text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/18
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 9. září 2008 – MyTravel v. Komise
 (Věc T-403/05) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu - Výjimka týkající se ochrany vyšetřování a auditu - Výjimka týkající se ochrany právního poradenství - Dokumenty související s rozhodnutími Komise v oblasti spojování podniků“)
 (2008/C 272/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MyTravel Group plc (Rochdale, Lancashire, Spojené království) (zástupci: D. Pannick, QC, A. Lewis, barrister, M. Nicholson, S. Cardell a B. McKenna, solicitors)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Hellström a P. Costa de Oliveira, poté X. Lewis a P. Costa de Oliveira, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2005 [D(2005) 8461] a ze dne 12. října 2005 [D(2005) 9763], kterými se zamítá žádost žalobkyně o přístup k určitým přípravným dokumentům pro rozhodnutí Komise 2000/276/ES ze dne 22. září 1999 prohlašující spojení za neslučitelné se společným trhem a s Dohodou o EHP (věc IV/M.1524 – Airtours/First Choice) (Úř. věst. 2000, L 93, s. 1), jakož i k dokumentům vyhotoveným službami Komise v návaznosti na zrušení tohoto rozhodnutí rozsudkem Soudu ze dne 6. června 2002, Airtours v. Komise (T-342/99, Recueil, s. II-2585).
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2005 [D(2005) 8461] se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá přístup k pracovnímu dokumentu nazvanému „Zápis z jednání se členem týmu pověřeného věcí M.1524, Airtours/First Choice, ve věci Airtours, které se konalo dne 24. června 2002“.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 MyTravel Group plc ponese devět desetin vlastních nákladů řízení a nahradí devět desetin nákladů řízení vynaložených Komisí.
 4)
 Komise ponese jednu desetinu vlastních nákladů řízení a nahradí jednu desetinu nákladů řízení vynaložených společností MyTravel Group plc.
 (1) Úř. věst. C 10, 14.1.2006.


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/25
 Žaloba podaná dne 10. května 2010 — Monster Cable Products v. OHIM — Live Nation (Music) UK Ltd (MONSTER ROCK)
 (Věc T-216/10)
 2010/C 195/39
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Monster Cable Products, Inc. (Brisbane, USA) (zástupci: O. Günzel a W. von der Osten-Sacken, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Live Nation (Music) UK Ltd (Londýn, Spojené království)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 24. února 2010 ve věci R 216/2009-1 v rozsahu, v němž bylo zamítnuto odvolání;
 —
 zamítnout námitku č. B 754335 proti přihlášce ochranné známky Společenství č. 3333804 „Monster Rock“ jako celek; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „MONSTER ROCK“ pro výrobky zařazené do třídy 9
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka Spojeného království „MONSTERS OF ROCK“ pro výrobky zařazené do třídy 16 zapsaná pod č. 1313176; slovní ochranná známka Spojeného království „MONSTERS OF ROCK“ pro výrobky zařazené do třídy 25 zapsaná pod č. 1313177; slovní ochranná známka Spojeného království „MONSTERS OF ROCK“ pro výrobky zařazené do třídy 26 zapsaná pod č. 1313178; slovní ochranná známka Spojeného království „MONSTERS OF ROCK“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 9, 16, 25, 41 a 43 zapsaná pod č. 2299141; ochranná známka „MONSTERS OF ROCK“ všeobecně známá (ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy) v 15 starých členských státech; nezapssaná ochranná známka „MONSTERS OF ROCK“ užívaná v obchodním styku v 15 starých členských státech; obchodní firma „MONSTERS OF ROCK“ užívaná v obchodním styku v 15 starých členských státech
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Potvrdilo námitku ve vztahu ke všem sporným výrobkům a zamítlo přihlášku jako celek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, protože odvolací senát: i) nesprávně posoudil totožnost/podobnost výrobků, ii) nevzal v úvahu rozdíly mezi ochrannými známkami, a to zejména jejich koncepční rozdíly a iii) nepodařilo se mu zjistit rozsah ochrany staršího označení

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – S v. Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel v. G
 (Věc C-457/12) (1)
 („Článek 20 SFEU, čl. 21 odst. 1 SFEU a článek 45 SFEU - Směrnice 2004/38/ES - Právo volného pohybu a pobytu na území členských států - Oprávněné osoby - Právo státního příslušníka třetího státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, pobývat v členském státě, jehož je tento občan státním příslušníkem - Občan Unie mající bydliště v členském státě, jehož je státním příslušníkem - Pracovní činnosti - Pravidelné cesty do jiného členského státu“)
 2014/C 135/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: S, Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel
 Žalovaní: Minister voor Immigratie, Integratie en Asiel, G
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Raad van State – Nizozemsko – Výklad článků 20, 21, 45 a 56 SFEU a čl. 3 odst. 1, článku 6 a čl. 7 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77) – Osoby, které požívají právo volného pohybu a pobytu na území členských států – Státní příslušník třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Unie pobývajícího ve svém členském státě původu a pracujícího v jiném členském státě pro zaměstnavatele usazeného v tomto jiném členském státě – Státní příslušník třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Unie, jenž pobývá a pracuje ve svém členském státě původu, v rámci své práce ale často dojíždí do jiného členského státu.
