokut (2), zásadu rovného zacházení a zásadu proporcionality.
 Zapáté trvalo přezkoumání, které se protáhlo na více než sedm let, zjevně nepřiměřeně dlouho.
 Zašesté byly tím, že bylo žalobkyni zabráněno nahlédnout do odpovědí ostatních pivovarů na oznámení námitek a do částí spisu Komise, které měly zásadní význam pro obhajobu žalobkyně, porušeny podstatné formální náležitosti, zásada řádné správy a práva na obhajobu.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1 s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205.
 (2) Oznámení Komise – Pokyny o metodě stanovování pokut udělených podlečl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO (Úř. věst. 1998, C 9, s. 3).


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/38
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-574/08)
 (2009/C 44/65)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Peere a P. Dejmek, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní ustanovení nezbytná k provedení směrnice Komise 2006/70/ES ze dne 1. srpna 2006, kterou se stanoví prováděcí opatření ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES, pokud se jedná o definici „politicky exponovaných osob“ a technická kritéria pro zjednodušené postupy hloubkové kontroly klienta a pro výjimku na základě finanční činnosti vykonávané příležitostně nebo ve velmi omezené míře (1), nebo každopádně tím, že tato ustanovení neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2006/70/ES uplynula dne 15. prosince 2007. Žalovaná strana však k datu předložení této žaloby nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě dosud neoznámila Komisi.
 (1) Úř. věst. L 214, s. 29.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Montpellier (Francie) dne 3. července 2008 – Ministère public v. Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea
 (Věc C-296/08)
 (2008/C 223/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Montpellier
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ministère public
 Žalovaný: Ignacio Pédro Santesteban Goicoechea
 Předběžné otázky
 1)
 Jestliže členský stát, v daném případě Španělsko, podle čl. 31 odst. 2 rámcového rozhodnutí ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (1) neoznámil, že hodlá i nadále postupovat podle dvoustranných nebo mnohostranných dohod, je v důsledku toho vzhledem k výrazu „nahrazuje“ obsaženému v článku 31 tohoto rámcového rozhodnutí nepřípustné, aby tento členský stát použil ve vztahu k jinému členskému státu, v daném případě Francii, který učinil prohlášení podle článku 32 rámcového rozhodnutí, jiné postupy než evropský zatýkací rozkaz?
 2)
 Je přípustné, aby vykonávající členský stát, který učinil výhrady, postupoval podle úmluvy ze dne 27. září 1996, tedy úmluvy předcházející 1. lednu 2004, která však v tomto vykonávajícím státě vstoupila v platnost až po 1. lednu 2004, tj. datu uvedeném v článku 32 rámcového rozhodnutí?
 (1) Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1).


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/30
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. března 2011 Guidem Strackem proti rozsudku vydanému dne 20. ledna 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-132/07, Strack v. Komise
 (Věc T-199/11 P)
 2011/C 232/54
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Guido Strack (Köln, Německo) (zástupce: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v plném rozsahu rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2011 ve věci F-132/07 a rozhodl v souladu s návrhy navrhovatele v tomto řízení;
 —
 zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 17. září 2009 ve věci F-132/07 v rozsahu, v němž byl zamítnut návrh navrhovatele na vydaní rozsudku pro zmeškání;
 —
 zrušil rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu Evropské unie, kterými byla věc F-132/07 původně přidělená prvnímu senátu dodatečně přidělena druhému senátu;
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2007, jakož i doplňující konkludentní rozhodnutí ze dne 9. srpna 2007 a 11. září 2007 a rozhodnutí ze dne 9. listopadu 2007 v rozsahu, v němž zamítají návrhy navrhovatele ze dne 9. dubna 2007, 11. května 2007 a 11. října 2007 na povolení zveřejnění dokumentů (při dodržení všech relevantních právních aspektů, zvláště článků 17, 17a, 19 a 24 služebního řádu včetně případných ustanovení v oblasti autorského práva a ochrany údajů) a na podaní trestních oznámení proti (bývalým) komisařům a úředníkům Komise;
 —
 uložit Komisi zaplatit žalobci náhradu škody ve výši nejméně 10 000 eur za nemajetkovou ujmu na zdraví a morální ujmu způsobenou navrhovateli rozhodnutími, která se mají zrušit;
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení;
 —
 kromě toho navrhovatel s odkazem na příslušnou ustálenou judikaturu Evropského soudu pro lidská práva požaduje náhradu škody z důvodu nadměrné délky řízení ve výši nejméně 2000 eur, přičemž stanovení přesné výše ponechává na úvaze Tribunálu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel dvacet důvodů kasačního opravného prostředku.
 —
 Těmito mimo jiné vytýká: nepříslušnost orgánu, který vydal napadená rozhodnutí, protiprávnost odmítnutí vydat rozsudek pro zmeškání, protiprávnost prodloužení lhůt poskytnutých Komisí, neprovedení spojení věci, jak se žádalo, s dalšími případy, ve kterých proti sobě stáli účastníci řízení, nesprávné vylíčení skutkového stavu v přípravné zprávě k jednání a napadeném rozsudku, podjatost soudce zpravodaje, porušení jazykových pravidel řízení před Soudem a diskriminace navrhovatele na základě jazyka, jakož i nepřeložení dokumentů řízení.
 —
 Mimoto navrhovatel uvádí, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení a svůj rozsudek dostatečně neodůvodnil. To se údajně týká zejména nesprávného výkladu a uplatnění článků 11, 17, 17a, 19, 25 a 99 a násl. služebního řádu Evropské unie, článků 6, 10 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článků 11, 41, 47 a 52 Listiny základních práv Evropské unie.


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/21
 Žaloba podaná dne 6. srpna 2008 – Laura Ashley v. OHIM – Tiziana Bucci (LAURA ASHLEY)
 (Věc T-301/08)
 (2008/C 247/42)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laura Ashley Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: J. Guise, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Tiziana Bucci (Viareggio, Itálie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. května 2008 ve věci R 1237/2007-1 a zamítnout námitku a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „LAURA ASHLEY“ pro výrobky ve třídách 3, 18, 24 a 25
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Přihláška k zápisu mezinárodní ochranné známky č. 311 675 obrazové ochranné známky „Ashley's“ pro výrobky ve třídě 25; Italské ochranné známky č. 517 151 obrazové ochranné známky „Ashley's“ pro výrobky ve třídě 3, 18, 24 a 25; mezinárodní ochranné známky č. 646 926 obrazové ochranné známky „Ashley's il primo Cashmere Italiano“ pro výrobky ve třídě 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 40/94, jelikož odvolací senát neprokázal, zda žalobkyně používala přihlašovanou ochrannou známku Společenství bez řádného důvodu.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/33
 Žaloba podaná dne 9. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-410/06)
 (2006/C 294/58)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a G. Braga da Cruz, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala (veškeré) právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES (1) ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě, nebo v každém případě tím, že uvedené předpisy nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 14 uvedené směrnice;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 23. března 2005.
 (1) Úř. věst. L 80, s. 35; Zvl. vyd. 05/04, s. 224.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Společný podnik Clean Sky 2/Scouring Environment
 (Věc T-238/16) (1)
 („Rozhodčí doložka - Grantová dohoda v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Nedodržení smlouvy - Vrácení vyplacených částek - Úroky z prodlení - Řízení bez účasti žalovaného“)
 (2017/C 161/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Společný podnik Clean Sky 2 (Brusel, Belgie) (zástupci: B. Mastantuono, zmocněnec, ve spolupráci s M. Velardo, advokátkou)
 Žalovaná: Scouring Environment SARL (Tauriac, France)
 Předmět věci
 Žaloba na základě článku 272 SFEU znějící na vrácení zálohy, která byla společnosti Scouring Environment vyplacena v rámci grantové dohody č. 287071, navýšené o úroky z prodlení.
 Výrok rozsudku
 1)
 Společnosti Scouring Environment SARL se ukládá zaplatit Společnému podniku Clean Sky 2 částku ve výši 60 000 eur, navýšenou o úroky z prodlení ve výši 3,65 % za období od 12. září 2014 do úplného splacení dluhu.
 2)
 Společnosti Scouring Environment se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 18.7.2016.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/32
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 8. července 2009 — Thoss v. Účetní dvůr
 (Věc T-545/08) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Opožděnost - Neexistence omluvitelného omylu - Zjevná nepřípustnost“)
 2009/C 220/68
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Thérèse Nicole Thoss (Dommeldange, Lucembursko) (zástupce: P. Goergen, advokát)
 Žalovaný: Účetní dvůr Evropských společenství (zástupci: T. Kennedy a J.-M. Stenier, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Účetního dvora ze dne 20. března 2006, kterým se zamítá právo žalobkyně, která je vdovou po bývalém členovi Účetního dvora, na pozůstalostní důchod z důvodu, že není splněna podmínka pěti let trvání manželství v době úmrtí (věc zapsaná pod číslem F-46/08 a postoupená Soudem pro veřejnou službu).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Thérèse Nicole Thoss se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 171, 5.7.2008 (původně věc F-46/08)


