text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 29. května 2006 – Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie a T. Sahin proti rozsudku Rechtbank-Gravenhage ve věci č. AWB 04/45792
 (Věc C-242/06)
 (2006/C 212/17)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratie a T. Sahin
 Předběžné otázky
 1. a)
 Je třeba s ohledem na bod 81 a 84 rozsudku Soudního dvora ze dne 21. října 2003, Abatay a další, C-317/01 a C-369/01, Recueil, s. I-12301, vykládat článek 13 rozhodnutí č. 1/80 o rozvoji přidružení v tom smyslu, že se cizinec, státní příslušník Turecka, který dodržel pravidla použitelná pro první vpuštění a pobyt na území a který ode dne 14. prosince 2000 do dne 2. října 2002 legálně vykonával zaměstnaneckou činnost u různých zaměstnavatelů, ale nepožádal ve lhůtě o prodloužení doby platnosti svého povolení k pobytu, takže po uplynutí platnosti tohoto povolení a v okamžiku podání žádosti o jeho prodloužení již podle vnitrostátního práva nepobýval v Nizozemsku legálně a neměl povolení v zemi vykonávat zaměstnání, může dovolávat tohoto ustanovení?
 1. b)
 Bude odpověď na otázku 1a) rozdílná, pokud žádost o prodloužení, kterou cizinec podal po lhůtě, ale která došla během šesti měsíců od uplynutí doby platnosti tohoto povolení k pobytu, bude přezkoumána s ohledem na podmínky uložené povolením k dalšímu pobytu, i když je ve vnitrostátním právu považovaná za žádost o udělení prvního povolení k pobytu, a cizinec tak bude mít možnost počkat na nizozemském území na rozhodnutí o této žádosti?
 2. a)
 Je třeba vykládat pojem „omezení“ v článku 13 rozhodnutí č. 1/80 v tom smyslu, že je tímto pojmem pokryta povinnost zaplatit poplatky v rámci přezkoumání žádosti o prodloužení doby platnosti povolení k pobytu, která je uložena státnímu příslušníkovi Turecka, jenž spadá do působnosti rozhodnutí č. 1/80, a při jejímž nesplnění nebude jeho žádost v souladu s čl. 24 odst. 2 Vw 2000 přezkoumána?
 2. b)
 Bude odpověď na otázku 2.a) odlišná, pokud výše poplatků nepřekročí náklady na přezkum žádosti?
 3.
 Je třeba článek 13 rozhodnutí č. 1/80, které má zejména provádět Dodatkový protokol k Dohodě zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem (1), ve spojení s článkem 59 tohoto protokolu vykládat v tom smyslu, že výše poplatků (která v rozhodné době činila pro cizince 169 eur) uložených tureckým státním příslušníkům, kteří spadají do působnosti rozhodnutí č. 1/80, v rámci přezkumu žádosti o udělení povolení k pobytu nebo jeho prodloužení, nesmí překročit výši poplatků (30 eur), které mohou být vyžadovány od státních příslušníků Evropského společenství v rámci vyřízení žádosti o přezkum podle práva Společenství a vydání s tím spojených dokumentů k pobytu (viz čl. 9 odst. 1 směrnice 68/360/EHS (2), jakož i čl. 25 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (3))?
 (1) Úř. věst. L 293, s. 1.
 (2) Směrnice Rady 68/360/ EHS ze dne 15. října 1968, o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství (Úř. věst. 1968, L 257, s. 13; Zvl. vyd. 05/01, s. 27).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004, o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158 s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/39
 Žaloba podaná dne 17. února 2016 – Shoe Branding Europe v. EUIPO – adidas (Umístění dvou souběžných pruhů na obuvi)
 (Věc T-85/16)
 (2016/C 136/54)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgie) (zástupce: J. Løje, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: adidas AG (Herzogenaurach, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Poziční ochranná známka EU tvořená dvěma souběžnými pruhy umístěnými zvnějšku na svrchní části obuvi – Přihláška č. 10 477 701
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. listopadu 2015, ve věci R 3106/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 podpůrně:
 —
 vrátil věc zpět žalovanému k novému rozhodnutí nezávisle na rozsudku Tribunálu ve věci T-145/14;
 podpůrněji:
 —
 vrátil věc zpět žalovanému s tím, že se řízení přerušuje do doby, než Soudní dvůr Evropské unie rozhodne ve věci C-396/15 P o odvolání žalobkyně proti rozhodnutí Tribunálu ve věci T-145/14, a s tím, aby po vydání rozsudku Soudního dvora Evropské unie v uvedené věci sám posoudil podobnosti a rozdíly porovnávaných ochranných známek.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 žalovaný pochybil, když sám neposoudil podobnosti a rozdíly mezi ochrannou známkou napadenou žalobkyní a starší ochrannou známkou další účastnice zapsanou jako ochranná známka EU č. 3 517 646;
 —
 žalovaný pochybil, když konstatoval, že podmínky stanovené v čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 byly splněny.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/40
 Žaloba podaná dne 2. června 2017 – Nike European Operations Netherlands a další v. Komise
 (Věc T-351/17)
 (2017/C 249/54)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nike European Operations Netherlands BV (Hilversum, Nizozemsko), Hugo Boss AG (Metzingen, Německo), Timberland Europe BV (Almelo, Nizozemsko), New Balance Athletic Shoes (UK) Ltd (Warrington, Spojené království), Wolverine Europe BV (Amsterodam, Nizozemsko) a Wolverine Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: E. Vermulst a J. Cornelis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2017/423 ze dne 9. března 2017, kterým se opětovně ukládá konečné antidumpingové clo na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné společnostmi Fujian Viscap Shoes Co. Ltd, Vietnam Ching Luh Shoes Co. Ltd, Vinh Thong Producing-Trading-Service Co. Ltd, Qingdao Tae Kwang Shoes Co. Ltd, Maystar Footwear Co. Ltd, Lien Phat Company Ltd, Qingdao Sewon Shoes Co. Ltd, Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd, PanYu Leader Footwear Corporation, Panyu Hsieh Da Rubber Co. Ltd, An Loc Joint Stock Company, Qingdao Changshin Shoes Company Limited, Chang Shin Vietnam Co Ltd, Samyang Vietnam Co Ltd, Qingdao Samho Shoes Co. Ltd, Min Yuan, Chau Giang Company Limited, Foshan Shunde Fong Ben Footwear Industrial Co. Ltd a Dongguan Texas Shoes Limited Co., s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo a kterým se provádí rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. 2017, L 64, s. 72);
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Evropská komise neměla pravomoc přijmout napadené nařízení.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že opětovné zahájení ukončeného řízení týkajícího se obuvi a uložení promlčeného antidumpingového cla se zpětnou účinností prostřednictvím napadeného nařízení i) nemá právní základ, je založené na zjevně nesprávném posouzení článku 266 SFEU a základního nařízení (1) a porušuje čl. 9 odst. 4 tohoto nařízení, ii) je neslučitelné se zásadami ochrany legitimního očekávání, právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti, pokud jde o žalobkyně; a iii) je založeno na nesprávném použití článku 266 SFEU, na zneužití pravomoci Evropskou komisí a porušuje čl. 5 odst. 4 SEU.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že uložení cla se zpětnou účinností dodavatelům žalobkyní, které zabránilo žalobkyním v zaplacení, porušuje zásadu zákazu diskriminace.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Evropská komise zneužila pravomoci při posouzení žádostí o zacházení v tržním hospodářství a individuálního zacházení dodavatelů žalobkyně týkajících se uložení antidumpingového cla se zpětnou účinností, a že porušila zásadu zákazu diskriminace.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (Úř. věst. 2016, L 176, s. 21).