 Výrok
 Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát zamítl právo pobytu státnímu příslušníkovi třetího státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, má-li uvedený občan státní příslušnost uvedeného členského státu a své bydliště v tomto členském státě, avšak v rámci svých pracovních činností se pravidelně vydává do jiného členského státu.
 Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že přiznává rodinnému příslušníkovi občana Unie, který je státním příslušníkem třetího státu, odvozené právo pobytu v členském státě, jehož je tento občan státním příslušníkem, má-li uvedený občan bydliště v tomto členském státě, avšak pravidelně se vydává do jiného členského státu jako pracovník ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud by odmítnutí uznání takovéhoto práva pobytu mělo odrazující účinek na skutečný výkon práv, která pro dotčeného pracovníka vyplývají z článku 45 SFEU, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 26, 26. 1. 2013


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. června 2014 – Nike International v. OHIM – Muñoz Molina (R 10)
 (Věc T-137/09) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství R 10 - Starší nezapsaná národní slovní ochranná známka R 10 - Postoupení národní ochranné známky - Důkaz o držbě starší ochranné známky“)
 2014/C 282/31
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nike International Ltd (Beaverton, Oregon, Spojené státy) (zástupce: M. de Justo Bailey, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Aurelio Muñoz Molina (Petrer, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. ledna 2009 (věc R 551/2008-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností DL Sports & Marketing Ltda a Aureliem Muñoz Molinou.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Nike International Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) v řízeních před Soudním dvorem a před Tribunálem.
 (1) Úř. věst. C 129, 6.6.2009.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/8
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 21. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Belgie) – Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) a Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15) v. Vlaams Gewest
 (Spojené věci C-387/15 a C-388/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť - Zvláštní oblasti ochrany - Lokalita Natura 2000 ‚Ústí řek Šeldy a Durme od nizozemské hranice až po Gent‘ - Rozvoj přístavní oblasti - Posouzení důsledků plánu nebo projektu pro chráněnou lokalitu - Vznik negativních důsledků - Předcházející, avšak ještě nedokončený rozvoj území rovnocenného typu se zničenou částí - Dokončení po posouzení - Článek 6 odst. 3 a 4“)
 (2016/C 343/11)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Hilde Orleans, Rudi Van Buel, Marina Apers (C-387/15) a Denis Malcorps, Myriam Rijssens, Guido Van De Walle (C-388/15)
 Žalovaný: Vlaams Gewest
 za účasti: Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen
 Výrok
 Článek 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin musí být vykládán v tom smyslu, že opatření, jež jsou součástí plánu nebo projektu, který přímo nesouvisí s lokalitou významnou pro Společenství nebo není pro péči o ni nezbytný a před vznikem negativních důsledků na typ přírodního stanoviště vyskytující se v této lokalitě předvídá do budoucna rozvoj areálu tohoto typu stanoviště, který však má být dokončen až po posouzení významu případných nepříznivých účinků na celistvost uvedené lokality, nemohou být zohledněna při tomto posouzení. Takováto opatření lze případně kvalifikovat jako „kompenzační opatření“ ve smyslu odstavce 4 tohoto článku pouze tehdy, pokud jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/11
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Paul Chevassus-Marche v. Groupe Danone, Société Kro beer brands SA (BKSA), Société Evian eaux minérales d'Evian SA (SAEME)
 (Věc C-19/07) (1)
 (Sbližování právních předpisů - Směrnice 86/653/EHS - Nezávislí obchodní zástupci - Nárok na provizi zástupce, kterému je svěřena určitá územní oblast - Obchody uzavřené bez účasti zmocnitele)
 (2008/C 64/16)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Paul Chevassus-Marche
 Žalované: Groupe Danone, Société Kro beer brands SA (BKSA), Société Evian eaux minérales d'Evian SA (SAEME)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Soudní dvůr de cassation – Výklad čl. 7 odst. 2 směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 2007 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců (Úř. věst. L 382, s. 17; Zvl. vyd. 06/01, s. 177) – Ukončení smlouvy o obchodním zastoupení – Provize, jež náleží obchodnímu zástupci, kterému je svěřena určitá územní oblast nebo skupina určitých zákazníků – Existence nároku na tuto provizi bez přímé nebo nepřímé kontroly zmocnitele nad obchody mezi třetí osobou a zákazníkem patřícím do územní oblasti svěřené obchodnímu zástupci
 Výrok
 První odrážka čl. 7 odst. 2 směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců musí být vykládána v tom smyslu, že obchodní zástupce, kterému je svěřena určitá územní oblast, nemá nárok na provizi z obchodů, které uzavřeli zákazníci patřící do této oblasti s třetí osobou, pokud se na nich přímo nebo nepřímo neúčastnil zmocnitel.
 (1) Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/15
 Žaloba podaná dne 7. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-503/04)
 (2005/C 45/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 7. prosince 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Bernhardem Schimou, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
 1)
 Spolková republika Německo tím, že nepřijala opatření vyplývající z rozsudku Soudního dvora Evropských společenství ze dne 10. dubna 2003 ve spojených věcech C-20/01 a C-28/01, Komise v. Německo (1) týkajícího se zadání smlouvy o odvádění odpadních vod obcí Bockhorn a smlouvy o svozu odpadu městem Braunschweig, nesplnila své povinnosti vyplývající z čl. 228 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství.