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/32
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. září 2006 – De Soeten v. Rada
 (Věc F-86/05) (1)
 („Důchod - Žádost na odchod do předčasného důchodu bez snížení nároků na důchod - Zamítnutí žádosti“)
 (2006/C 261/67)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Henders De Soeten (Haag, Nizozemsko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Simm a I. Sulce, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Rady zamítajícího žádost žalobkyně na odchod do předčasného důchodu bez snížení jejích nároků na důchod podle čl. 9 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 5. října 2004 zamítající žádost H. De Soeten na odchod do předčasného důchodu bez snížení nároků na důchod se zrušuje.
 2)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 296, 26.11.2005 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-336/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/21
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. února 2017 společností Gul Ahmed Textile Mills Ltd proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 15. prosince 2016 ve věci T-199/04, Gul Ahmed Textile Mills Ltd v. Rada Evropské unie
 (Věc C-100/17 P)
 (2017/C 168/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gul Ahmed Textile Mills Ltd (zástupci: L. Ruessmann, avocat, J. Beck, solicitor)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie a Evropská komise
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný,
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu,
 —
 rozhodl ve věci samé a zrušil nařízení 397/2004 (1) nebo vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o meritu žaloby na neplatnost, a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou v rámci kasačního opravného prostředku a řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje následující argumenty:
 —
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že navrhovatelka již neměla právní zájem na podání žaloby, pokud šlo o druhý a třetí žalobní důvod. Při svém rozhodování ohledně toho, zda má navrhovatelka i nadále právní zájem na podání žaloby, musí Tribunál zohlednit veškeré důkazy a informace, které mu jsou předloženy, a zkoumat celkový kontext věci. Pochybení Rady při stanovení dumpingového rozpětí plynou z metodologie a mohou se v budoucnu opakovat.
 —
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že bez řádného přezkoumání argumentů navrhovatelky (v některých případech dokonce bez jakéhokoliv jejich zkoumání) došel k závěru, že přeorientování unijní výroby směrem k segmentu unijního trhu s ložním prádlem vyšší hodnoty a zvýšení unijních dovozů ložního prádla od tureckých výrobců vyznačujících se podobnými charakteristikami jako výrobní odvětví Unie nenarušuje vztah příčinné souvislosti mezi tvrzeným dumpingem a podstatnou újmou údajně utrpěnou výrobním odvětvím Unie. Mimoto, závěry Tribunálu jsou založeny na zkreslení skutkových okolností uvedených v nařízení 397/2004 a na nesprávných právních kvalifikacích skutečností.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 397/2004 ze dne 2. března 2004 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu bavlněného ložního prádla pocházejícího z Pákistánu (Úř. věst. 2004, L 66, s. 1).


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht des Saarlandes (Německo) dne 30. března 2007 – Apothekerin Helga Neumann-Seiwert v. Saarland a Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales, vedlejší účastník: DocMorris N. V.
 (Věc C-172/07)
 (2007/C 140/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht des Saarlandes
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Apothekerin Helga Neumann-Seiwert
 Žalovaní: Saarland, Ministerium für Justiz, Gesundheit und Soziales
 Vedlejší účastník: DocMorris N.V.
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být ustanovení týkající se svobody usazování kapitálových společností (články 43 a 48 Smlouvy o ES) vykládány tak, že brání zákazu cizího vlastnictví lékáren, tak jak je upraven v § 2 odst. 1 bodech 1 až 4 a v bodě 7, § 7 první větě a v § 8 první větě Gesetz über das Apothekenwesen (zákon o lékárnictví, dále jen „ApoG“), ve znění ze dne 15. října 1980 [BGBl. I s. 1993 (Spolkové sbírky zákonů I s. 1993), naposledy pozměněného článkem 34 Verordnung (nařízení) ze dne 31. října 2006 (BGBl. I s. 2407)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Je vnitrostátní orgán na základě práva Společenství, zejména s ohledem na článek 10 Smlouvy o ES a na zásadu užitečného účinku práva Společenství oprávněn a povinen nepoužít vnitrostátní předpisy, o kterých se domnívá, že jsou v rozporu s právem Společenství, i když se nejedná o zjevné porušení práva Společenství a neslučitelnost dotyčných předpisů s právem Společenství nebyla Soudním dvorem Evropských společenství konstatována?


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 16. července 2012 — Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser v. Manova A/S
 (Věc C-336/12)
 2012/C 287/47
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser
 Žalovaná: Manova A/S
 Předběžná otázka
 Znamená unijní právní zásada rovného zacházení, že zadavatel nesmí po uplynutí lhůty pro podání žádosti o účast v zadávacím řízení získat informace požadované ve vyhlášení zakázky týkající se poslední zveřejněné rozvahy uchazeče, neposkytl-li daný uchazeč takovou rozvahu ve své žádosti o účast v předběžné kvalifikaci?


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tallinna Halduskohus (Estonská republika) dne 7. dubna 2008 – Rakvere Lihakombinaat AS v. Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus
 (Věc C-140/08)
 (2008/C 171/23)
 Jednací jazyk: estonština
 Předkládající soud
 Tallinna Halduskohus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Rakvere Lihakombinaat AS
 Žalovaný: Põllumajandusministeerium, Maksu- ja Tolliameti Ida maksu- ja tollikeskus
 Předběžné otázky
 1.
 Musí být zmrazené mechanicky oddělované maso získané mechanickým vykostěním kuřat (pojem mechanicky oddělované maso je poprvé definován v bodu 1.14 přílohy I nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 (1) ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu) zařazeno podle stavu, který platil ke dni 1. května 2004, pod kód kombinované nomenklatury 0207 14 10, nebo pod kód kombinované nomenklatury 0207 14 99 uvedený v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (2) ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku?
 2.
 V případě, že je nutno produkt uvedený v otázce číslo 1.1 zařadit pod kód kombinované nomenklatury 0207 14 10, žádá se o rozhodnutí o následujících předběžných otázkách:
 2.1.
 Je s čl. 4 odst. 1 a 2 nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 (3) neslučitelné určit rozsah přebytečných zásob hospodářského subjektu tak, že se od přebytečných zásob (jako zásoby převáděné do následujícího období) automaticky odečtou průměrné zásoby hospodářského subjektu ke dni 1. května za poslední čtyři roky činnosti před 1. květnem 2004 zvýšené o koeficient 1,2?
 V případě kladné odpovědi na tuto otázku, bude odpověď jiná tehdy, jestliže při určení rozsahu zásoby převáděné do následujícího období a přebytečných zásob může být zohledněn nárůst produkčních, zpracovatelských nebo prodejních objemů hospodářského subjektu, doba dozrávání příslušného zemědělského produktu, doba vytvoření zásob, jakož i jiné na hospodářském subjektu nezávislé okolnosti?
 2.2.
 Je v souladu s cílem nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 vybírat poplatek z přebytečných zásob také tehdy, jestliže jsou u hospodářského subjektu k 1. květnu 2004 zjištěny přebytečné zásoby, tento však prokáže, že z uvedení přebytečných zásob na trh po 1. květnu 2004 neměl žádnou skutečnou výhodu v podobě cenového rozdílu?
 (1) Úř. věst. L 139, s. 55.
 (2) Úř. věst. L 256, s. 1.
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 1972/2003 ze dne 10. listopadu 2003 o přechodných opatřeních, která mají být přijata, pokud jde o obchod se zemědělskými produkty v důsledku přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska.