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Mons (Belgie) dne 8. srpna 2016 – Immo Chiaradia SPRL v. État belge
 (Věc C-444/16)
 (2016/C 410/05)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Mons
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Immo Chiaradia SPRL
 Odpůrce: État belge
 Předběžná otázka
 „Je s pravidly o sestavení rozvahy upravenými čtvrtou směrnicí Rady ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností (směrnice 78/660/EHS, Úř. věst. L 222, 14. srpna 1978, s. 11), podle kterých:
 —
 roční účetní závěrky musí podávat pravdivý a věrný obraz o stavu aktiv, pasiv, finanční pozici a zisku nebo ztrátě společnosti (čl. 2 odst. 3 směrnice);
 —
 rezervy jsou určeny k pokrytí ztrát nebo závazků, jejichž podstata je jasně definována a u kterých je k rozvahovému dni pravděpodobné nebo jisté, že nastanou, ale není jistá částka nebo datum, ke kterému vzniknou (čl. 20 odst. 1 směrnice);
 —
 ocenění musí být provedeno obezřetně; zejména platí, že:
 aa)
 zahrnout se smějí jen zisky, které byly vytvořeny k rozvahovému dni:
 je třeba vzít v úvahu všechny předvídatelné závazky a možné ztráty vznikající v průběhu daného nebo předchozího účetního období, a to i v případě, že se tyto závazky a nebo ztráty stanou zjevnými až mezi rozvahovým dnem a dnem sestavení rozvahy (čl. 31 odst. 1 písm. c), aa) a bb) směrnice);
 —
 je třeba vzít v úvahu výnosy a náklady účetního období, k němuž se vztahují, bez ohledu na datum příjmu či platby těchto výnosů nebo nákladů (čl. 31 odst. 1 písm. d) směrnice)
 —
 jednotlivé položky aktiv a pasiv musí být oceněny odděleně (čl. 31 odst. 1 písm. e) směrnice);
 slučitelné, že společnost, která emituje opci na akcie, může do účetnictví jako výnos zahrnout kupní cenu uvedené opce v průběhu účetního období, kdy je opce uplatněna nebo na konci doby její platnosti, za účelem zohlednění rizika, které nese emitent opce v důsledku učiněného závazku, [a nikoli] v průběhu období, kdy je převod opce dokončen a její cena definitivně stanovena, přičemž je riziko nesené emitentem opce oceňováno odděleně prostřednictvím rezervy?“


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/21
 Žaloba podaná dne 20. června 2013 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-339/13)
 2013/C 252/34
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a B. Schima, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 a čl. 5 odst. 2 směrnice 1999/74/ES (1).
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení článku 5 směrnice 1999/74/ES uplynula dne 10. ledna 2012.
 (1) Směrnice Rady 1999/74/ES ze dne 19. července 1999, kterou se stanoví minimální požadavky na ochranu nosnic (Úř. věst. L 203, 3.8.1999, s. 53; Zvl. vyd. 03/26, s. 225).


text:
 21.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 429/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. ledna 2015 Cantina Broglie 1 Srl proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 27. listopadu 2014 ve věci T-153/11, Cantina Broglie 1 v. OHIM
 (Věc C-33/15 P)
 (2015/C 429/10)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Cantina Broglie 1 Srl (zástupce: A. Rizzoli, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Verona
 Usnesením ze dne 15. října 2015 Soudní dvůr (devátý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že společnost Cantina Broglie 1 Srl ponese vlastní náklady řízení.


text:
 28.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 441/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 5. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hessisches Finanzgericht – Německo) – TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH v. Finanzamt Kassel II – Hofgeismar
 (Věc C-412/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození některých činností ve veřejném zájmu od daně - Článek 132 odst. 1 písm. d) - Dodání lidských orgánů, lidské krve a mateřského mléka - Rozsah - Zpracovaná a pro průmyslové účely použitá lidská krevní plazma“)
 (2016/C 441/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hessisches Finanzgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH
 Žalovaný: Finanzamt Kassel II – Hofgeismar
 Výrok
 Článek 132 odst. 1 písm. d) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že dodání lidské krve, která jsou členské státy povinny osvobodit od daně na základě tohoto ustanovení, nezahrnují dodání plazmy získané z lidské krve, pokud tato plazma není určena k přímému terapeutickému využití, ale výlučně k výrobě léčivých přípravků.
 (1) Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. září 2012 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené)
 (Věc T-328/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
 (2012/C 331/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: V. Fraas GmbH (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: původně B. Schmidt, poté D. Walicka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. června 2010 (věc R 190/2010-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího károvaný vzor v barvách tmavě šedé, světle šedé, béžové a tmavě červené k zápisu jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti V. Fraas GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/29
 Žaloba podaná dne 10. srpna 2015 – Foodcare v. OHIM – OHIM – Michalczewski (T.G.R. ENERGY DRINK)
 (Věc T-456/15)
 (2015/C 328/26)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Foodcare sp. z o.o. (Zabierzów, Polsko) (zástupce: A. Matusik, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Dariusz Michalczewski (Gdaňsk, Polsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitel sporné ochranné známky: žalobkyně
 Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Společenství „T.G.R. ENERGY DRINK“ – ochranná známka Společenství č. 5 689 237
 Řízení před OHIM: řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. května 2015 ve věci R 265/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil v plném rozsahu,
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/30
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. prosince 2013 — Gobierno de Aragón a další v. Rada
 (Věc T-150/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Rozhodnutí týkající se podpor určených k usnadnění uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů - Částečné zrušení - Neoddělitelnost - Nepřípustnost)
 2014/C 45/48
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Gobierno de Aragón (Španělsko); Principado de Asturias (Španělsko) a Junta de Castilla y León (Španělsko) (zástupci: C. Fernández Vicién, I. Moreno-Tapia Rivas, E. Echeverría Álvarez a M. López Garrido, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Lo Monaco a F. Florindo Gijón, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, L. Flynn a C. Urraca Caviedes zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Rady 2010/787/EU ze dne 10. prosince 2010 o státní podpoře k usnadnění uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů (Úř. věst. L 336, s. 24).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Gobierno de Aragón (Španělsko), Principado de Asturias (Španělsko) a Junta de Castilla y León (Španělsko) ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 130, 30.4.2011.


text:
 23.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. května 2012 — Panzeri v. OHIM — Royal Trophy (Royal Veste e Premia lo sport)
 (Věc T-348/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Royal Veste e premia lo sport - Starší slovní ochranná známka Společenství veste lo sport a starší mezinárodní slovní ochranná známka veste lo sport - Starší nezapsaná obrazová ochranná známka panzeri vesto lo sport - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 184/18
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Panzeri (Monguzzo, Itálie) (zástupce: C. Galli, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Royal Trophy Srl (Cava de Tirreni, Itálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. května 2010 (věc R 988/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Luigi Panzerim a Royal Trophy Srl.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. května 2010 (věc R 988/2009-1) se zrušuje.
 2)
 Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 27.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 24. března 2016 – Impresa di Costruzioni Ing. E. Mantovani SpA a Guerrato SpA v. Provincia autonoma di Bolzano, Agenzia per i procedimenti e la vigilanza in materia di contratti pubblici di lavori servizi e forniture (ACP), Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)
 (Věc C-178/16)
 (2016/C 232/05)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: Impresa di Costruzioni Ing. E. Mantovani SpA a Guerrato SpA
 Odpůrci: Provincia autonoma di Bolzano, Agenzia per i procedimenti e la vigilanza in materia di contratti pubblici di lavori servizi e forniture (ACP), Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)
 Předběžná otázka
 Brání správnému použití čl. 45 odst. 2 písm. c) a g) a odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 (1) a zásad evropského práva na ochranu legitimního očekávání a právní jistoty, rovného zacházení, proporcionality a transparentnosti, zákazu zatěžování řízení a maximální otevřenosti trhu veřejných zakázek hospodářské soutěži, jakož i taxativnosti a určitosti činů, ze něž je možné uložit sankce, taková vnitrostátní právní úprava, jako je ustanovení čl. 38 odst. 1 písm. c) legislativního nařízení č. 163 ze dne 12. dubna 2006 (Codice dei contratti pubblici relativi a lavori, servizi e forniture in attuazione delle direttive 2004/17/CE (2) e 2004/18/CE [kodex veřejných zakázek na stavební práce, služby a dodávky provádějící směrnice 2004/17/ES a 2004/18/ES]), ve znění pozdějších změn, v rozsahu, ve kterém rozšiřuje obsah oznamovací povinnosti, která je v něm stanovena, ohledně neexistence pravomocných odsuzujících rozsudků (včetně rozsudků uplatňujících dohodu o vině a trestu) za trestné činy, které jsou v něm uvedené, na osoby vykonávající funkce v rámci podniků uchazečů, které ukončily výkon funkce v roce předcházejícím zveřejnění zadávacího řízení, a stanoví důvod pro vyloučení ze zadávacího řízení, pokud podnik neprokáže, že se v plném rozsahu a účinně distancoval od trestně postihnutého jednání těchto osob, přičemž posouzení této skutečnosti ponechává na uvážení veřejného zadavatele a umožňuje mu, aby pod hrozbou vyloučení ze zadávacího řízení reálně uložil:
 (i)
 informační a oznamovací povinnosti týkající se trestních věcí, o kterých nebylo dosud rozhodnuto pravomocným rozsudkem (a tedy s nejistým výsledkem), které nejsou stanoveny zákonem, ani pokud jde o osoby vykonávající funkce;
 (ii)
 povinnosti spontánního distancování se od protiprávního jednání, které nejsou blíže určeny, pokud jde o druh jednání vylučujících protiprávnost, o příslušné časové období (které může i předcházet pravomocnosti trestního rozsudku) a o fáze řízení, v nichž k nim má dojít;
 (iii)
 povinnosti loajální spolupráce vymezené neurčitým způsobem, s odkazem na obecné ustanovení o dobré víře?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 134, s. 1).