 2)
 Spolková republika Německo se odsuzuje, aby Komisi zaplatila na účet vlastních zdrojů Evropského společenství denní penále
 ve výši 31 680 EUR za den prodlení s přijetím opatření, která jsou nezbytná pro vyhovění výše uvedenému rozsudku ohledně zadání smlouvy o odvádění odpadních vod obcí Bockhorn, a
 ve výši 126 720 EUR za den prodlení s přijetím opatření, která jsou nezbytná pro vyhovění výše uvedenému rozsudku ohledně zadání smlouvy o svozu odpadu městem Braunschweig,
 a to ode dne vyhlášení tohoto rozsudku do přijetí opatření.
 3)
 Spolková republika Německo ponese náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 10. dubna 2003 rozhodl:
 —
 Spolková republika Německo tím, že smlouva o odvádění odpadních vod obce Bockhorn (Německo) nebyla vypsána a výsledek zadávacího řízení nebyl oznámen v Doplňku k Úřednímu věstníku Evropských společenství, nesplnila při zadávání veřejné zakázky na služby své povinnosti vyplývající z článku 8 ve spojení s čl. 15 odst. 2 a čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby.
 —
 Spolková republika Německo tím, že město Braunschweig (Německo) zadalo smlouvu o svozu odpadu ve vyjednávacím řízení bez předchozího vyhlášení zakázky, ačkoli nebyly dány podmínky uvedeného čl. 11 odst. 3 pro přímé zadání zakázky bez jejího vyhlášení ve Společenství, nesplnila při zadávání veřejné zakázky na služby své povinnosti vyplývající z článku 8 a čl. 11 odst. 3 písm. b) směrnice 92/50.
 Komise se domnívá, že splnění povinností, které z tohoto rozsudku a z článku 228 ES pro Spolkovou republiku Německo vyplývají, s sebou nese ukončení smluv, při jejichž uzavření bylo porušeno právo zadávání zakázek.
 Opatření sdělená Spolkovou republikou Německo, jimiž má být odstraněno porušení Smlouvy zjištěné Soudním dvorem, se naproti tomu jeví jako nedostatečná.
 V případě, že Spolková republika Německo nepřijme před vydáním navrhovaného rozsudku nezbytná opatření, jimiž má být odstraněno zjištěné porušení Smlouvy, navrhuje Komise uložení denního penále vypočteného v souladu se zásadami, jimiž se doposud řídila.
 (1) Dosud nezveřejněn.


text:
 9.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tartu Ringkonnakohus (Estonsko) dne 5. prosince 2012 — MTÜ Liivimaa Lihaveis v. Eesti-Läti programmi 2007-2013 Seirekomitee
 (Věc C-562/12)
 2013/C 38/18
 Jednací jazyk: estonština
 Předkládající soud
 Tartu Ringkonnakohus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně a navrhovatelka: MTÜ Liivimaa Lihaveis
 Žalovaný a odpůrce: Eesti-Läti programmi 2007-2013 Seirekomitee [monitorovací výbor pro estonsko-lotyšský program 2007–2013]
 Další účastník řízení: Eesti Vabariigi Siseministeerium [ministerstvo vnitra Estonské republiky]
 Předběžné otázky
 a)
 Je jednací řád monitorovacího výboru zřízeného společně dvěma členskými státy — jakož i průvodce programem, vydaný monitorovacím výborem pro estonsko-lotyšský program 2007-2003 —, který stanoví, že rozhodnutí monitorovacího výboru nelze napadnout u žádného soudu (bod 6.6 odst. 4 průvodce programem: „The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.“), slučitelný s čl. 63 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (1) ve spojení s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie?
 b)
 Pokud musí být otázka pod písm. a) zodpovězena záporně: Je nutné čl. 267 odst. 1 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že bod 6.6 odst. 4 průvodce programem, vydaného monitorovacím výborem pro estonsko-lotyšský program 2007-2013, je aktem přijatým orgánem, institucí nebo jiným subjektem Unie, který je nutné prohlásit za neplatný?
 c)
 Pokud musí být otázka pod písm. a) zodpovězena záporně: Je nutné čl. 263 odst. 1 druhou větu ve spojení s čl. 256 odst. 1 a článkem 274 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že pro rozhodnutí o žalobách proti rozhodnutím monitorovacího výboru pro estonsko-lotyšský program 2007-2013 je příslušný soud Evropské unie nebo soud příslušný podle vnitrostátního práva?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 18. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance d'Orléans – Francie) – CA Consumer Finance v. Ingrid Bakkaus, Charline Bonato, rozená Savary, Florian Bonato
 (Věc C-449/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Ochrana spotřebitele - Spotřebitelský úvěr - Směrnice 2008/48/ES - Předsmluvní informační povinnost - Povinnost provést kontrolu úvěruschopnosti dlužníka - Důkazní břemeno - Způsoby dokazování“)
 (2015/C 065/13)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal d'instance d'Orléans
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: CA Consumer Finance
 Žalovaní: Ingrid Bakkaus, Charline Bonato, rozená Savary, Florian Bonato
 Výrok
 1)
 Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS musí být vykládána v tom smyslu, že:
 —
 zaprvé brání vnitrostátní právní úpravě, podle které břemeno důkazu o nesplnění povinností stanovených v článcích 5 a 8 směrnice 2008/48 nese spotřebitel, a
 —
 zadruhé brání tomu, aby byl soud na základě standardní doložky nucen na spotřebitele pohlížet tak, že uznal úplné a řádné splnění předsmluvních povinností poskytovatele úvěru, neboť tato doložka vede k obrácení důkazního břemene v otázce splnění uvedených povinností, čímž může být narušena účinnost práv přiznaných směrnicí 2008/48.