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgerichts Berlin (Německo) dne 5. dubna 2016 – Romano Pisciotti v. Spolková republika Německo
 (Věc C-191/16)
 (2016/C 270/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Berlin
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Romano Pisciotti
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Představuje styk členského státu se třetí zemí v oblasti vydávání problematiku, která nezávisle na konkrétním případu nikdy nespadá do věcné oblasti působnosti Smluv, takže zákaz diskriminace podle evropského práva vyplývající z čl. 18 odst. 1 SFEU v případě (doslovného) uplatnění normy ústavního práva (v tomto případě: článek 16 odst. 2 první věta Grundgesetz, Ústava Spolkové republiky Německo; dále jen „GG“), která zakazuje pouze vydávání vlastních státních příslušníků do třetích zemí, nemá být zohledněn?
 b)
 V případě kladné odpovědi na tuto otázku: Je třeba na první otázku odpovědět jinak, pokud jde styk členského státu v oblasti vydávání se Spojenými státy americkými na základě dohody o vydávání mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými?
 2)
 Pokud není ohledně styku členských států se Spojenými státy americkými v oblasti vydávání automaticky vyloučena působnost Smluv:
 Je třeba čl. 18 odst. 1 SFEU a relevantní judikaturu Soudního dvora, která k němu byla vydána, vykládat v tom smyslu, že členský stát neodůvodněně porušuje zákaz diskriminace vyplývající z čl. 18 odst. 1 SFEU, když na základě normy ústavního práva (v tomto případě: článek 16 odst. 2 první věta GG) v případě žádostí třetích zemí o vydání rozdílně zachází s vlastními státními příslušníky a se státními příslušníky jiných členských států EU tím, že vydává pouze cizí státní příslušníky?
 3)
 Pokud se potvrdí, že ve výše uvedených případech došlo k porušení obecného zákazu diskriminace vyplývajícího z čl. 18 odst. 1 SFEU:
 Má být judikatura Soudního dvora Evropské unie chápána v tom smyslu, že v případě, jako je ten projednávaný, kdy povolení vydávání ze strany příslušného orgánu povinně předchází kontrola zákonnosti v rámci soudního řízení, jehož výsledek je však pro orgán závazný pouze tehdy, když je vydání prohlášeno za nepřípustné, může jít o závažné porušení již v případě prostého porušení zákazu diskriminace vyplývajícího z čl. 18 odst. 1 SFEU, anebo se vyžaduje zjevné porušení?
 4)
 Pokud se zjevné porušení nevyžaduje:
 Má být judikatura Soudního dvora Evropské unie vykládána v tom smyslu, že dostatečně závažné porušení je v případě, jako je ten projednávaný, třeba vyloučit již proto, že v případě neexistence judikatury Soudního dvora týkající se konkrétní situace (v tomto případě: věcná působnost obecného zákazu diskriminace podle čl. 18 odst. 1 SFEU při styku v oblasti vydávání mezi členskými státy a Spojenými státy americkými) může nejvyšší vnitrostátní orgán výkonné moci za účelem odůvodnění svého rozhodnutí odkázat na soulad s rozhodnutími vnitrostátních soudů, která byla dříve vydána v téže věci?


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/52
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. září 2014 – CV v. EHSV
 (Věc F-54/13) (1)
 („Veřejná služba - Žaloba na náhradu škody - Správní šetření - Disciplinární řízení - Psychické obtěžování“)
 2014/C 421/72
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CV (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)
 Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor (zástupci: původně M. Arsène a L. Camarena Januzec, zmocněnci, a F.-M. Hislaire a M. Troncoso Ferrer, advokáti, poté M. Pascua Mateo a L. Camarena Januzec, zmocněnci, a F.-M. Hislaire a M. Troncoso Ferrer, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí EHSV, kterým byla zamítnuta žádost podaná žalobcem na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu a směřující k získání náhrady újmy, kterou utrpěl v důsledku údajného zaujetí vůči své osobě, či dokonce obtěžování ze strany správy
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013, s. 64.


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/18
 Usnesení Tribunálu ze dne 4. prosince 2014 – Talanton v. Komise
 (Věc T-165/13) (1)
 („Rozhodčí doložka - Smlouvy Pocemon a Perform, které byly uzavřeny v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007 2013) - Způsobilé výdaje - Vrácení vyplacených částek - Auditorská zpráva - Neexistence právního zájmu na podání žaloby - Deklaratorní zájem - Nepřípustnost“)
 (2015/C 056/24)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon (Palaio Faliro, Řecko) (zástupci: M. Angelopoulos a K. Damis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a A. Sauka, zmocněnci, ve spolupráci s L. Athanassiou a G. Gerapetritisem, advokáty)
 Předmět věci
 Žaloba podle článku 272 SFEU a čl. 340 prvního pododstavce SFEU, která směřuje k tomu, aby Tribunál určil, že Komise tím, že odmítla považovat některé částky vyplacené žalobkyni v rámci provádění grantových dohod Perform a Pocemon za způsobilé výdaje, porušila své smluvní povinnosti a dále že není třeba vrátit určitou část těchto částek, jakož i částku náhrady škody určenou Komisí.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Talanton AE – Symvouleftiki-Ekpaideftiki Etaireia Dianomon, Parochis Ypiresion Marketing kai Dioikisis Epicheiriseon se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 156, 1.6.2013.