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/39
 Žaloba podaná dne 5. května 2016 – Lukash v. Rada
 (Věc T-210/16)
 (2016/C 243/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Olena Lukash (Kyjev, Ukrajina) (zástupce: M. Cessieux, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu podanou O. Lukash za přípustnou;
 —
 zrušil nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 zrušil následná nařízení a rozhodnutí, kterými se prodlužují omezující opatření stanovené rozhodnutím Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 a aktualizuje odůvodnění, a to:
 —
 rozhodnutí Rady 2015/364/SZBP ze dne 5. března 2015,
 —
 nařízení Rady (EU) č. 2015/357 ze dne 5. března 2015,
 —
 rozhodnutí Rady 2015/876/SZBP ze dne 5. června 2015,
 —
 nařízení Rady (EU) č. 2015/869 ze dne 5. června 2015,
 —
 rozhodnutí Rady 2016/318/SZBP ze dne 4. března 2016,
 —
 nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 4. března 2016;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení podle článků 87 a 91 jednacího řádu Tribunálu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení práv na obhajobu a práva na účinný procesní prostředek.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z nesplnění povinnosti uvést odůvodnění.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z nesplnění kritérií stanovených v článku 1 rozhodnutí 2014/119/SZBP, převzatých v bodě 4 odůvodnění nařízení (EU) č. 208/2014, v bodě 3 odůvodnění rozhodnutí 2015/364/SZBP, převzatých v bodě 2 odůvodnění nařízení (EU) č. 2015/357, v bodě 4 odůvodnění rozhodnutí 2015/876/SZBP, převzatých v bodě 3 odůvodnění nařízení (EU) č. 2015/357, v v bodě 4 odůvodnění rozhodnutí 2016/318/SZBP, převzatých v bodě 2 odůvodnění nařízení (EU) č. 2015/357.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení skutkového stavu, kterého se dopustila Rada
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevného porušení vlastnického práva žalobkyně.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/35
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. září 2006 – Meric v. OHIM – Arbora & Ausonia (PAM-PIM'S BABY SHOP)
 (Věc T-133/05) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Starší národní obrazové a slovní ochranné známky PAM-PAM - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PAM-PIM'S BABY-PROP - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2006/C 281/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Gérard Meric (Paříž, Francie) (zástupce: P. Murzeau, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Rassat, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Arbora & Ausonia (Barcelona, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 17. ledna 2005 ve věci R 250/2004-1, týkajícímu se námitek majitele národních slovních a obrazových ochranných známek PAM-PAM proti zápisu slovní ochranné známky PAM-PIM'S BABY-PROP (námitkové řízení číslo B 505 067).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 143, 11.6.2005.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 15. června 2006 – Deutsche Telekom AG v. Spolková republika Německo
 (Věc C-262/06)
 (2006/C 212/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Deutsche Telekom AG
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba chápat článek 27 první větu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (1) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) a čl. 16 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES (2) ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) v tom smyslu, že je nutné dočasně zachovat zákonnou povinnost získat povolení ke zpoplatnění hlasových telefonních služeb poskytovaných koncovým uživatelům podnikem s dominantním postavením na trhu, stanovenou podle dřívějšího vnitrostátního práva, a s ní i příslušný správní akt stanovící tuto povinnost?
 Při záporné odpovědi na otázku 1:
 2)
 Brání právo Evropských společenství takovému rozsáhlému zachování?
 (1) Úř. věst. L 108, s. 33 (Zvl. vyd. 13/29, s. 349).
 (2) Úř. věst. L 108, s. 51 (Zvl. vyd. 13/29, s. 367).


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Dolj (Rumunsko) dne 26. července 2010 — Adrian Băilă v. Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Craiova, Administrația Fondului Pentru Mediu
 (Věc C-377/10)
 ()
 2010/C 274/17
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Dolj
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Adrian Băilă
 Žalovaní: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Craiova, Administrația Fondului pentru Mediu
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 110 první pododstavec SFEU (bývalý článek 90 Smlouvy o ES) vykládán v tom smyslu, že zakazuje členskému státu zavést daň, která má znaky daně ze znečišťování životního prostředí zavedené mimořádným nařízením vlády č. 50/2008, ve znění mimořádného nařízení vlády č. 218/2008, od níž jsou osvobozeny automobily kategorie M1, emisní třídy Euro 4, se zdvihovým objemem nepřesahujícím 2 000 cm3, jakož i všechny automobily kategorie N1, emisní třídy Euro 4, jež jsou poprvé přihlášeny k registraci v Rumunsku nebo v jiném členském státě v období od 15. prosince 2008 do 31. prosince 2009, která se však uplatní na obdobné nebo konkurenční ojeté automobily pocházející z jiných členských států, které byly přihlášeny k registraci před 15. prosincem 2008, neboť taková daň může představovat nepřímo diskriminační vnitrostátní zdanění zboží pocházejícího z jiných členských států oproti zdanění domácích výrobků, chránící tak tuzemskou výrobu nových automobilů?
 2)
 Má být čl. 110 první pododstavec SFEU (bývalý článek 90 Smlouvy o ES) vykládán v tom smyslu, že zakazuje členskému státu zavést daň, která má znaky daně ze znečišťování životního prostředí zavedené mimořádným nařízením vlády č. 50/2008, ve znění mimořádného nařízení vlády č. 218/2008, od níž jsou osvobozeny automobily kategorie M1, emisní třídy Euro 4, se zdvihovým objemem nepřesahujícím 2 000 cm3, jakož i všechny automobily kategorie N1, emisní třídy Euro 4, které jsou poprvé přihlášeny k registraci v Rumunsku nebo v jiném členském státě v období od 15. prosince 2008 do 31. prosince 2009, i když se uvedená daň uplatní na automobily s technickými vlastnostmi lišícími se od výše uvedených vlastností, které byly přihlášeny k registraci ve výše uvedeném období v jiných členských státech, neboť taková daň může představovat nepřímo diskriminační vnitrostátní zdanění zboží pocházejícího z jiných členských států oproti zdanění domácích výrobků, chránící tak tuzemskou výrobu nových automobilů?