 2)
 Článek 8 odst. 1 směrnice 2008/48 musí být vykládán zaprvé v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo posouzení úvěruschopnosti spotřebitele provedeno jen na základě informací uvedených spotřebitelem, za podmínky, že tyto informace budou dostatečné a že jeho pouhá prohlášení budou podepřena doklady, a zadruhé, že neukládá poskytovateli úvěru povinnost provádět systematicky kontrolu informací poskytnutých spotřebitelem.
 3)
 Článek 5 odst. 6 směrnice 2008/48 musí být vykládán v tom smyslu, že sice nebrání tomu, aby poskytovatel úvěru poskytl spotřebiteli náležitá vysvětlení před posouzením jeho finanční situace a potřeb, může se však ukázat, že na základě posouzení úvěruschopnosti spotřebitele bude nezbytné upravit poskytnutá náležitá vysvětlení, která musí být spotřebiteli poskytnuta v dostatečném předstihu před podpisem úvěrové smlouvy, přičemž ale nemusí být vyhotovován zvláštní dokument.
 (1) Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


text:
 22.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 25. dubna 2013 — K Oy
 (Věc C-219/13)
 2013/C 178/12
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: K Oy
 Účastníci řízení: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö, Valtiovarainministeriö
 Předběžná otázka
 Brání čl. 98 odst. 2 první pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES (1) o společném systému daně z přidané hodnoty a příloha III bod 6 této směrnice, ve znění směrnice 2009/47/ES (2), s ohledem na zásadu daňové neutrality, vnitrostátní právní úpravě, podle níž je na tištěné knihy uplatňována snížená sazba daně z přidané hodnoty, zatímco na knihy, které jsou uloženy na jiných fyzických nosičích, jako jsou CD nebo CD-ROM nebo USB klíče, je uplatňována základní sazba daně?
 Je pro zodpovězení výše uvedené otázky podstatné,
 —
 zda je kniha určena ke čtení nebo k poslechu (audiokniha),
 —
 zda v případě knihy nebo audioknihy uložené na CD nebo CD ROM, USB klíči nebo obdobném jiném fyzickém nosiči existuje tištěná kniha téhož obsahu,
 —
 že v případě knihy uložené na jiném fyzickém nosiči než na papíře je možné využít technických vlastností tohoto nosiče, jako například vyhledávacích funkcí?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.
 (2) Směrnice Rady 2009/47/ES ze dne 5. května 2009, kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o snížené sazby daně z přidané hodnoty, Úř. věst. L 116, s. 18.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/39
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 13. července 2015 – Cepsa Quimica, S.A. v. Administración del Estado
 (Věc C-371/15)
 (2015/C 311/43)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Cepsa Quimica, S.A.
 Žalovaná: Administración del Estado
 Předběžné otázky
 1)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU (1) v rozporu s článkem 296 Smlouvy o fungování Evropské unie a s článkem 41 Listiny základních práv (2), v rozsahu, v němž byl opravný koeficient stanovený prostřednictvím mechanismu, který v rozporu s povinností uvést odůvodnění neumožňuje provozovatelům dotčených zařízení seznámit se s údaji, výpočty a kritérií zohledněnými při jeho přijímání?
 2)
 Je rozhodnutí 2013/448/EU, které konkretizuje a určuje maximální množství emisí průmyslového odvětví a opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, jež jsou upraveny v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES (3) a v článku 15 rozhodnutí 2011/278/EU (4), v rozporu s čl. 10a odst. 1 a čl. 23 odst. 3 uvedené směrnice z roku 2003, jelikož nebylo přijato regulativním postupem s kontrolou, který upravovalo rozhodnutí 1999/468/ES (5)?
 3)
 S ohledem na skutečnost, že rozhodnutí 2013/448/EU nebo článek 15 rozhodnutí 2011/278/EU vytvářejí asymetrii mezi
 —
 základem pro výpočet upraveným v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) [směrnice 2003/87/ES], jelikož do těchto základů nezahrnují emise z výroby elektřiny související se spalováním odpadních plynů a z kombinované výroby tepla, které se uskutečňují v zařízeních zařazených do přílohy I uvedené směrnice a
 —
 kritérií stanovenými v čl. 10a odst. 1 a 4 uvedené směrnice pro bezplatné přidělování povolenek na emise, které tuto kategorii zahrnují,
 a)
 je rozhodnutí 2013/448/EU nebo článek 15 rozhodnutí 2011/278/EU v rozporu s čl. 10a odst. 5 ve spojení s čl. 3 písm. u) a třetím pododstavcem in fine uvedeného čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/78/ES, jestliže je v nich uvedeno, že emise vyprodukované při spalování odpadních plynů a nebo při výrobě tepla v zařízeních, ve kterých se vyrábí elektřina a jež jsou zařazeny do přílohy I uvedené směrnice, jsou v každém případě pro účely stanovení maximální hranice emisí pro průmyslové odvětví emisemi „výrobců elektřiny“, a proto jsou vyloučeny z tohoto výpočtu?