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court of the United Kingdom (Spojené království) dne 5. srpna 2015 – Secretary of State for Work and Pensions v. Tolley (zesnulá, zastoupená svým osobním zástupcem)
 (Věc C-430/15)
 (2015/C 320/32)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court of the United Kingdom
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Secretary of State for Work and Pensions
 Odpůrce: Tolley (zesnulá, zastoupená svým osobním zástupcem)
 Předběžné otázky
 1)
 Je složka „péče“ příspěvku na živobytí pro zdravotně postižené, který je poskytován ve Spojeném království, správně kvalifikována pro účely nařízení č. 1408/71 (1) jako dávka v invaliditě, a nikoliv jako peněžitá dávka v nemoci?
 2)
 i)
 Přestane osoba, jejíž nárok na příspěvek na živobytí pro zdravotně postižené, který je poskytován ve Spojeném království, zanikl na základě vnitrostátního práva, neboť přemístila své bydliště do jiného členského státu a před tímto přemístěním ukončila veškerou pracovní činnost, avšak je i nadále na stáří pojištěna v rámci systému sociálního zabezpečení ve Spojeném království, podléhat právním předpisům Spojeného království pro účely čl. 13 odst. 2 písm. f) nařízení 1408/71?
 ii)
 Podléhá tato osoba v každém případě i nadále právním předpisům Spojeného království, a to s ohledem na bod 19 písm. c) ustanovení týkajících se Spojeného království v příloze VI nařízení?
 iii)
 Přestala-li podléhat právním předpisům Spojeného království ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. f), má Spojené království na základě bodu 20 přílohy VI povinnost či pouhou možnost uplatňovat vůči této osobě ustanovení kapitoly 1 hlavy III nařízení?
 3)
 i)
 Použije se široká definice zaměstnané osoby uvedená v [rozsudku Dodl a Oberhollenzer (C-543/03)] pro účely článků 19 až 22 nařízení v případě, kdy osoba před tím, než se přestěhovala do jiného členského státu, ukončila veškerou pracovní činnost, a to bez ohledu na rozlišení, jež je v kapitole I hlavy III činěno mezi osobami zaměstnanými nebo samostatně výdělečně činnými, na straně jedné, a osobami nezaměstnanými, na straně druhé?
 ii)
 Pokud se tato definice použije, je tato osoba oprávněna přenést tuto dávku do zahraničí na základě článku 19 nebo článku 22? Má čl. 22 odst. 1 písm. b) ten účinek, že zabraňuje tomu, aby v souvislosti s přemístěním bydliště do jiného členského státu zanikl nárok navrhovatelky na složku „péče“ DLA na základě podmínky bydliště stanovené vnitrostátními právními předpisy?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varas Cíveis de Lisboa (Portugalsko) dne 4. dubna 2014 – João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další v. Estado português
 (Věc C-160/14)
 2014/C 175/37
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Varas Cíveis de Lisboa
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: João Filipe Ferreira da Silva e Brito a další
 Žalovaný: Estado português
 Předběžné otázky
 1.
 Je třeba směrnici Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (1), zejména její čl. 1 odst. 1, vykládat v tom smyslu, že pojem „převod závodu“ zahrnuje situaci, kdy dochází ke zrušení společnosti působící na trhu charterových letů rozhodnutím většinového akcionáře, který je rovněž společností působící v oblasti letecké dopravy, a kdy v rámci likvidace mateřská společnost:
 i)
 převezme postavení zrušené společnosti ve smlouvách o nájmu letadel a v platných smlouvách o charterových letech uzavřených s cestovními kancelářemi;
 ii)
 vyvíjí činnost dříve uskutečňovanou zrušenou společností;
 iii)
 opětovně přijme některé ze zaměstnanců do té doby zaměstnaných u zrušené společnosti a pověří je totožnými úkoly;
 iv)
 převezme drobné vybavení zrušené společnosti?
 2.
 Je třeba článek 267 SFEU (bývalý článek 234 ES) vykládat v tom smyslu, že Supremo Tribunal de Justiça, s ohledem na skutkové okolnosti popsané v předchozí otázce a na okolnost, že nižší vnitrostátní soudy, které věc projednávaly, vydaly rozporná rozhodnutí, byl povinen položit Soudnímu dvoru Evropských společenství předběžnou otázku ohledně správného výkladu pojmu „převod závodu“ pro účely čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23/ES?
 3.
 Brání právo Společenství, zejména zásady uvedené Soudním dvorem Evropských společenství v rozsudku Köbler (2) ohledně odpovědnosti státu za újmu způsobenou jednotlivcům porušením práva Společenství vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni, použití vnitrostátního předpisu, který vyžaduje jako základ nároku na odškodnění uplatněného proti státu předchozí zrušení rozhodnutí, jímž byla způsobena újma?
 (1) Úř. vest. L 82, s. 16
 (2) C-224/01, EU:C:2003:513


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Air Canada v. Komise
 (Věc T-9/11) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh letecké nákladní dopravy - Dohody a jednání ve vzájemné shodě ve vztahu k několika složkám cen za služby letecké nákladní dopravy (zavedení palivových a bezpečnostních příplatků, odmítnutí uhradit provizi z příplatků) - Článek 101 SFEU, článek 53 Dohody o EHP a článek 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o letecké dopravě - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2016/C 048/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Air Canada (Québec, Kanada) (zástupci: S. Kim, H. Bignall, J. Pheasant a T. Capel, solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Noë a N. von Lingen, poté J. Bourke a S. Noë, a nakonec A. Dawes a H. Leupold, zmocněnci, ve spolupráci s G. Peretzem, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně na snížení pokuty uložené žalobkyni.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti Air Canada.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá..
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Air Canada.
 (1) Úř. věst. C 72, 5.3.2011.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2016 – Auyantepui Corp. v. EUIPO – Magda Rose (Mr Jones)
 (Věc T-8/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Mr Jones - Starší mezinárodní obrazová ochranná známka Jones - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 191/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Auyantepui Corp., SA (Panama, Panama) (zástupce: E. Manresa Medina, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupce: E. Zaera Cuadrado, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Magda Rose GmbH & Co. KG (Vídeň, Německo) (zástupce: R. Kornfeld, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. října 2014 (věc R 49/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Magda Rose GmbH & Co. KG a společností Auyantepui Corp., SA.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnost Auyantepui Corp., SA. ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 118, 13.4.2015.


text:
 16.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 216/11
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2015 Kontrolním úřadem ESVO směřující proti Islandu
 (Věc E-33/15)
 (2016/C 216/08)
 Dne 17. prosince 2015 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium) Carstenem Zatschlerem, Clémence Perrinovou a Íris Ísbergovou, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO směřující proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Island nepřijal ve stanovené lhůtě opatření nutná k provedení právního aktu uvedeného v bodě 15q kapitoly XIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/26/EU ze dne 25. října 2012, kterou se mění směrnice 2001/83/ES, pokud jde o farmakovigilanci), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti vyplývající z uvedeného právního aktu a z článku 7 Dohody o EHP a že o této skutečnosti v každém případě neinformoval Kontrolní úřad ESVO;
 2.
 uložil Islandu uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 podle této žaloby Island nejpozději do 14. března 2015 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 14. ledna 2015, které se zabývá skutečností, že země do svého vnitrostátního právního řádu neprovedla právní akt (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/26/ES ze dne 25. října 2012, kterou se mění směrnice 2001/83/ES, pokud jde o farmakovigilanci), uvedený v bodě 15q kapitoly XIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k uvedené dohodě (dále jen „akt“),
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení zmiňovaného aktu, čímž nesplnil své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/27
 Žaloba podaná dne 20. února 2017 – Crédit Agricole a Crédit Agricole Corporate and Investment Bank v. Komise
 (Věc T-113/17)
 (2017/C 231/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francie), Crédit Agricole Corporate and Investment Bank (Montrouge) (zástupci: J.-P. Tran Thiet, advokát, M. Powell, solicitor, J. Jourdan a J.-J. Lemonnier, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 v prvé řadě:
 —
 zrušil čl. 1 písm. a) a v důsledku toho čl. 2 písm. a) rozhodnutí,
 —
 a v každém případě zrušil čl. 2 písm. a) rozhodnutí.
 podpůrně:
 —
 podstatně snížil pokutu uloženou žalobkyním v rámci výkonu své pravomoci v plné jurisdikci na základě článku 261 SFEU a článku 31 nařízení 1/2003.
 a dále:
 —
 zrušil rozhodnutí úředníka pro slyšení ze dne 2. října 2014, 4. března 2015, 27. března 2015, 29. července 2015 a 19. září 2016, a v důsledku toho zrušil čl. 1 písm. a) a čl. 2 písm. a) rozhodnutí,
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhají částečného zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 7. prosince 2016, C(2016) 8530 final, v řízení podle článku 101 SFEU ve věci eurových úrokových derivátů (AT.39914 – EIRD), kterým se žalobkyním ukládá pokuta ve výši 114 654 000 eur, a podpůrně podstatného snížení sankce.
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně deset žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva na přístup ke spravedlnosti a zásady kontradiktornosti.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti nestrannosti a presumpce neviny.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí neprokazuje účast žalobkyň na údajných manipulačních praktikách.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí nesprávně kvalifikuje tyto praktiky jako omezení, která jsou svým účelem protiprávní.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se měla dopustiti Komise tím, že dospěla k závěru, že veškeré praktiky představují jediné protiprávní jednání.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí neprokazuje právně dostačujícím způsobem, že žalobkyně věděly o celkovém plánu a jejich ochotu se na něm podílet.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterým je stiženo napadené rozhodnutí v tom, že napadené rozhodnutí kvalifikuje údajné protiprávní jednání žalobkyň jako trvající, zatímco bylo nanejvýš opakované.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterým je stiženo napadené rozhodnutí v tom, že praktiky obchodníků přičítá žalobkyním.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise uložila pokutu v rozporu se zásadou rovného zacházení, zásadou řádné správy, svou povinností uvést odůvodnění, právem na obhajobu a zásadou proporcionality.
 10.
 Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že Tribunál by měl snížit výši pokuty, která je nepřiměřená ve vztahu k závažnosti a délce trvání těchto praktik.