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/55
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Polymer-Chemie v. Komise
 (Věc T-306/14)
 2014/C 223/57
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polymer-Chemie GmbH (Sobernheim, Německo) (zástupci: D. Greinacher, J. Martin a B. Scholtka, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil za neplatné podle čl. 263 odst. 1 SFEU rozhodnutí Komise ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení proti Spolkové republice Německo kvůli podpoře výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů a důlního plynu podle zákona o upřednostnění obnovitelných zdrojů energie (EEG) a omezení poplatku EEG pro energeticky náročné podniky, státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), zveřejněné v Úředním věstníku EU ze dne 7. února 2014, č. C 37, v rozsahu, ve kterém Komise zvláštní vyrovnávací ustanovení podle § 40 a § 41 EEG považuje za státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU;
 —
 uložil Komisi podle čl. 87 odst. 3 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 107 SFEU
 Žalobkyně tvrdí, že Komise posoudila podporu obnovitelných zdrojů energie prostřednictvím systému poplatků, jakož i zvláštní vyrovnávací ustanovení k omezení poplatku EEG, neprávem jako podporu a tedy neměla zahájit formální vyšetřovací řízení.
 —
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že se Komise při předběžném posouzení otázky, zda je zvláštní vyrovnávací ustanovení podporou, dopustila zjevně nesprávného posouzení, neboť zvláštní vyrovnávací ustanovení jako výjimka z poplatku EEG neposkytuje žádnou výhodu, kterou by energeticky náročné podniky za normálních tržních podmínek nezískaly.
 —
 Žalobkyně nadto tvrdí, že nebyly dotčeny státní prostředky. Jelikož ani výtěžky z poplatku EEG nejsou prostředky státu, nemohly být ani výjimečným ustanovením pro energeticky náročné podniky dotčeny žádné prostředky státu.
 —
 Žalobkyně dále uvádí, že zvláštní vyrovnávací ustanovení nenarušuje hospodářskou soutěž. Vytváří podmínky hospodářské soutěže, které by existovali bez poplatku EEG.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání
 Žalobkyně tvrdí, že Komise vydáním rozhodnutí navíc porušuje zásadu legitimního očekávání. Německá právní úprava na podporu obnovitelných zdrojů energie byla již podrobena podrobnému posouzení z hlediska práva státních podpor. V tomto posouzení Komise v roce 2002 došla k závěru, že převod státních prostředků s ní není spojen. Jelikož EEG 2012 neobsahuje žádné podstatné změny vzhledem k tehdejší právní úpravě, nemohly dotčené hospodářské subjekty počítat s novým posouzením, nýbrž mohly mít důvěru v další existenci úpravy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci
 Konečně žalobkyně zastává názor, že Komise zneužila své posuzovací pravomoci podle článku 107 SFEU a 108 SFEU. Komise sleduje zahájením formálního vyšetřovacího řízení cíl zásadně harmonizovat podporu elektřiny z obnovitelných zdrojů. Tento základní cíl se ukazuje také v novém návrhu pokynů pro podpory v oblasti životního prostředí a energie, ve kterých Komise poprvé stanoví podrobná pravidla pro podporu obnovitelných energií. Aby však dosáhla harmonizace, musela by Komise použít řízení stanovené k harmonizaci právních předpisů články 116 SFEU a 117 SFEU.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/44
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Insight Direct USA v. OHIM – Net Insight (Insight)
 (Věc T-489/07)
 (2008/C 64/74)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Insight Direct USA, Inc. (Tempe, Spojené státy) (zástupci: M. Gilbert a M. Moore, Solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Net Insight AB (Stockholm, Švédsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 20. září 2007 ve věci R 1428/2006-2, zrušit zamítnutí přihlášky pro veškeré služby zařazené do tříd 37 a 42 i pro zamítnuté služby zařazené ve třídě 35 a rozhodnout o pokračování řízení o zápisu ohledně všech služeb, pro něž byla přihláška zveřejněna;
 —
 rozhodnout, že Úřad a další účastníci ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Insight“ pro služby zařazené do tříd 35, 36, 37 a 42 – přihláška č. 3 309 002
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Net Insight AB
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství a národní slovní ochranná známka „NET INSIGHT“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 37 a 41
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám a jejich částečné zamítnutí
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Podle názoru žalobkyně odvolací senát nesprávně určil dominantní a rozlišovací prvky starší ochranné známky a nepřihlédl ke všem relevantním faktorům při posuzování podobnosti daných výrobků a služeb. Navíc odvolací senát nepřihlédl ke všem relevantním faktorům souvisejícím s kritériem celkového posouzení při určení toho, zda mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/20
 Usnesení Soudního dvora ze dne 5. října 2006 – Dorte Schmidt-Brown v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-365/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Úředníci - Povinnost pomoci - Zamítnutí žádosti o finanční pomoc v rámci řízení o ochraně osobnosti zahájeného před soudy Spojeného království)
 (2006/C 294/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Navrhovatelka: Dorte Schmidt-Brown (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Curral a L. Lozano Palacios, zmocněnci, a D. Waelbroeck, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 5. července 2005, Schmidt-Brown v. Komise (T-387/02), kterým se zamítá návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 26. dubna 2002, o zamítnutí žádosti navrhovatelky směřující zejména k získání finanční pomoci od tohoto orgánu v rámci řízení o žalobě na ochranu osobnosti podané navrhovatelkou proti určité společnosti k High Court of Justice (England & Wales)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 D. Schmidt-Brown se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial de Amares (Portugalsko) dne 17. června 2010 — Cristiano Marques Vieira v. Companhia de Seguros Tranquilidade S.A.
 (Věc C-299/10)
 ()
 2010/C 234/41
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Judicial de Amares
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Cristiano Marques Vieira
 Žalovaná: Companhia de Seguros Tranquilidade S.A.
 Předběžná otázka
 „V případě srážky mezi vozidly, a pokud zavinění nehody, jejímž následkem vznikla škoda na zdraví a majetková škoda jednomu z řidičů (poškozenému, který se domáhá náhrady škody a je nezletilý), nelze přičíst žádnému z řidičů, je v rozporu s právem Společenství, konkrétně s čl. 3 odst. 1 první směrnice (72/166/EHS) (1), čl. 2 odst. 1 druhé směrnice (84/5/EHS) (2) a článkem 1 třetí směrnice (90/232/EHS) (3), podle výkladu těchto ustanovení ze strany Soudního dvora, možnost stanovit rozdělení odpovědnosti za provoz (čl. 506 odst. 1 a 2 Código Civil), které se přímo odráží na výši náhrady škody, jež má být přiznána poškozenému za majetkovou a nemajetkovou škodu vyplývající z utrpěných zranění, neboť vyvolává snížení této náhrady ve stejném poměru?“
 (1) Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1)
 (2) Druhá Směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984 L 8, s. 17)
 (3) Třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33)


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2006 – Kimman v. Komise
 (Věc T-44/04) (1)
 („Úředníci - Jmenování - Oprava zařazení do platové třídy - Článek 31 odst. 2 služebního řádu“)
 (2006/C 108/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eugène Kimman (Overijse, Belgie) (zástupci: N. Lhoëst a É. De Schietere de Lophem, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Joris a A. Bouquet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. prosince 2002, kterým se žalobce s konečnou platností zařazuje do platové třídy B5 a v případě potřeby zrušení rozhodnutí Komise ze dne 1. října 2003, kterým se zamítá žalobcova stížnost
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. března 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerich Köln – Německo) – Deutsche Post AG (C-287/06, C-288/06 a C-291/06), Magdeburger Dienstleistungs- und Verwaltungs GmbH (MDG) (C-289/06), Marketing Service Magdeburg GmbH (C-290/06), Vedat Deniz (C-292/06) v. Spolková republika Německo
 (Spojené věci C-287/06 až C-292/06) (1)
 (Poštovní služby - Směrnice 97/67/ES - Oblast vyhrazená poskytovateli všeobecných poštovních služeb - Zvláštní sazby za podání minimálního množství předtříděných zásilek na určených místech poštovní sítě obchodními zákazníky - Odmítnutí poskytnout tyto sazby zprostředkovatelům, kteří podnikatelsky a svým vlastním jménem shromažďují poštovní zásilky od vícero odesílatelů)
 (2008/C 107/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Deutsche Post AG (C-287/06, C-288/06 a C-291/06), Magdeburger Dienstleistungs- und Verwaltungs GmbH (MDG) (C-289/06), Marketing Service Magdeburg GmbH (C-290/06), Vedat Deniz (C-292/06)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Za přítomnosti: Marketing Service Magdeburg GmbH (C-287/06), Citipost Gesellschaft für Kurier- und Postdienstleistungen mbH (C-288/06), Deutsche Post AG (C-289/06, C-290/06 a C-292/06), Magdeburger Dienstleistungs- und Verwaltungs GmbH (MDG) (C-291/06),
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Köln – Výklad čl. 47 odst. 2 a článku 95 Smlouvy o ES, jakož i čl. 12 páté odrážky a čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. L 15, s. 14; Zvl. vyd. 06/03, s. 71) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 176, s. 21; Zvl. vyd. 06/04, s. 316) – Povinnost poskytovatele všeobecných poštovních služeb nabídnout zvláštní sazby, které jsou uplatňovány vůči obchodním zákazníkům, kteří odevzdávají předtříděné poštovní zásilky do poštovní sítě v poštovních centrech, také jinému subjektu nabízejícímu podnikatelským způsobem poštovní služby, který vybírá poštovní zásilky u odesilatelů, aby je poté předtříděné odevzdal v poštovním centru, stejně jako obchodní zákazníci
 Výrok
 Článek 12 pátou odrážku směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, je nutno vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo podnikům, které podnikatelsky a svým vlastním jménem shromažďují poštovní zásilky od vícero odesílatelů, odmítnuto poskytnutí zvláštních sazeb, které vnitrostátní poskytovatel všeobecných poštovních služeb poskytuje v oblasti své výlučné licence obchodním zákazníkům za podání minimálního množství předtříděných zásilek ve svých poštovních centrech.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