 b)
 Je i v případě záporné odpovědi na předchozí otázku rozhodnutí 2013/448/EU nebo článek 15 rozhodnutí 2011/278/EU v rozporu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nebo s cíli této směrnice, jestliže vylučují ze základu pro výpočet maximální hranice průmyslových emisí, kterou upravuje uvedené ustanovení, emise z výroby elektřiny na základě odpadních plynů a z kombinované výroby tepla vyprodukované v zařízeních zařazených do přílohy I uvedené směrnice, kterým však lze přidělit bezplatné povolenky na emise v souladu s čl. 10a odst. 1 až 4 téže směrnice?
 4)
 Je rozhodnutí Komise [2013/448/EU], a případně rozhodnutí 2011/278/EU, kterým se provádí uvedené rozhodnutí, v rozporu s čl. 10a [odst.] 12 směrnice, tím, že rozšiřuje opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví na odvětví vymezená v rozhodnutí Komise 2010/2/EU (6) (v současnosti rozhodnutí 2014/746/EU) (7), která jsou vystavena závažnému riziku úniku uhlíku, a v důsledku toho snižuje počet bezplatně přidělených povolenek na emise?
 5)
 Je rozhodnutí [2013/448/EU] v rozporu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES v rozsahu, v němž Evropská komise při určování ověřených emisí vyprodukovaných v období 2005-2007, jež jsou uvedeny v písm. a) b) uvedeného podstavce,
 a)
 nezohlednila emise, které nebyly uvedeny v nezávislém protokolu transakcí Společenství, i když se jednalo o emise, jejichž registrace nebyla v posuzovaném období povinná,
 b)
 pokud to bylo možné, získala relevantní údaje z ověřených emisí v letech následujících po roce 2008 tak, že uplatnila koeficient 1,74 % opačným směrem,
 c)
 vyloučila všechny emise ze zařízení, jejichž provoz byl ukončen před 30. červnem 2011?
 (1) Rozhodnutí Komise 2013/448/EU ze dne 5. září 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
 Úř. věst. L 240, s. 27.
 (2) Úř. věst. 2000, C 364, s. 1.
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES
 Úř. věst. L 275, s. 32; Zvl. vyd. 15/07, s. 631.
 (4) Rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice 2003/87/ES
 Úř. věst. L 130, s. 1.
 (5) Rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi
 Úř. věst. L 184, s. 23; Zvl. vyd. 01/03, s. 124
 (6) Rozhodnutí Komise 2010/2/EU ze dne 24. prosince 2009, kterým se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES sestavuje seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku
 Úř. věst. L 1, s. 10.
 (7) Úř. věst. L 308, s. 114


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/41
 Žaloba podaná dne 1. prosince 2016 – Deichmann v. EUIPO – Vans (V)
 (Věc T-848/16)
 (2017/C 038/55)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deichmann SE (Essen, Německo) (zástupkyně: C. Onken, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vans, Inc. (Cypress, Kalifornie Spojené státy americké)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (vyobrazení „V“) – přihláška č. 10 345 403
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. září 2016, ve věci R 2129-2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 151 odst. 2 nařízení o ochranné známce (NOZ) ve spojení s pravidlem 19 odst. 2 písm. a) nařízení č. 2868/95;
 —
 Porušení pravidla 19 odst. 2 písm. a) bod ii), odst. 3 a pravidla 20 odst. 1 nařízení č. 2868/95;
 —
 Porušení zásady právní jistoty, zásady řádné správy, rovného zacházení a zákazu zpětné působnosti.


text:
 12.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 337/33
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2015 – Othman v. Rada
 (Věc T-464/15)
 (2015/C 337/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Razan Othman (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu žalobkyně za přípustnou a opodstatněnou,
 —
 v důsledku toho zrušil rozhodnutí (SZBP) 2015/837 ze dne 28. května 2015 a další akty k jeho provedení v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně,
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody, které jsou v podstatě totožné nebo podobné jako žalobní důvody uplatněné v rámci věci T-432/11, Makhlouf v. Rada (1).