text:
 19.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. února 2014 Evropskou komisí proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-130/11, Verile a Gjergji v. Komise
 (Věc T-104/14 P)
 2014/C 151/29
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: J. Currall, D. Martin a G. Gattinara, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Marco Verile (Cadrezzate, Itálie) a Anduela Gjergji (Brusel, Belgie)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 11. prosince 2013 ve věci F-130/11, Verile a Gjergji v. Komise;
 —
 rozhodl, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady vynaložené v tomto řízení;
 —
 uložil M. Verilemu a A. Gjergji náhradu nákladů vynaložených v řízení před Soudem pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení pojmu aktu způsobujícího újmu, v rozsahu, v němž Soud pro veřejnou službu rozhodl, že žaloba v prvním stupni je přípustná, když určil, že návrh Komise předložený dotčeným osobám ohledně počtu odpracovaných let započitatelných v rámci převodu jejich nároku na důchod na základě čl. 11 odst. 2 přílohy VIII Služebního řádu úředníků Evropské unie představuje akt způsobující újmu (týká se bodů 37 až 55 napadeného rozsudku).
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že Soud pro veřejnou službu z moci úřední protiprávně vznesl námitku protiprávnosti obecných prováděcích předpisů o převodu nároků na důchod přijatých v roce 2011. Komise uvádí, že tento důvod kasačního opravného prostředku nebyl výslovně uveden žalobci v prvním stupni, a krom toho nebyl kontradiktorně projednán (týká se bodů 72 a 73 napadeného rozsudku).
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávných právních posouzení, jichž se dopustil Soud pro veřejnou službu při výkladu čl. 11 přílohy VIII Služebního řádu úředníků Evropské unie a předpisů týkajících se převodu nároků na důchod (týká se bodů 74 až 98, 106, 109 a 110 napadeného rozsudku). Komise uvádí, že Soud pro veřejnou službu se svým rozhodnutím, že se pojem „kapitálová hodnota“ podle čl. 11 odst. 2 zmíněné přílohy VIII liší od pojmu „pojistně matematická protihodnota“ podle čl. 11 odst. 1 definovaného v čl. 8 zmíněné přílohy VIII, omezil na doslovný výklad, a dospěl tak k závěrům, jež mohou vytvářet značnou nerovnost v zacházení s úředníky, kteří požádali po převod „do [svého nároku na důchodové pojištění]“ a s úředníky, kteří požádali o převod „ze [svého nároku na důchodové pojištění]. Komise tvrdí, že výklad podaný Soudem pro veřejnou službu je neslučitelný jak s požadavky finanční rovnováhy důchodového pojištění Evropské unie, tak i s majetkovými právy úředníků žádajících o převod „do [svého nároku na důchodové pojištění]“.
 4.
 Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že práva žalobců v prvním stupni, týkající se převodu jejich nároků na důchod, byla již „plně vytvořena“ v okamžiku nabytí platnosti obecných prováděcích předpisů o převodu nároků na důchod přijatých v roce 2011, v rozsahu, v němž převáděné nároky na důchod vymezí teprve konečné rozhodnutí o započtení (týká se bodů 99 až 108 napadeného rozsudku).


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/39
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. srpna 2009 A2 SpA, dříve ASM Brescia SpA proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého rozšířeného senátu) vydanému dne 11. června 2009 ve věci T-301/02, AEM v. Komise
 (Věc C-320/09 P)
 2009/C 267/70
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: A2 SpA, dříve ASM Brescia SpA (zástupci: A. Giardina, A. Santa Maria, C. Croff a G. Pizzonia, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek vydaný ve věci T-301/02 z důvodu porušení práva Společenství, a zejména článku 87 Smlouvy o ES, jakož i neuvedení odůvodnění, v části, v níž kvalifikuje tříleté osvobození od korporační daně jako státní podporu;
 —
 zrušit rozsudek z důvodu nesprávného a rozporného použití práva Společenství v části, v níž nekvalifikuje tříleté osvobození od korporační daně jako stávající podporu;
 —
 zrušit rozsudek z důvodu porušení práva Společenství v části, v níž potvrzuje oprávněnost nařízení navrácení uvedeného v rozhodnutí (1); a v důsledku toho
 —
 prohlásit neplatnost rozhodnutí v části, v níž uvádí, že přechodný režim daňové kontinuity týkající se podniků poskytujících místní veřejné služby s většinovou veřejnou kapitálovou účastí (článek 2 rozhodnutí), nebo v části, v níž ukládá Itálii požadovat navrácení uvedených podpor příjemci (článek 3 rozhodnutí);
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 Svým prvním důvodem kasačního opravného prostředku A2A SpA uplatňuje porušení čl. 87 odst. 1 Soudem, jakož i neuvedení odůvodnění, v části, v níž rozsudek kvalifikuje tříleté osvobození od korporační daně jako státní podporu. Konkrétně podle navrhovatelky Komise v rozhodnutí neprokázala, že byly v projednávaném případě splněny dvě podmínky stanovené v čl. 87 odst. 1 ES, a sice narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Mimoto Soud správně nepřezkoumal předpoklady, ze kterých Komise vycházela při kvalifikaci opatření jako „podpora“, jak to však měl učinit provedením „úplného“ přezkumu požadovaného judikaturou Společenství.
 2)
 Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka podpůrně Soudu vytýká, že porušil článek 88 ES a povinnost uvést odůvodnění a v tomto ohledu se domáhá zrušení rozsudku v části, v níž kvalifikuje tříleté osvobození od korporační daně jako „novou podporu“. Konkrétně Soud tím, že se omezil na opakování tvrzení Komise, popřel, že opatření spočívající v tříletém osvobození od korporační daně ve prospěch městských podniků přeměněných v akciové společnosti mohou být považována za „stávající podpory“. Je však třeba přijmout opačný závěr, máme-li za to, že dotčený režim osvobození od daně předcházející vstupu Smlouvy o ES v platnost se používal rovněž na městské podniky, které, jak připouští sama Komise, představují tentýž hospodářský subjekt jako společnosti na základě zákona č. 142/90.
 3)
 Konečně A2A SpA svým třetím důvodem kasačního opravného prostředku rovněž podpůrně navrhuje zrušení rozsudku z důvodu porušení práva Společenství a zásad, které obsahuje, v části, v níž potvrzuje oprávněnost nařízení navrácení uvedeného v rozhodnutí. Podle navrhovatelky je třeba rozsudek zrušit v části, v níž na rozdíl od judikatury soudů Společenství potvrzuje oprávněnost nařízení navrácení obsaženého v rozhodnutí a v podstatě potvrzuje neexistenci posuzovací pravomoci vnitrostátních orgánů.
 (1) Rozhodnutí Komise 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o státní podpoře poskytované Itálií ve formě osvobození od daně a půjček za zvýhodněných podmínek podnikům poskytujícím veřejné služby s většinovou veřejnou kapitálovou účastí (Úř. věst. 2003, L 77, s. 21).