text:
 10.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/3
 Žaloba podaná dne 29. července 2015 Kontrolním úřadem ESVO na Lichtenštejnské knížectví
 (Věc E-19/15)
 (2015/C 410/03)
 Dne 29. července 2015 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brussels, Belgium) Markusem Schneiderem, Clémence Perrinovou a Marlene Lie Hakkebovou, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu na Lichtenštejnské knížectví.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Lichtenštejnské knížectví nesplnilo své povinnosti vyplývající z článků 9, 10, 13 a 16 aktu uvedeného v bodě 1 přílohy X Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu), který byl do Dohody EHP začleněn protokolem 1 k této dohodě a, jestliže usazování a poskytování přeshraničních služeb nespadá do oblasti působnosti uvedeného aktu, své povinnosti vyplývající z článků 31 a 36 Dohody o EHP tím, že:
 a)
 ponechává v platnosti článek 7 lichtenštejnského obchodního zákoníku upravující režim, na základě něhož mají podniky, které se hodlají usadit v Lichtenštejnsku, povinnost získat předchozí povolení, a
 b)
 ponechává v platnosti čl. 8 odst. 1 lichtenštejnského obchodního zákoníku v rozsahu, v němž stanovuje nejasné a nejednoznačné podmínky, jež podniky, které se hodlají usadit v Lichtenštejnsku, musí splnit k tomu, aby získaly předchozí povolení (konkrétně povinnost mít k dispozici potřebné zaměstnance a povinnost mít dostatečnou znalost německého jazyka), a
 c)
 nezajišťuje, aby nedocházelo ke zdvojení požadavků, které jsou rovnocenné nebo v podstatě srovnatelné, co se týče jejich účelu, a kterým již poskytovatel podléhá v jiném státě EHP nebo v tomtéž státě EHP v rámci řízení o vydání předchozího povolení podnikům, jež se hodlají usadit v Lichtenštejnsku, a aby byly jasně stanoveny postupy a formální požadavky týkající se povolovacího režimu podle obchodního zákoníku, a
 d)
 ponechává v platnosti článek 21 lichtenštejnského obchodního zákoníku upravující režim, na základě něhož mají podniky, které v Lichtenštejnsku hodlají poskytovat přeshraniční služby, povinnost získat předchozí povolení; a dále
 2.
 ukládá Lichtenštejnskému knížectví úhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 žaloba se týká požadavků podle zákona ze dne 22. června 2006 o obchodu a obchodování („obchodní zákoník“), a konkrétně článků 7 a 21, na základě nichž podniky, které se v Lichtenštejnsku hodlají usadit nebo zde hodlají poskytovat přeshraniční služby, musí před usazením nebo před zahájením poskytování přeshraničních služeb získat povolení vnitrostátních orgánů,
 —
 Kontrolní úřad ESVO mj. tvrdí, že tyto požadavky představují povolovací režim, který nemůže být v případě usazování opodstatněn podle článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu („směrnice o službách“) a v případě poskytování přeshraničních služeb podle článku 16 směrnice o službách,
 —
 Kontrolní úřad ESVO také tvrdí, že článek 21 lichtenštejnského obchodního zákoníku stanovující povinnost podniků, které hodlají v Lichtenštejnsku poskytovat přeshraniční služby, aby před začátkem poskytování služeb lichtenštejnským orgánům tuto skutečnost písemně oznámily a toto své oznámení každoročně obnovovaly, přestavuje rovněž povolovací režim v rozporu s článkem 16 směrnice o službách,
 —
 Lichtenštejnsko s ohledem na tvrzení Kontrolního úřadu ESVO uvádí, že režimy předchozího povolení jsou v zásadě v souladu se směrnicí o službách, neboť mohou být opodstatněny na základě jejích článků 9 a 16 nebo případně na základě článku 33 Dohody o EHP (nebo naléhavých důvodů obecného zájmu, které byly na základě tohoto článku rozvinuty).


text:
 28.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 441/31
 Žaloba podaná dne 7. října 2016 – Pebagua v. Komise
 (Věc T-715/16)
 (2016/C 441/36)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Asociación de la pesca y acuicultura del entorno de Doñana y del Bajo Guadalquívir (Pebagua) (Isla Mayor, Španělsko) (zástupce: A. J. Uceda Sosa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené prováděcí nařízení;
 —
 podpůrně aby zrušil zařazení druhu rak červený (Procambarus clarkii) na seznam schválený uvedeným nařízením, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti prováděcímu nařízení Komise (EU) 2016/1141 ze dne 13. července 2016, kterým se přijímá seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1143/2014 (Úř. věst. 2016, L 189, s. 4)
 Žalobkyně na podporu žaloby uvádí, že u druhu „rak červený“ (Procambarus clarkii) nejsou splněny požadavky stanovené v článku 4 nařízení č. 1143/2014 ani nebylo provedeno posouzení rizik podle čl. 5 odst. 1 téhož nařízení.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná House of Lords (Spojené království) dne 20. prosince 2006 – Stringer a další v. Her Majesty's Revenue and Customs
 (Věc C-520/06)
 (2007/C 56/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 House of Lords.
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Stringer a další.
 Žalovaný: Her Majesty's Revenue and Customs.
 Předběžné otázky
 1.
 Stanoví čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88/ES (1) právo pracovníka, který má z důvodu nemoci volno na dobu neurčitou, i) označit budoucí období za svou placenou dovolenou za kalendářní rok a ii) čerpat placenou dovolenou za kalendářní rok, v obou případech v době, kdy by jinak měl volno z důvodu nemoci?
 2.
 Pokud členský stát uplatní svou pravomoc nahradit minimální dobu placené dovolené za kalendářní rok finanční náhradou při ukončení pracovního poměru podle čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/88/ES, ukládá čl. 7 odst. 2 v případě nepřítomnosti pracovníka v práci na základě volna z důvodu nemoci trvajícího po celý referenční rok, v jehož průběhu byl pracovní poměr ukončen, nebo po jeho část, jakékoli požadavky nebo stanoví jakákoli kritéria, pokud jde o nárok na finanční náhradu nebo způsob jejího výpočtu?
 (1) Úř. věst. L 299, s. 9.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/40
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 7. června 2004
 ve věci T-333/02, Gestoras Pro-Amnistía a další proti Radě Evropské unie (1)
 (Žaloba na náhradu škody - Spravedlnost a vnitřní věci - Společný postoj Rady - Opatření týkající se osob, skupin nebo subjektů, které jsou zapojeny do teroristických činů - Zjevná nepříslušnost - Zjevně neopodstatněná žaloba)
 (2004/C 228/90)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-333/02, Gestoras Pro-Amnistía, Juan Mari Olano Olano, s bydlištěm v Gradignanu (Francie), Julen Zelarain Errasti, s bydlištěm v Madridu (Španělsko), zastoupení D. Rougetem, advokátem, proti Radě Evropské unie (zmocněnci: M. Vitsentzatos a M. Bauer), podporované Španělským královstvím, zastoupeným svým zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska (zmocněnci: původně P. Ormond, poté C. Jackson, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na náhradu škody směřující k náhradě újmy údajně utrpěné žalobci kvůli zápisu Gestoras Pro-Amnistía na seznam osob, skupin nebo subjektů uvedených v článku 1 společného postoje Rady 2001/931/SZBP ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 93), společného postoje Rady 2002/340/SZBP ze dne 2. května 2002, kterým se aktualizuje společný postoj 2001/031 (Úř. věst. L 116, s. 75) a společného postoje Rady 2002/462/SZBP ze dne 17. června 2002, kterým se aktualizuje společný postoj 2001/931 a zrušuje společný postoj 2002/340 (Úř. věst. L 160, s. 32), Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 7. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Každý účastník ponese své náklady.
 (1) Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 31. ledna 2012 — Spar v. OHIM — Spa Group Europe (SPA GROUP)
 (Věc T-378/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SPA GROUP - Starší obrazové národní ochranné známky SPAR - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 73/53
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spar Handelsgesellschaft mbH (Schenefeld, Německo) (zástupci: R. Kaase a J. C. Plate, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Hanne, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Spa Group Europe Ltd & Co. KG (Norimberk, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 16. července 2009 (věc R 123/2008-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Spar Handelsgesellschaft mbH a Spa Group Europe Ltd & Co. KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Spar Handelsgesellschaft mbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 25. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Elliniko Dimosio v. Stefanos Stroumpoulis a další
 (Věc C-292/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 80/987/EHS - Sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Oblast působnosti - Nesplacené mzdové pohledávky námořníků pracujících na palubě plavidla plujícího pod vlajkou třetího státu - Zaměstnavatel se statutárním sídlem v tomto třetím státě - Pracovní smlouva řídící se právem téhož třetího státu - Úpadek zaměstnavatele prohlášený ve členském státě, v němž má skutečné sídlo - Článek 1 odst. 2 - Příloha bod II část A - Vnitrostátní právní předpisy stanovící záruku nesplacených mzdových pohledávek námořníků pouze v případě jejich opuštění v zahraničí - Úroveň ochrany, která není rovnocenná ochraně stanovené směrnicí 80/987“)
 (2016/C 145/06)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Elliniko Dimosio
 Žalovaní: Stefanos Stroumpoulis, Nikolaos Koumpanos, Panagiotis Renieris, Charalampos Renieris, Ioannis Zacharias, Dimitrios Lazarou, Apostolos Chatzisotiriou
 Výrok
 1)
 Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele musí být vykládána v tom smyslu, že s výhradou případného uplatnění čl. 1 odst. 2 této směrnice námořníci bydlící v členském státě, které najala v tomto státě společnost, jež má statutární sídlo ve třetím státě, ale jejíž skutečné sídlo je v uvedeném členském státě, jako zaměstnance k práci na palubě výletní lodi ve vlastnictví této společnosti plující pod vlajkou uvedeného třetího státu na základě pracovní smlouvy, podle níž je rozhodným právem právo tohoto třetího státu, musí mít poté, co byl na uvedenou společnost soudem dotčeného členského státu v souladu s jeho právními předpisy prohlášen úpadek, v souvislosti s nesplacenými mzdovými pohledávkami, které mají vůči této společnosti, nárok na ochranu upravenou uvedenou směrnicí.
 2)
 Článek 1 odst. 2 směrnice 80/987 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě pracovníků nacházejících se v takové situaci, jako je situace žalobců v původním řízení, nepředstavuje „ochranu, která je rovnocenná ochraně vyplývající z této směrnice“, ve smyslu uvedeného ustanovení, taková ochrana, jakou stanoví článek 29 zákona 1220/1981, který doplňuje a mění předpisy o řídícím orgánu přístavu Pireus, v případě opuštění námořníků v zahraničí.
 (1) Úř. věst. C 282, 25. 8. 2014.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/41
 Žaloba podaná dne 7. června 2017 – Aldo Supermarkets v. EUIPO – Aldi Einkauf (ALDI)
 (Věc T-359/17)
 (2017/C 249/56)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aldo Supermarkets (Varna, Bulharsko) (zástupce: C. Saettel, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „ALDI“ – přihláška č. 12 749 586.
 Řízení před EUIPO: námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. března 2017 ve věci R 976/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení pravidla 19 nařízení č. 2868/95;
 —
 Rozpor v odůvodnění spočívající v tom, že odvolací senát v bodě 18 napadeného rozhodnutí uznal, že formulář námitek obsahuje barevné vyobrazení starší ochranné známky, a v bodě 24 napadeného rozhodnutí, že žalobkyně předložila soubor PDF s barevným vyobrazením ochranné známky, ačkoli jsou tato tvrzení neslučitelná se zjištěním učiněným v bodech 22 až 25 napadeného rozhodnutí, jehož podstatou je, že žalobkyně neprokázala existenci své starší ochranné známky, neboť nedoložila její barevné vyobrazení;
 —
 Porušení práva na obhajobu a zásady kontradiktornosti spočívající v tom, že odvolací senát poukázal bez návrhu na porušení pravidla 19 prováděcího nařízení bez vyslechnutí účastníků řízení k tomuto důvodu, přestože zásada kontradiktornosti ukládá odvolacím senátům vyslechnout účastníky řízení ke každému důvodu, jejž hodlají uplatnit bez návrhu;
 —
 Porušení čl. 42 odst. 2 nařízení č. 207/2009 a pravidla 22 odst. 3 a 4 prováděcího nařízení.