 (1) Úř. věst. C 290, s. 13.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. listopadu 2013 Galp Energia España, SA, Petróleos de Portual (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve věci T-462/07, Galp Energia España, SA, Petróleos de Portual (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA v. Evropská komise
 (Věc C-603/13 P)
 2014/C 24/23
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Galp Energia España, SA, Petróleos de Portual (Petrogal), SA, Galp Energia, SGPS, SA (zástupci: M. Slotboom, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek v souladu s jejich návrhovými žádáními a/nebo zrušil články 1, 2 a 3 rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týkají navrhovatelek, a/nebo zrušil článek 2 rozhodnutí v rozsahu, v jakém byla navrhovatelkám uložena pokuta, nebo aby snížil pokutu uloženou navrhovatelkám v článku 2 rozhodnutí,
 —
 zrušil rozsudek a vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí ve věci samé, spolu k pokyny ohledně rozhodnutí;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelky tvrdí, že napadený rozsudek má být zrušen z následujících důvodů:
 Tribunál nesprávně uplatnil čl. 81 odst. 1 ES, zkreslil důkazy, nedodržel procesní pravidla týkající se posouzení důkazů a porušil obecnou zásadu presumpce neviny zaručenou článkem 48 Listiny základních práv, když určil, že nelze mít za to, že Komise protiprávně rozhodla, že účastníci řízení se účastnili koordinace cen „do roku 2002“. Nadto Tribunál toto rozhodnutí dostatečně neodůvodnil.
 Tribunál nesprávně uplatnil čl. 81 odst. 1 ES, zkreslil důkazy, nedodržel procesní pravidla týkající se posouzení důkazů a porušil zásadu „ne ultra petita“, právo na řádný proces a právo na obhajobu (právo být slyšen), když rozhodl, že účastníci řízení odpovídají za režim kontroly a kompenzací a proto není třeba měnit výši pokuty.
 Tribunál porušil základní právo účastníků řízení, aby věc byla rozhodnuta v přiměřené lhůtě.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/53
 Žaloba podaná dne 9. března 2007 – Icuna.Com v. Parlament
 (Věc T-71/07)
 (2007/C 95/107)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Icuna.Com SCRL (Braine-le-Château, Belgie) (zástupci: J. Windey a P. de Bandt, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 31. ledna 2006, kterým se zrušuje nabídkové řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003 týkající se položky 2;
 —
 určit mimosmluvní odpovědnost Společenství a uložit Evropskému parlamentu, aby žalobkyni v plné výši nahradil škodu, která jí byla způsobena napadeným rozhodnutím, a ustanovit znalce k vyčíslení této škody;
 —
 v každém případě uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutím ze dne 1. prosince 2006 Evropský parlament odmítl nabídku, kterou žalobkyně podala v rámci nabídkového řízení EP/DGINFO/WEBTV/2006/0003, položka 2: obsah vysílání pro vytvoření webového televizního kanálu Evropského parlamentu (1), a uzavřel smlouvou s jiným uchazečem. Toto rozhodnutí bylo předmětem žaloby na zrušení podané žalobkyní k Soudu dne 19. prosince 2006 (2). V rámci řízení o předběžném opatření předseda Soudu prozatímně rozhodl pro případ, že Parlament již uzavřel smlouvu na základě rozhodnutí ze dne 1. prosince 2006, o odložení účinků smlouvy. Následně po jednání konaném v rámci řízení o předběžném opatření Parlament přijal napadené rozhodnutí s datem 31. ledna 2007, kterým zrušil dotčené nabídkové řízení týkající se položky 2.
 Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí dva žalobní důvody. První důvod vychází z protiprávnosti napadeného rozhodnutí z důvodu nedostatku pravomoci jeho autora a porušení článku 110 finančního nařízení (3). Žalobkyně tvrdí, že neexistuje ustanovení práva Společenství, které by osobám se schvalovací pravomocí umožňovalo zrušit přidělení zakázky poté, co byla podepsána smlouva s úspěšným uchazečem. Dále uplatňuje, že i za předpokladu, že by žalovaný měl pravomoc k přijetí napadeného rozhodnutí na základě článku 110 finančního nařízení, nedovoluje mu toto ustanovení přikročit k částečnému zrušení nabídkového řízení.
 V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je stiženo vadou nedostatku odůvodnění, neboť neumožňuje pochopení důvodů, které žalovaného vedly přijmout takovéto opatření, pochopení právního základu, o který se opřel, ani důvodu, proč bylo nabídkové řízení zrušeno jen v části týkající se položky 2.
 Kromě zrušení rozhodnutí ze dne 31. ledna 2007 žalobkyně požaduje náhradu veškeré škody, která jí byla tímto rozhodnutím způsobena.
 (1) Vyhlášení zakázky „Webový televizní kanál Evropského parlamentu “(Úř. věst. 2006 S 87-91412).
 (2) Věc T-383/06, Icuna.Com v. Parlament, Úř. věst 2007 C 20, s. 31.