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Verwaltungssenat Wien — Rakousko) — Yellow Cab Verkehrsbetriebs GmbH v. Landeshauptmann von Wien
 (Věc C-338/09) (1)
 (Volný pohyb služeb - Svoboda usazování - Pravidla hospodářské soutěže - Kabotážní doprava - Vnitrostátní linková autobusová osobní doprava - Žádost o provozování linkové dopravy - Koncese - Povolení - Podmínky - Požadavek sídla nebo stálého usazení na vnitrostátním území - Snížení příjmů ohrožující výnosnost provozování již povolené linkové dopravy)
 2011/C 63/12
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Verwaltungssenat Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Yellow Cab Verkehrsbetriebs GmbH
 Žalovaný: Landeshauptmann von Wien
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Unabhängiger Verwaltungssenat Wien — Výklad článku 49 a násl. ES, jakož i článku 81 a násl. ES — Právní předpis členského státu stanovící jako podmínku pro udělení povolení k provozu osobní linkové dopravy, že žadatel o povolení musí mít sídlo v tomto státě, a že nová linka nesmí ohrozit výnosnost podobné stávající dopravní linky
 Výrok
 1)
 Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která vyžaduje jako podmínku pro udělení povolení k provozování městské linkové autobusové osobní dopravy, která pravidelně obsluhuje stanovené zastávky dle jízdního řádu, aby hospodářské subjekty žádající o povolení, které jsou usazeny v jiných členských státech, měly sídlo nebo byly jinak usazeny na území tohoto členského státu ještě před tím, než je jim toto povolení k provozování této linky uděleno. Naproti tomu článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví požadavek usazení, pokud se usazení vyžaduje po udělení tohoto povolení a před tím, než žadatel zahájí provozování uvedené linky.
 2)
 Článek 49 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se povolení k provozu turistické autobusové linky zamítne z důvodu snížení výnosnosti konkurenčního podniku, kterému bylo povoleno provozovat linku na trase zcela nebo zčásti totožné s požadovanou trasou, a to pouze na základě tvrzení tohoto konkurenčního podniku.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/33
 Žaloba podaná dne 20. listopadu 2009 — Evropská komise v. New Acoustic Music a Anna Hildur Hildibrandsdottir
 (Věc T-464/09)
 2010/C 51/65
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A.-M. Rouchaud-Joët, N. Bambara, zmocněnci, ve spolupráci s C. Erkelensem, advokátem)
 Žalované: New Acoustic Music Association (Orpington, Spojené království), Anna Hildur Hildibrandsdottir (Orpington)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 uložit žalovaným povinnost vrátit Komisi částku 31 136,23 eur navýšenou o úroky stanovené v sazbě 7,70 % per annum, ode dne 14. ledna 2008 až do dne závěrečné platby;
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vzniklých Komisi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba se týká smlouvy o poskytnutí podpory, ztotožněné se smlouvou č. 2003-1895/001-001, uzavřené mezi Evropskou komisí (dále jen „Komise“) a společností New Acoustic Music Association (dále jen „NAMA“), zastoupenou Annou Hildur Hildibrandsdottir, s cílem uskutečnění akce nazvané CLT2003/A1/GB-317 — European Music Roadwork v rámci programu „Kultura 2000“ (1).
 Touto žalobou Komise žádá o to, aby Soud žalovaným nařídil, přičemž každá z nich je povinná ohledně celé částky a má nerozdílnou odpovědnost, vrátit Komisi částku 31 136,23 eur navýšenou o úroky z prodlení vyplývající z rozdílu mezi částkou vyplacenou společnosti NAMA ve formě zálohy na provedení akcí uvedených ve smlouvě o poskytnutí podpory a částkou, k níž je NAMA oprávněna.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí jediný žalobní důvod. Tvrdí, že NAMA nesplnila své smluvní povinnosti tím, že nevrátila část zálohy vyplacené Komisí, jelikož skutečné uznatelné výdaje byly nižší než celkové odhadované náklady.
 Komise tvrdí, že NAMA a Anna Hildur Hildibrandsdottir, jakožto partnerka a zmocněná právní zástupkyně NAMA, mají nerozdílnou odpovědnost, pokud jde o dlužnou částku.
 (1) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 508/2000/ES ze dne 14. února 2000 o programu Kultura 2000 (Úř. věst. L 63, s. 1; Zvl. vyd. 16/01, s. 97).


text:
 23.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 357/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelnym Sądem Administracyjnym (Polsko) dne 13. července 2017 – Szef Krajowej Administracji Skarbowej v. Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie
 (Věc C-421/17)
 (2017/C 357/03)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Szef Krajowej Administracji Skarbowej
 Odpůrkyně: Polfarmex Spółka Akcyjna w Kutnie
 Předběžná otázka
 Je převod nemovitého majetku akciovou společností na akcionáře výměnou za odkup jeho akcií předmětem daně ze zboží a služeb v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1)?
 (1) Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Komise v. Trends
 (Věc T-448/04) (1)
 („Rozhodčí doložka - Čtvrtý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Smlouvy týkající se projektů v oblasti telematických aplikací společného zájmu - Neexistence dokladů a nesoulad se smluvními požadavky pro část uplatněných výdajů - Vrácení vyplacených částek“)
 (2007/C 247/44)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia, zmocněnec, ve spolupráci s M. Bra, K. Kapoutzidou a S. Chatzigiannis, poté K. Kapoutzidou a S. Chatzigiannis, advokáti)
 Žalovaná: Transport Environment Development Systems (Trends) (Atény, Řecko) (zástupci: V. Christianos a V. Vlassi, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh Komise, předložený v souladu s rozhodčí doložkou ve smyslu článku 238 ES, směřující k tomu, aby bylo Trends uloženo vrácení částky 48 046 eur, navýšené o smluvní úroky nebo, podpůrně, o úroky z prodlení, Komisi.
 Výrok rozsudku
 1)
 Incidenční návrh se zamítá.
 2)
 Transport Environment Development Systems (Trends) se ukládá zaplatit Komisi částku 48 046 eur, navýšenou o úroky z prodlení s roční úrokovou sazbou 5,50 %, a to od 1. ledna 1999 až do úplného splacení dluhu.
 3)
 Trends nahradí náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 2.8.2003 (dříve věc C-248/03).


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo de Barcelona (Španělsko) dne 21. ledna 2013 — France Telecom España, SA v. Disputación de Barcelona
 (Věc C-25/13)
 2013/C 108/31
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Contencioso-Administrativo de Barcelona
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: France Telecom España, SA
 Žalovaný: Disputación de Barcelona
 Předběžné otázky
 1)
 Lze omezení možnosti vybírat poplatky podle článku 13 (autorizační) směrnice (1) jen od vlastníků telekomunikačních sítí, jak stanovil rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. července 2012 (2), vztáhnout i na jakoukoli jinou úhradu nebo protiplnění, které vlastníci veřejného nebo soukromého majetku mohou obdržet jako protiplnění za instalování telekomunikačních sítí na svých pozemcích?
 2)
 Vymezuje taková protiplnění a osoby povinné k nim vnitrostátní právo?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337.
 (2) Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ve spojených věcech C-55/11, C-57/11 a C-58/11, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 12. února 2007 – Tietosuojavaltuutettu
 (Věc C-73/07)
 (2007/C 95/34)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus.
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Tietosuojavaltuutettu.
 Další účastník řízení: Satakunnan Markkinapörssi Oy ja Satamedia Oy.
 Předběžné otázky
 1.
 Je možné za zpracování osobních údajů ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 95/46/ES (1) považovat činnost, při které jsou údaje o příjmech z výdělečné činnosti a kapitálu a o majetku fyzických osob
 a)
 shromažďovány na základě veřejných dokumentů správních orgánů a zpracovávány za účelem jejich zveřejnění,
 b)
 zveřejněny tiskem v abecedním pořadí a podle příjmových kategorií ve formě podrobných seznamů řazených podle obcí,
 c)
 předány na CD-ROM ke zpracování pro komerční účely,
 d)
 využity v rámci služby SMS, při které uživatelé mobilního telefonu mohou po zaslání SMS se jménem a bydlištěm určité osoby na určité číslo obdržet jako odpověď údaje o příjmech této osoby z výdělečné činnosti a kapitálu, jakož i o jejím majetku?
 2.
 Je třeba směrnici 95/46/ES vykládat v tom smyslu, že různé činnosti uvedené výše v otázce 1 pod písmeny a) až d) mohou být považovány za zpracování osobních údajů výlučně pro účely žurnalistiky ve smyslu článku 9 směrnice, pokud se přihlédne k tomu, že údaje, které byly shromážděny a které se týkají více než milionu daňových poplatníků, pocházejí z dokumentů, které jsou veřejné podle vnitrostátních právních předpisů o přístupu k informacím? Je pro posouzení věci relevantní skutečnost, že hlavním účelem této činnosti je zveřejnění uvedených údajů?
 3.
 Je třeba článek 17 směrnice 95/46/ES ve spojení se zásadami a cíli směrnice vykládat v tom smyslu, že zveřejnění údajů, které byly shromážděny pro účely žurnalistiky a jejich předání ke zpracování pro komerční účely, porušuje tento předpis?
 4.
 Je možné směrnici 95/46/ES vykládat v tom smyslu, že ty soubory osobních údajů, které obsahují pouze informace, které již byly jako takové zveřejněny ve sdělovacích prostředcích, nespadají vůbec do působnosti této směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů, Úř. věst. L 281, s. 31.