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. září 2014 – Nuna International v. OHIM – Nanu Nana Joachim Hoepp (nuna)
 (Věc T-195/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o námitce - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství nuna - Starší slovní ochranné známky Společenství NANA a NANU NANA - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti výrobků - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 388/11
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nuna International BV (Erp, Nizozemsko) (zástupce: A. Alpera Plazas, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG (Brémy, Německo) (zástupce: A. Nordemann, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. února 2012 (věc R 476/2011-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG a Nuna International BV.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM) ze dne 15. února 2012 (věc R 476/2011- 1) týkající se námitkového řízení mezi Nanu-Nana Joachim Hoepp GmbH & Co. KG a Nuna International BV se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na „dětské kočárky, kočáry, bezpečnostní autosedačky pro děti“ spadající do třídy 12 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu ochranných známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, jakož i „chodítka pro děti“ a „dětské spací pytle“ spadající do třídy 20.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 209, 14. 7. 2012.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour constitutionnelle (Belgie) dne 28. února 2013 — Guy Kleynen v. Conseil des ministres
 (Věc C-99/13)
 2013/C 141/25
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Guy Kleynen
 Žalovaný: Conseil des ministres
 Předběžná otázka
 Je třeba články 56 a 63 Smlouvy o fungování Evropské unie a články 36 a 41 Dohody o Evropském hospodářském prostoru vykládat v tom smyslu, že členskému státu neumožňují zavést a ponechat v platnosti režim, který stanoví vyšší zdanění úroků placených bankami-nerezidenty, neboť osvobození od daně nebo nižší sazbu daně uplatňuje pouze na úroky placené belgickými bankami?


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšsko) dne 4. března 2013 — AS “Olainfarm” v. Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra
 (Věc C-104/13)
 2013/C 123/20
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: AS „Olainfarm“
 Žalovaný: Latvijas Republikas Veselības ministrija, Zāļu valsts aģentūra
 Vedlejší účastník řízení: AS „Grindeks“
 Předběžné otázky
 1)
 Má být článek 10 nebo jiné ustanovení směrnice 2001/83/ES Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES (1) ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků vykládán v tom smyslu, že výrobce referenčního léčivého přípravku má subjektivní právo napadnout rozhodnutí příslušného orgánu o registraci generika jiného výrobce léčivých přípravků, který jako referenční léčivý přípravek použije léčivý přípravek registrovaný výrobcem referenčního léčivého přípravku? Jinými slovy, vyplývá z uvedené směrnice právo výrobce referenčního léčivého přípravku na soudní ochranu za účelem přezkumu, zda výrobce generika právoplatně a opodstatněně odkázal, na základě ustanovení článku 10 směrnice, na léčivý přípravek registrovaný výrobcem referenčního léčivého přípravku?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, mají být ustanovení článků 10 a 10a směrnice vykládána v tom smyslu, že léčivý přípravek registrovaný jako léčivý přípravek s dobře zavedeným léčebným použitím lze v souladu s článkem 10a uvedené směrnice použít jako referenční léčivý přípravek ve smyslu čl. 10 odst. 2 písm. a)?
 (1) Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/17
 Žaloba podaná dne 15. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-381/06)
 (2006/C 261/33)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Patakia a J. Enegren)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES (1) ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství, a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2002/14/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 23. března 2005.
 (1) Úř. věst. L 80, 23.3.2002, s. 29; Zvl. vyd. 05/04, s. 219.


text:
 11.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/7
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Judicial da Comarca de Faro – Portugalsko) – Luís Manuel Piscarreta Ricardo v. Portimão Urbis, E.M., S.A. – em liquidação, Município de Portimão, Emarp – Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão, EM, SA
 (Věc C-416/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/23 - Článek 1 odst. 1 písm. b) - Článek 2 odst. 1 písm. d) - Převod podniků - Zachování práv zaměstnanců - Působnost - Pojmy ‚zaměstnanec‘ a ‚převod závodu‘“)
 (2017/C 300/09)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Judicial da Comarca de Faro
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Luís Manuel Piscarreta Ricardo
 Žalovaní: Portimão Urbis, E.M., S.A. – em liquidação, Município de Portimão, Emarp – Empresa Municipal de Águas e Resíduos de Portimão, EM, SA
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že situace, kdy je městský podnik, jehož jediným akcionářem je město, zrušen rozhodnutím výkonného orgánu tohoto města a jeho činnosti jsou převedeny zčásti na uvedené město, které je bude přímo vykonávat, a zčásti na jiný za tímto účelem zreorganizovaný městský podnik, jehož jediným akcionářem je rovněž toto město, spadá do působnosti uvedené směrnice za podmínky, že je po převodu zachována identita dotčeného podniku, což musí zjistit předkládající soud.
 2)
 Taková osoba, jako je žalobce v původním řízení, která z důvodu přerušení výkonu práce podle pracovní smlouvy svou práci fakticky nevykonává, spadá pod pojem „zaměstnanec“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 2001/23, pokud jí dotčený vnitrostátní právní předpis podle všeho poskytuje ochranu jako zaměstnanci; tuto skutečnost však musí ověřit předkládající soud. S výhradou tohoto ověření je třeba mít za takových okolností, jaké nastaly ve věci v původním řízení, za to, že práva a povinnosti vyplývající z pracovní smlouvy této osoby jsou v souladu s čl. 3 odst. 1 této směrnice převedeny na nabyvatele.
 3)
 Třetí otázka položená Tribunal Judicial da Comarca de Faro (obvodní soud ve Faro, Portugalsko) je nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 383, 17. 10. 2016.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/19
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2009 — KG Holding a další v. Komise
 (Spojené věci T-81/07, T-82/07 a T-83/07) (1)
 („Státní podpory - Podpora na restrukturalizaci poskytnutá nizozemskými orgány společnosti KG Holding NV - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje její navrácení - Žaloba na neplatnost - Částečná nepřípustnost - Navrácení podpory podniky, které jsou jejími příjemci a jsou v úpadku - Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích“)
 2009/C 193/27
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce ve věci T-81/07: Jan Rudolf Maas, jako insolvenční správce společnosti KG Holding NV, (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupci: G. van der Wal a T. Boesman, advokáti)
 Žalobci ve věci T-82/07: Jan Rudolf Maas a Cornelis van den Bergh, jako insolvenční správci společnosti Kliq BV, (Rotterdam) (zástupci: G. van der Wal a T. Boesman, advokáti)
 Žalobce ve věci T-83/07: Jean Leon Marcel Groenewegen, jako insolvenční správce společnosti Kliq Reïntegratie, (Utrecht, Nizozemsko) (zástupci: G. van der Wal a T. Boesman, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: H. van Vliet, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2006/939/ES ze dne 19. července 2006 o státní podpoře, kterou Nizozemsko ohlásilo, na restrukturalizaci společnosti KG Holding NV (Uř. věst. L 366, s. 40)
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 2 rozhodnutí Komise 2006/939/ES ze dne 19. července 2006 o státní podpoře, kterou Nizozemsko ohlásilo, na restrukturalizaci společnosti KG Holding NV se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloby zamítají.
 3)
 Jan Rudolf Maas, ve svém postavení jako insolvenční správce společnosti KG Holding NV, ponese vlastní náklady řízení ve věci T-81/07.
 4)
 Jan Rudolf Maas a Cornelis van den Bergh, ve svém postavení jako insolvenční správci společnosti Kliq BV, ponesou vlastní náklady řízení ve věci T-82/07.
 5)
 Jean Leon Marcel Groenewegen, ve svém postavení jako insolvenční správce společnosti Kliq Reïntegratie, ponese vlastní náklady řízení ve věci T-83/07 a nahradí náklady řízení vynaložené ve věci T-83/07 Komisí.
 6)
 Komise ponese vlastní náklady řízení ve věcech T-81/07 a T-82/07.
 (1) Úř. věst. C 117, 29.5.2007.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/23
 Žaloba podaná dne 4. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-307/07)
 (2007/C 199/37)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: H. Støvlbæk a P. Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že neuznala diplomy, které umožňují výkon povolání farmaceut-biolog, pokud jde o toto povolání, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 89/48/EHS (1);
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise se domnívá, že odborná činnost farmaceuta-biologa je regulovaným povoláním, na které se vztahuje směrnice 89/48. Portugalský provádějící zákon omezuje regulovaná povolání na povolání uvedená v seznamu. Vzhledem k tomu, že povolání farmaceuta-biologa není uvedeno v tomto seznamu, Portugalský stát neprovedl v plném rozsahu směrnici 89/48.
 (1) Směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337).