 (3) Nařízením Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s.1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/21
 Žaloba podaná dne 5. března 2012 — USFSPEI a Loescher v. Rada
 (Věc T-119/12)
 2012/C 165/37
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Union syndicale fédérale des services publics européens et internationaux (USFSPEI) (Brusel, Belgie) a Bernd Loescher (Rhode-Saint-Genèse, Belgie) (zástupci: A. Coolen, J.-N. Louis, É. Marchal a D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/866/EU ze dne 19. prosince 2011 k návrhu Komise týkajícímu se nařízení Rady, kterým se s účinkem ode dne 1. července 2011 upravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie a opravné koeficienty použitelné na tyto odměny a důchody;
 —
 uložil Radě, aby žalobci Loescherovi, jakož i ostatním úředníkům a zaměstnancům Evropské unie zaplatila dlužné odměny a důchody, na které mají nárok od 1. července 2011 navýšené o úroky z prodlení vypočtené, ode dne splatnosti dlužných odměn, podle sazby stanovené ECB pro hlavní operace refinancování zvýšené o dva procentní body;
 —
 uložil Radě, aby USF a žalobci zaplatila symbolické jedno euro jako odškodnění za morální újmu utrpěnou z důvodu nesprávného úředního postupu, kterého se dopustila přijetím rozhodnutí Rady 2011/866/EU ze dne 19. prosince 2011;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobci předkládají žalobní důvody vycházející:
 —
 z porušení článků 64, 65 a 65a služebního řádu úředníků Evropské unie, článků 1 a 3 jeho přílohy XI, zásad loajální spolupráce a soudržnosti, které vyplývají z čl. 4 odst. 3 SEU, jakož i zásad legitimního očekávání a povinnosti vyplývajících z rčení patere legem quam ipse fecisti, a
 —
 z porušení rozhodnutí Rady ze dne 23. června 1981, kterým se zavádí tripartitní dohodovací postup, jelikož se Rada neujistila, že stanoviska zaměstnanců a správních orgánů byla před přijetím sporného rozhodnutí zástupcům členských států dostatečně známá.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2014 – BSH v. OHIM (Wash & Coffee)
 (Věc T-5/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Wash & Coffee - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Zkoumání skutečností z moci úřední - Článek 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009“)
 2014/C 292/38
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: S. Biagosch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. listopadu 2011 (věc R 992/2011-4) týkajícímu se zápisu slovního označení Wash & Coffee jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 65, 3. 3. 2012.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/64
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. října 2009 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-122/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Žádost o šetření - Odmítnutí orgánu přeložit rozhodnutí do jazyka zvoleného žalobcem - Zjevná nepřípustnost - Zjevně neopodstatněná žaloba z právního hlediska“)
 2009/C 282/121
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise nevyhovět žádosti žalobce o provedení šetření týkajícího se některých událostí, ke kterým došlo během období, kdy byl přidělen ke své delegaci v Angole — Žádost o sdělení závěrů šetření — Zrušení rozhodnutí o nepřeložení sdělení do jazyka zvoleného žalobcem — Žaloba na náhradu škody
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba L. Marcuccia se zčásti odmítá jako zjevně nepřípustná a zčásti se zamítá jako z právního hlediska zjevně zcela neopodstatněná.
 2)
 L. Marcucciovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008, s. 65.


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Německo) — Wolfgang Hofmann v. Freistaat Bayern
 (Věc C-419/10) (1)
 (Směrnice 2006/126/ES - Vzájemné uznávání řidičských průkazů - Odmítnutí členského státu uznat platnost řidičského průkazu, který jiný členský stát vydal osobě, jíž byl na území prvního státu řidičský průkaz odňat)
 2012/C 174/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Wolfgang Hofmann
 Žalovaný: Freistaat Bayern
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Výklad čl. 2 odst. 1 a čl. 11 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (Úř. věst. L 403, s. 18) — Vzájemné uznávání řidičských průkazů — Odmítnutí členského státu uznat platnost řidičského průkazu, který jiný členský stát vydal osobě, jíž byl na území prvního státu řidičský průkaz odňat
 Výrok
 Článek 2 odst. 1 a čl. 11 odst. 4 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát v období, kdy pro držitele průkazu vydaného jiným členským státem neplatil zákaz žádat o nový řidičský průkaz, a i přesto, že podmínka obvyklého bydliště na území posledně uvedeného státu byla splněna, odmítl uznat platnost tohoto řidičského průkazu, pokud byl danému držiteli na území prvního členského státu předchozí řidičský průkaz odňat.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/18
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Klagenfurt) – A-Punkt Schmuckhandels GmbH v. Claudia Schmidt
 (Věc C-441/04) (1)
 (Volný pohyb zboží - Články 28 ES a 30 ES - Opatření s rovnocenným účinkem - Podomní vyhledávání zakázek - Prodej stříbrných šperků - Zákaz)
 (2006/C 131/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Klagenfurt
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: A-Punkt Schmuckhandels GmbH
 Žalovaná: Claudia Schmidt
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Landesgericht Klagenfurt – Výklad článků 28 ES a 30 ES – Vnitrostátní právní předpisy zakazující podomní vyhledávání zakázek pro prodej zlatých, stříbrných nebo platinových šperků
 Výrok
 Článek 28 ES nebrání vnitrostátnímu ustanovení, kterým členský stát na svém území zakazuje prodej stříbrných šperků, jakož i shromažďování objednávek na stříbrné šperky prostřednictvím podomního vyhledávání zakázek, pokud se takové ustanovení použije na všechny dotčené subjekty a pokud postihuje stejným způsobem, právně i fakticky, uvádění na trh tuzemských výrobků i výrobků pocházejících z jiných členských států. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda s ohledem na okolnosti věci v původním řízení může použití vnitrostátního ustanovení bránit přístupu výrobků pocházejících z jiných členských států na trh, nebo omezovat tento přístup více, než omezuje přístup tuzemských výrobků na trh, a pokud je tomu tak, ověřit, zda je dotyčné opatření odůvodněno cílem obecného zájmu ve smyslu, který tomuto pojmu přiznává judikatura Soudního dvora, nebo jedním z cílů uvedených v článku 30 ES, a zda je uvedené opatření přiměřené tomuto cíli.