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/9
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. července 2015 – Opko Ireland Global Holdings v. OHIM – Teva Pharmaceutical Industries (ALPHAREN)
 (Věc T-106/15) (1).
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zrušení napadeného rozhodnutí ze strany OHIM - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 328/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Opko Ireland Global Holdings Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: S. Malynicz, barrister, a A. Smith, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jeruzalém, Izrael) (zástupce: G. Farrington, solicitor)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. listopadu 2014 (věc R 2387/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Teva Pharmaceutical Industries Ltd a Opko Ireland Global Holdings Ltd.
 Výrok
 1.
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2.
 Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) se ukládá náhrada všech nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 228, 13. 7. 2015


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/36
 Žaloba podaná dne 4. září 2009 — Acetificio Marcello de Nigris v. Komise
 (Věc T-351/09)
 2009/C 256/64
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Acetificio Marcello de Nigris Srl (Afragola, Itálie) (zástupci: P. Perani a P. Pozzi, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že povolení zapsání názvu „Aceto Balsamico di Modena“ jako chráněného zeměpisného označení do rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení představuje porušení článku 3 nařízení č. 510/2006, jakož i porušení procesních záruk výslovně stanovených právním řádem Společenství;
 —
 zrušit nařízení Komise Evropských společenství č. 583/2009 ze dne 3. července 2009, vyhlášené dne 4. července 2009, o zapsání názvu do rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení [Aceto Balsamico di Modena (CHZO)];
 —
 přijmout v důsledku zrušení všechny akty a provést vše, co je nezbytné pro výmaz zápisu chráněného zeměpisného označení „Aceto Balsamico di Modena“ z rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v projednávaném případě, činná v odvětví výroby a prodeje vinných octů a jiných ochucovadel, k nimž patří balzamikový ocet z Modeny, napadá zapsání názvu „Aceto Balsamico di Modena“, k němuž došlo napadeným nařízením, jako chráněného zeměpisného označení.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje:
 —
 porušení článku 3 nařízení Rady (ES) č. 510/2006 ze dne 20. března 2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (1) v rozsahu, v němž historické okolnosti související s výrobou balzamikového octu z Modeny jasně nasvědčují tomu, že neexistuje jakýkoliv vztah mezi těmito výrobky a zvláštní zeměpisnou oblastí. Je totiž nesporné, že po desetiletí je značná část balzamikového octu z Modeny prodávaná v Itálii a v zahraničí vyráběna mimo své původní historické území. V této souvislosti dotčený název označuje výrobek vyráběný zvláštním výrobním postupem, který má zvláštní charakteristiky, které však nezávisí na místě výroby;
 —
 skutečnost, že jí nebylo umožněno napadnout zapsání názvu „Aceto Balsamico di Modena“ jako chráněného zeměpisného označení. V tomto ohledu tvrdí, že z důvodu časového sledu skutečností relevantních v projednávaném případě bylo zapsání zeměpisného označení, jež je předmětem projednávané věci, povoleno, aniž by bylo žalobkyni umožněno předložit odůvodněné námitky, v rozporu s procesními zárukami stanovenými jak v čl. 7 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 2081/1992 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin (2), tak v čl. 5 odst. 5 platného nařízení č. 510/2006.
 (1) Úř. věst. L 93, 31.3.2006, s. 12.
 (2) Úř. věst. L 208, 24.7.1992, s. 1.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 3. října 2013 — Vlaams Gewest v. Heidi Van Den Broeck
 (Věc C-525/13)
 2013/C 377/12
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel kasačního opravného prostředku: Vlaams Gewest
 Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Heidi Van Den Broeck
 Předběžná otázka
 Má být čl. 33 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2419/2001 (1) ze dne 11. prosince 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor Společenství zavedený nařízením Rady (EHS) č. 3508/92 vykládán v tom smyslu, že se rozhodnutí neposkytnout „podporu, na kterou by měl zemědělec nárok podle čl. 31 odst. 2, pro příslušný kalendářní rok v rámci daného režimu podpory“ vztahuje na podporu, která má být poskytnuta „v rámci daného režimu podpory“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 (2) ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství, že tedy musí být odepřena nejen podpora pro „dotyčnou skupinu plodin“, nýbrž celá podpora podle jednoho ze zde uvedených režimů podpory, pod který spadá dotyčná skupina plodin?
 (1) Úř. věst. L 327,.s. 11.
 (2) Úř. věst. L 355, s. 1.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2016 – Jinan Meide Casting v. Rada
 (Věc T-424/13) (1)
 („Dumping - Dovoz příslušenství (fitinek) pro trouby nebo trubky z kujné (tvárné) litiny se závitem, pocházejícího z Číny - Konečné antidumpingové clo - Důvěrné zacházení s výpočty běžné hodnoty - Včasné poskytnutí informací - Lhůta pro přijetí rozhodnutí o zacházení jako s podnikem působícím v tržním hospodářství - Právo na obhajobu - Rovné zacházení - Zásada zákazu zpětné účinnosti - Článek 2 odst. 7 až 11, čl. 3 odst. 1 až 3, čl. 6 odst. 7, čl. 19 odst. 1 a 5, čl. 20 odst. 2 a 4 nařízení (ES) č. 1225/2009“)
 (2016/C 305/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Jinan Meide Casting Co. Ltd (Jinan, Čína) (zástupci: R. Antonini a E. Monard, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s S. Gubel, advokátem a s B. O’Connor, solicitor)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: J. F. Brakeland a M. França, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 430/2013 ze dne 13. května 2013 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz příslušenství (fitinek) pro trouby nebo trubky z kujné (tvárné) litiny se závitem pocházejícího z Čínské lidové republiky a Thajska, o konečném výběru prozatímního cla uloženého z tohoto dovozu a o ukončení řízení s ohledem na Indonésii (Úř. věst. L 129, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 430/2013 ze dne 13. května 2013 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz příslušenství (fitinek) pro trouby nebo trubky z kujné (tvárné) litiny se závitem pocházejícího z Čínské lidové republiky a Thajska, o konečném výběru prozatímního cla uloženého z tohoto dovozu a o ukončení řízení s ohledem na Indonésii se zrušuje v rozsahu, v němž se použije na společnost Jinan Meide Casting Co. Ltd.
 2)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené společností Jinan Meide Casting Co. Ltd.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 325, 9. 11. 2013.


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2016 – Ugly v. OHIM – Group Lottuss (COYOTE UGLY)
 (Věc T-778/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství COYOTE UGLY - Relativní důvody pro zamítnutí - Zrušení starší slovní ochranné známky Společenství - Článek 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence nezapsané ochranné známky - Článek 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 - Neexistence všeobecně známé ochranné známky ve smyslu článku 6a Pařížské úmluvy - Článek 8 odst. 2 písm. c) nařízení č. 207/2009“)
 (2016/C 136/45)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ugly, Inc. (New York, Spojené státy) (zástupci: T. St Quintin, barrister, K. Gilbert a C. Mackey, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Lukošiūtė, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Group Lottuss Corp., SL (Barcelona, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. září 2014 (věc R 1369/2013-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Ugly, Inc. a Group Lottuss Corp.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Ugly, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 26, 26. 1. 2015.