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/33
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 29. června 2006 – Chassagne v. Komise
 (Věc F-11/05) (1)
 (Úředníci - Odměna - Roční cestovní výdaje - Ustanovení použitelná před 1. květnem 2004 na úředníky, kteří pocházejí z francouzského zámořského departementu - Zjevná nepřípustnost)
 (2006/C 190/62)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Olivier Chassagne (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a Y. Minatchy, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí Komise Evropských společenství odmítajícího žalobci uplatnit ustanovení čl. 8 odst. 1 až 3 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství týkající se způsobů náhrady ročních cestovních výdajů v jejich znění uplatnitelném před 1. květnem 2004, a jednak náhrada škody, o které má žalobce za to, že mu vznikla v důsledku tohoto odmítnutí
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se jako zjevně nepřípustná odmítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 115, 14.5.2005 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-123/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/12
 Žaloba podaná dne 26. dubna 2004 Gerasimosem Potamianosem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-160/04)
 (2004/C 168/23)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 26. dubna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Gerasimosem Potamianosem, s bydlištěm v Grimbergenu (Belgie), zastoupeným. Sebastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat smlouvy o neprodloužení smlouvy dočasného zaměstnance žalobci;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Žalobce napadá zamítnutí orgánu oprávněného uzavírat smlouvy prodloužit jeho smlouvu dočasného zaměstnance.
 V tomto ohledu je upřesněno, že napadené rozhodnutí se zakládá výlučně na postupu v oblasti omezení plnění nestálých zaměstnanců v platnosti v GŘ VÝZKUM, jenž způsobuje vyloučení z náboru pracovníků všechny zaměstnance, jejichž počet odsloužených let ve službě Komise je delší než šest let s tím, že počet odsloužených let je vyšší než ten ostatních zaměstnanců připuštěných ke spolupráci.
 Podle žalobce je toto omezení v rozporu s první větou čl. 12 prvním pododstavcem pracovního řádu ostatních zaměstnanců, která stanoví jako cíl veškerého náboru pracovníků zajistit orgánu spolupráci dočasných zaměstnanců, kteří mají nejvyšší kvality kompetentnosti, výkonnosti a bezúhonnosti. Je rovněž v rozporu s rozhodnutím GŘ PERS povolit prodloužení smluv dočasných zaměstnanců 2b (provozní rozpočet) nebo 2d (rozpočet na výzkum) na krátkou dobu až do 30. dubna 2004.
 Na podporu svých tvrzení žalobce mimoto uplatňuje porušení zásady zákazu diskriminace, jakož i existenci zneužití pravomoci v daném případě.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/38
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 19. července 2016 – Stips v. Komise
 (Věc F-131/15) (1)
 („Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec placený z prostředků na výzkum a investice - Článek 2 písm. d) PŘOZ - Smlouva na dobu neurčitou - Přeřazení do vyšší platové třídy - Přeřazování v roce 2013 - Ukončení přeřazování po 1. lednu 2014 - Vstup nařízení č. 1023/2013 v platnost - Podmínky přístupu do platové třídy AD 13 - Obdobné uplatnění článku 45 odst. 1 a přílohy I oddílu A bodu 1 služebního řádu - Odmítnutí přeřazení dočasného zaměstnance zařazeného do platové třídy AD 12 - Nárok na přeřazení - Zásady právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti - Právo na řádnou správu“)
 (2016/C 364/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Adolf Stips (Besozzo, Itálie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise nepřeřadit žalobce do platové třídy AD13 v rámci přeřazování v roce 2013.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 21. ledna 2015, kterým Evropská komise nepřeřadila Adolfa Stipse do platové třídy AD 13 v rámci přeřazování v roce 2013, se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené A. Stipsem.
 (1) Úř. věst. C 414, 14. 12. 2015, s. 45.


text:
 2.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad — Bulharsko) — Enel Maritsa Iztok 3 AD v. Direktor „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ NAP
 (Věc C-107/10) (1)
 (Předběžná otázka - DPH - Směrnice 77/388/ES a 2006/112/ES - Náhrada - Lhůta - Úroky - Vyrovnání - Zásady daňové neutrality a proporcionality - Ochrana legitimního očekávání)
 2011/C 194/06
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofia-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Enel Maritsa Iztok 3 AD
 Žalovaný: Direktor „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“ NAP
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Sofia-grad — Výklad čl. 18 odst. 4 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) a čl. 183 prvního pododstavce směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Závazná lhůta pro vrácení přeplatku DPH, od jejíhož uplynutí se provede výpočet úroků dlužných osobě povinné k dani — Změna vnitrostátních právních předpisů v průběhu takového výpočtu stanovící, že v případě daňové kontroly se tento výpočet uskuteční od dne vydání daňového výměru, kterým se ukončuje daňová kontrola — Přiměřená lhůta — Možnost vrátit přeplatek DPH započtením částky, která se má vrátit, do daňových plateb, které má uhradit osoba povinná k dani — Zásady daňové neutrality a proporcionality.
 Výrok
 1)
 Článek 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2006/138/ES ze dne 19. prosince 2006, ve spojení se zásadou ochrany legitimního očekávání, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která se zpětnou účinností upravuje prodloužení lhůty, ve které musí dojít k vrácení nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty, pokud tato právní úprava zbavuje osobu povinnou k dani nároku na úroky z prodlení z částky, jež mu musí být vrácena, který měla před vstupem této změny v platnost.
 2)
 Článek 183 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2006/138, posuzovaný z hlediska zásady daňové neutrality, musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví, že se obecná lhůta pro vrácení nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty, po jejímž uplynutí vzniká nárok na úroky z prodlení z částky, která musí být vrácena, v případě zahájení řízení o daňové kontrole prodlužuje, přičemž toto prodloužení má za následek, že na uvedené úroky vzniká nárok až po datu skončení této daňové kontroly, přestože byl tento nadměrný odpočet již převeden během tří zdaňovacích období následujících po zdaňovacím období, kdy k tomuto nadměrnému odpočtu došlo. S uvedeným ustanovením není naopak v rozporu to, že je tato obecná lhůta stanovena na 45 dnů.
 3)
 Článek 183 směrnice 2006/112, ve znění směrnice 2006/138, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vrácení nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty bylo provedeno prostřednictvím započtení.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 26. ledna 2006
 ve věci C-533/03: Komise Evropských společenství proti Radě Evropské unie (1)
 (Nařízení (ES) č. 1798/2003 - Směrnice 2003/93/ES - Volba právního základu)
 (2006/C 86/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-533/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES podaná dne 19. prosince 2003Komisí Evropských společenství, (zmocněnec: R. Lyal) proti Radě Evropské unie (zmocněnkyně: A.-M. Colaert a E. Karlsson), podporované Irskem (zmocněnec: D. O'Hagan, ve spolupráci s A. Collinsem, SC), Portugalskou republikou (zmocněnec: L. Fernandes), Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska (zmocněnkyně: R. Caudwell, ve spolupráci s D. Wyattem, QC), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda, R. Schintgen (zpravodaj), R. Silva de Lapuerta, P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 26. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Irsko, Portugalská republika, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/8
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 30. dubna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca – Španělsko) – Barclays Bank SA v. Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera
 (Věc C-280/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Třináctý bod odůvodnění - Článek 1 odst. 2 - Spotřebitelské smlouvy - Smlouva o hypotečním úvěru - Řízení o výkonu rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou - Vnitrostátní právní a správní předpisy - Smluvní rovnováha“)
 2014/C 194/09
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia no 4 de Palma de Mallorca
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Barclays Bank SA
 Odpůrci: Sara Sánchez García, Alejandro Chacón Barrera
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Juzgado de Primera Instancia de Palma de Mallorca – Výklad směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [o zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288) – Ochrana spotřebitelů v oblasti hypotečních úvěrů – Smluvní rovnováha – Zásada ochrany spotřebitele – Vnitrostátní civilněprocesní právní úprava použitelná na řízení o výkon rozhodnutí týkajícího se nemovitosti zatížené hypotékou
 Výrok
 Směrnici Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách a zásady unijního práva týkající se ochrany spotřebitele a rovnováhy smluvních stran je třeba vykládat v tom smyslu, že z jejich působnosti jsou vyloučeny takové právní a správní předpisy členského státu, jako jsou předpisy dotčené ve věci v původním řízení, neexistuje-li smluvní ustanovení pozměňující dosah či působnost těchto předpisů.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/39
 Žaloba podaná dne 6. února 2007 – ThyssenKrupp Stainless v. Komise
 (Věc T-24/07)
 (2007/C 82/88)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ThyssenKrupp Stainless AG (Duisburg, Německo) (zástupci: M. Klusmann a S. Thomas, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 podpůrně zrušit výrok v bodě 2;
 —
 dále podpůrně přiměřeně snížit výši pokuty uložené žalobkyni v napadeném rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2006) 6765 konečné ze dne 20. prosince 2006 ve věci COMP/39.234 – příplatek za legování, nové rozhodnutí). V napadeném rozhodnutí, které se týká obnovy řízení IV/35.814 – příplatek za legování, byla žalobkyni uložena pokuta za to, že Thyssen Stahl GmbH (dříve Thyssen Stahl AG) porušila čl. 65 odst. 1 ESUO tím, že změnila a používala ve vzájemné shodě referenční hodnoty výpočtového vzorce příplatku za legování.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje deset žalobních důvodů:
 —
 porušení zásady nulla poena sine lege, protože z důvodu neexistence přechodných ustanovení neexistovalo žádné oprávnění Komise ke zpětnému použití ESUO, jejíž platnost skončila v roce 2002;
 —
 protiprávní použití nařízení (ES) č. 1/2003 (1), protože toto opravňuje jen k použití článků 81 a 82 ES, ne ale k použití ESUO;
 —
 porušení zásady res iudicata, protože Soudní dvůr již v této věci pravomocně rozhodl, že žalobkyně hmotněprávně neodpovídá za protiprávní jednání Thyssen Stahl AG, které je jí v napadeném rozhodnutí znovu vytýkáno;
 —
 nedostatek odpovědnosti žalobkyně na základě soukromého prohlášení o převzetí odpovědnosti, protože toto je nanejvýše deklaratorní;
 —
 porušení zásady právní jistoty z důvodu neurčitosti použitého sankčního základu a z důvodu neurčitosti přičtení odpovědnosti;
 —
 porušení zásady ne bis in idem, protože žalobkyni již byla kvůli totožnému skutkovému stavu uložena v prvním řízení – pravomocně potvrzeném Soudním dvorem – pokuta;
 —
 došlo k promlčení protiprávního jednání;
 —
 porušení práva nahlédnout do spisu;
 —
 porušení práva být vyslechnut kvůli neúplným námitkám, jakož i
 —
 chybný výpočet pokuty vzhledem ke sdělení o spolupráci z roku 1996 (2).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1).
 (2) Sdělení Komise o neuložení nebo snížení pokut v případech kartelových dohod (Úř. věst. C 207, s. 4).