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Aboubacar Diakite v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
 (Věc C-285/12) (1)
 (Směrnice 2004/83/ES - Minimální normy týkající se podmínek přiznávání postavení uprchlíka nebo statusu podpůrné ochrany - Osoba, která má nárok na podpůrnou ochranu - Článek 15 písm. c) - Vážné a individuální ohrožení života nebo nedotknutelnosti civilisty v důsledku svévolného násilí během ozbrojeného konfliktu - Pojem „vnitrostátní ozbrojený konflikt“ - Výklad, který je nezávislý na mezinárodním humanitárním právu - Kritéria pro posouzení)
 2014/C 93/09
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Aboubacar Diakite
 Žalovaný: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État (Belgie) — Výklad čl. 15 písm. c) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12) — Odmítnutí přiznat postavení uprchlíka a podpůrnou ochranu — Osoba, která má nárok na podpůrnou ochranu — Pojem „vnitrostátní ozbrojený konflikt“ — Specifický autonomní výklad nebo přípustnost výkladu, který je v souladu s výkladem mezinárodního humanitárního práva — Kritéria pro posouzení
 Výrok
 Článek 15 písm. c) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely použití tohoto ustanovení je třeba mít za to, že existuje vnitrostátní ozbrojený konflikt, stojí-li řádná armáda státu proti jedné nebo několika ozbrojeným skupinám, nebo stojí-li proti sobě dvě nebo více ozbrojených skupin, aniž je nezbytné, aby tento konflikt mohl být kvalifikován jako ozbrojený konflikt, který nemá mezinárodní ráz ve smyslu mezinárodního humanitárního práva, a aniž jsou intenzita ozbrojených střetů, stupeň organizace proti sobě stojících ozbrojených sil nebo délka konfliktu posuzovány odděleně od míry násilí panujícího na dotyčném území.
 (1) Úř. věst. C 235, 4. 8. 2012.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – EE v. OHIM (Bílé tečky na modrém pozadí)
 (Věc T-94/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující bílé tečky na modrém pozadí - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 354/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: EE Ltd (Hatfield, Spojené království) (zástupce: P. Brownlow, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: S. Bonne, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. listopadu 2013 (věc R 495/2013-1) týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení znázorňujícího bílé tečky na modrém pozadí jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti EE Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


text:
 9.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 81/24
 Žaloba podaná dne 8. ledna 2015 – Leopard v. OHIM – Smart Market (LEOPARD true racing)
 (Věc T-7/15)
 (2015/C 081/31)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Leopard SA (Howald, Lucembursko) (zástupce: P. Lê Dai, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Smart Market, SLU (Alcantarilla, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: žalobkyně
 Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „LEOPARD true racing“ – Přihláška č. 1 0 1 39 202
 Řízení před OHIM: námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 2. října 2014 ve věci R 1866/2013-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí částečně zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 10. března 2005
 ve spojených věcech C-96/03 a C-97/03 (žádost College van Beroep voor het bedrijfsleven o rozhodnutí o předběžné otázce): A. Templeman proti Directeur van de Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (1)
 (Zemědělství - Tlumení slintavky a kulhavky - Ochranná opatření přijatá jako doplnění opatření stanovených směrnicí 85/511/EHS - Pravomoci členských států)
 (2005/C 115/05)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve spojených věcech C-96/03 a C-97/03, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané rozhodnutími College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) ze dne 7. ledna 2003 došlými Soudnímu dvoru dne 4. března 2003, v řízeních: A. Templeman (C-96/03), manželé T. H. J. M. van Schaijkovi (C-97/03) proti Directeur van de Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas (zpravodaj), předseda senátu, A. Borg Barthet, J.-P. Puissochet, J. Malenovský a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 10. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Jelikož slintavka a kulhavka je chorobou, která znamená vážné ohrožení zvířat, čl. 10 odst. 1 směrnice Rady 90/425/EHS ze dne 26. června 1990 o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodě s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu uděluje členským státům pravomoc přijmout opatření v rámci boje proti této chorobě, která doplňují opatření stanovená směrnicí Rady 85/511/EHS ze dne 18. listopadu 1985, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení slintavky a kulhavky, ve znění směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, zejména pravomoc přistoupit k usmrcení zvířat ze sousedního hospodářství nebo zvířat nacházejících se ve vymezeném okruhu kolem hospodářství s nakaženými zvířaty.
 V rámci přijetí takových ochranných opatření musejí být dodrženy cíle sledované platnou právní úpravou Společenství, zvláště směrnicí 85/511, ve znění směrnice Rady 90/423, obecné zásady práva Společenství, jako je zásada proporcionality, a oznamovací povinnost stanovená v čl. 10 odst. 1 směrnice 90/425.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.06.2003.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/22
 Žaloba podaná dne 28. dubna 2014 – Hydro Aluminium Rolled Products a další v. Komise
 (Věc T-263/14)
 2014/C 223/27
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hydro Aluminium Rolled Products GmbH (Brevenbroich, Německo), Aluminium Norf GmbH (Neuss, Německo) a Trimet Aluminium SE (Essen, Německo) (zástupci: U. Karpenstein a C. Johann, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil podle článku 264 SFEU rozhodnutí Evropské komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 ve věci státní podpory SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – Německo, podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a nižší příplatek EEG pro podniky s vysokou spotřebou energie;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z neexistence státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
 Žalobkyně svým prvním žalobním důvodem tvrdí, že Komise nesprávně vychází z použití „státních prostředků“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU v rámci organizovaných finančních toků podle zákona o upřednostňování energií z obnovitelných zdrojů (dále jen „EEG“).
 —
 Komise se nesprávně domnívala, že organizované finanční toky podle EEG byly uskutečněny za použití „státních prostředků“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
 —
 Příplatek EEG je odváděn pouze soukromými osobami. Vybrané prostředky nemohou být státu ani přičteny. Jak s ohledem na samotný příplatek EEG, jakož i s ohledem na jeho omezení ve prospěch podniků s vysokou spotřebou elektrické energie neexistuje nezbytná soustavná státní kontrola a s ní spjaté skutečné možnosti orgánů zasáhnout.
 —
 Snížení příplatku pro podniky s vysokou spotřebou elektrické energie vede každopádně ke vzdání se příjmů, které by stát jinak mohl za obvyklých podmínek získat. Snížení je financováno pouze ze soukromých prostředků, a to zvýšením částky příplatku za každou kilowatthodinu elektřiny dodávanou neprivilegovaným spotřebitelům. Takzvaný zvláštní systém náhrad EEG tedy neovlivňuje výši celkového příjmu z příplatku EEG, nýbrž pouze interní rozdělení zátěží.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z neexistence selektivní výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
 Žalobkyně svým druhým žalobním důvodem tvrdí, že takzvaný zvláštní systém náhrad EEG nestanoví – na rozdíl od názoru Komise – selektivní výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Rozlišování mezi odběrateli s vysokou spotřebou elektrické energie a odběrateli bez vysoké spotřeby elektrické energie vyplývá z logiky systému příplatků EEG, a tudíž není a priori selektivní.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'appello di Milano (Itálie) dne 23. dubna 2010 — Cassina S.p.A. v. Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl
 (Věc C-198/10)
 2010/C 179/34
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte d'appello di Milano
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Cassina S.p.A.
 Žalovaný: Alivar Srl, Galliani Host Arredamenti Srl
 Předběžné otázky
 1)
 Mají se články 17 a 19 směrnice 98/71/ES (1) vykládat v tom smyslu, že možnost, aby členský stát autonomně stanovil rozsah a podmínky, kterým je taková ochrana podřízena, může zahrnovat i vyloučení této ochrany v případě, kdy třetí osoba, která nemá povolení od majitele autorských práv k průmyslovým vzorům,
 již vyrobila a uvedla na trh
 v tomto státě produkty
 vyrobené podle těchto průmyslových vzorů, které se staly volně přístupnými
 před datem, kdy prováděcí vnitrostátní právní předpisy vstoupily v platnost?
 2)
 Mají se články 17 a 19 směrnice 98/71/ES vykládat v tom smyslu, že možnost, aby členský stát autonomně stanovil rozsah a podmínky, kterým je taková ochrana podřízena, může zahrnovat i vyloučení této ochrany v případě, kdy třetí osoba, která nemá povolení od majitele autorských práv k průmyslovým vzorům,
 již vyrobila a uvedla na trh
 v tomto státě produkty
 vyrobené podle těchto průmyslových vzorů v případě, že se toto vyloučení uplatňuje v rámci předchozího užívání
 ?
 (1) Úř. věst. L 289, s. 28.