text:
 20.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 222/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2016 – Bodegas Williams & Humbert v. EUIPO – Central Hisumer (BOTANIC WILLIAMS & HUMBERT LONDON DRY GIN)
 (Věc T-193/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie BOTANIC WILLIAMS & HUMBERT LONDON DRY GIN - Starší slovní ochranná známka Evropské unie THE BOTANICALS - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 222/19)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bodegas Williams & Humbert, SA (Jerez de la Frontera, Španělsko) (zástupce: A. Gómez López, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Central Hisumer, SL (Orihuela, Španělsko) (zástupkyně: D. Garrido Jiménez, advokátka)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. února 2015 (věc R 594/2014-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Central Hisumer a Bodegas Williams & Humbert.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Bodegas Williams & Humbert, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 198, 15.6.2015.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/34
 Žaloba podaná dne 10. dubna 2012 — CHEMK a KF v. Rada
 (Věc T-169/12)
 2012/C 165/56
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO (CHEMK) (Čeljabinsk, Rusko); a Kuzněckije ferrosplavy OAO (KF) (CHEMK) (Novokuznětsk, Rusko) (zástupce: B. Evtimov, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 —
 zrušit prováděcí nařízení Rady (EU) č. 60/2012 ze dne 16. ledna 2012, kterým se ukončuje částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření vztahujících se na dovoz ferosilicia pocházejícího mimo jiné z Ruska prováděný podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 1225/2009 (Úř. věst. L 22, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři důvody.
 1)
 První žalobní důvod:
 —
 orgány porušily čl. 11 odst. 9 ve spojení s čl. 2 odst. 12 „základního nařízení“ (1) tím, že nestanovily částku dumpingového rozpětí žalobkyň. Kromě toho a alternativně se orgány dopustily nesprávného právního posouzení a v rámci svého oprávnění provést výhledové posouzení podle čl. 11 odst. 3 překročily diskreční pravomoc tím, že připustily závěry o trvalé povaze změněných okolností k zahrnutí zjištění o dumpingu, přijaly chybné závěry o pozměněném dumpingovém rozpětí v prozatímním přezkumu a rozšířily rozsah analýzy trvání dumpingu tak, že byla zahrnuta a ovlivněna zjištění o dumpingovém rozpětí. Konečně pak orgány porušily práva žalobkyň na obhajobu, pokud jde o dumping, tím, že neoznámily svůj konečný výpočet dumpingu žalobkyním.
 2)
 Druhý žalobní důvod:
 —
 orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzení, když dospěly k závěru, že úpravy nákladů u SG&A a zisků u RFAI měly být provedeny u vývozní ceny a v souvislosti s tím rozhodly, že žalobkyně a RFAI netvořily jedinou hospodářskou entitu.
 3)
 Třetí žalobní důvod:
 —
 orgány porušily čl. 11 odst. 3 třetí pododstavec a dopustily se zjevně nesprávného posouzení, když dospěly k závěru, že nedošlo k trvalé změně okolností, pokud jde o snížené dumpingové rozpětí žalobkyň.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství („základní nařízení“) (Úř. věst. L 343, s. 51).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2014 – Evropská komise v. Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), Řecká republika, Energeiaki Thessalonikis AE, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (H.E. & D.S.A.)
 (Věc C-553/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Články 82 ES a 86 odst. 1 ES - Ponechání v platnosti přednostních práv na průzkum ložisek a těžbu hnědého uhlí udělených Řeckou republikou ve prospěch veřejnoprávního podniku - Výkon uvedených práv - Konkurenční výhoda na velkoobchodních trzích s dodávkami hnědého uhlí a elektrické energie - Zachování, rozšíření nebo posílení dominantního postavení“)
 2014/C 315/08
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou a A. Antoniadis, zmocněnci, ve spolupráci s A. Oikonomou, dikigoros)
 Další účastnice řízení: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), (zástupce: P. Anestis, dikigoros), Řecká republika, (zástupci: M.-T. Marinos, P. Mylonopoulos a K. Boskovits, zmocněnci), Energeiaki Thessalonikis AE, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (H.E. & D.S.A.)
 Vedlejší účastnice podporující navrhovatelku: Mytilinaios AE, Protergia AE, Alouminion AE (zástupci: N. Korogiannakis, I. Zarzoura, D. Diakopoulos a E. Chrisafis, dikigoroi)
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie DEI v. Komise (T 169/08, EU:T:2012:448) se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Tribunálu Evropské unie, aby rozhodl o žalobních důvodech, které před ním byly vzneseny a o kterých Soudní dvůr Evropské unie nerozhodl.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 32, 2.2.2013.


text:
 20.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 372/21
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2014 – Cham a Bena Properties v. Rada
 (Věc T-597/14)
 2014/C 372/26
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cham Holding Co. SA a Bena Properties Co. SA (Damašek, Sýrie) (zástupci: E. Ruchat a C. Cornet d’Elzius, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu žalobkyň za přípustnou a opodstatněnou,
 —
 v důsledku toho uložil Evropské unii nahradit újmu související s přerušením projektu „Yasmeen Rotana“, kterou žalobkyně utrpěly ve výši 4 3 0 00 000 EUR,
 —
 nařídil jmenovat znalce za účelem určení celého rozsahu újmy, kterou žalobkyně utrpěly,
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně předkládají tři žalobní důvody, které jsou v zásadě totožné nebo podobné s důvody uvedenými v rámci věci T-592/14, Makhlouf v. Rada.