 (1) Úř. věst. C 314, 18.12.2004.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/25
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 14. července 2011 — Praskevicius v. Parlament
 (Věc F-81/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Článek 45 Služebního řádu úředníků - Zjevná chyba v hodnocení - Body za zásluhy - Srovnávací přezkum zásluh - Motivation/Důvody)
 2012/C 138/49
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vidas Praskevicius (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: P. Nelissen Grade a G. Leblanc, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: Montebello-Demogeot a N. B. Rasmussen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí žalovaného o nezařazení žalobce na seznam povýšených úředníků do platové třídy AD6 z titulu povyšování za rok 2009 a žádost o náhradu nemajetkové újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010, s. 66.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/11
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. října 2006 – PTV v. OHIM (map&guide)
 (Věc T-302/03) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství map&guide - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2006/C 310/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: PTV Planung Transport Verkehr AG (Karlsruhe, Německo) (zástupce: F. Nielsen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: B. Müller a G. Schneider, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2003 (věc R 1046/2001-2), týkajícímu se přihlášky slovní ochranné známky map&guide k zápisu jako ochranné známky Společenství.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 264, 1.11.2003.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundeskommunikationssenat (Rakousko) dne 27. dubna 2006 – Österreichischer Rundfunk (ORF)
 (Věc C-195/06)
 (2006/C 178/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundeskommunikationssenat (Rakousko)
 Účastník původního řízení
 Österreichischer Rundfunk (ORF)
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 1 písm. f) směrnice Rady 89/552/EHS (1) ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES (2) ze dne 30. června 1997, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání vykládán v tom smyslu, že za „teleshopping“ je třeba považovat také vysílání nebo části vysílání, ve kterých je divákům subjekty televizního vysílání nabízena možnost účastnit se prostřednictvím přímé volby telefonních čísel s vyšší sazbou, a tedy za úplatu, hry o ceny právě tohoto subjektu televizního vysílání?
 2)
 V případě záporné odpovědi na tuto otázku: Má být čl. 1 písm. c) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání vykládán v tom smyslu, že za „televizní reklamu“ je třeba považovat také ta oznámení ve vysílání nebo částech vysílání, ve kterých subjekt televizního vysílání nabízí divákům možnost účastnit se prostřednictvím přímé volby telefonních čísel s vyšší sazbou, a tedy za úplatu, hry o ceny právě tohoto subjektu televizního vysílání?
 (1) Úř. věst. L 298, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 202, s. 60.


text:
 16.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. března 2016 Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne b ve věci T-247/14, Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
 (Věc C-182/16 P)
 (2016/C 296/23)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG (zástupce: S. Labesius, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Salumificio Fratelli Beretta SpA
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 částečně zrušil napadený rozsudek a zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví v rozsahu, v němž byla žaloba podaná k Tribunálu ve zbývající části zamítnuta, a podpůrně vrátil věc zpět Tribunálu, aby
 —
 uložil žalovanému a vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení před Tribunálem a uložil žalovanému náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek vychází z toho, že Tribunál porušil unijní právo v rozsahu, v němž v rozsudku ze dne 4. února 2016 porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 (1) o ochranné známce Společenství a čl. 296 odst. 2 SFEU.
 Tribunál nesprávně posoudil pravděpodobnost záměny na základě rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky „MINI WINI“ a podobnosti označení a výrobku s přihláškou ochranné známky Evropské unie „Stick MiniMINI [...]“, i co se týče samostatné rozlišovací způsobilosti prvku „MiniMINI“ v rámci této přihlášky. Tribunál také nevzal v potaz slabé prvky ochranné známky přispívající k pravděpodobnosti záměny, jakož i specifické okolnosti distribuce produktů mající vliv na pozornost relevantní veřejnosti a její tendenci zkracovat ochrannou známku slabým ale obrazově dominantním prvkem.
 Tribunál se dále dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož slovní prvek by sice mohl být považován za čistě deskriptivní, avšak to nevylučuje, aby byl tento prvek uznán jako dominantní pro účely posouzení podobnosti označení. Rozhodnutí Tribunálu rovněž vycházelo ze zkreslených faktů, pokud jde o posouzení dominantních prvků z hlediska jejich velikosti a umístění v označení u přihlášky sporné ochranné známky Evropské unie. Tribunál se dále dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že obrazová podobnost se posuzuje v závislosti na míře rozlišovací způsobilosti obrazových prvků sporné přihlášky ochranné známky Evropské unie. Napadený rozsudek konečně nebyl řádně odůvodněn, jelikož Tribunál neuvedl odůvodnění týkající se míry pozornosti relevantní veřejnosti ve vztahu k předmětným výrobkům.
 (1) Úř. věst. L 78, s. 1


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Versailles (Francie) dne 25. března 2013 — Le Rayon d'Or SARL v. Ministre de l'Économie et des Finances
 (Věc C-151/13)
 2013/C 171/35
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d'appel de Versailles
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Le Rayon d'Or SARL
 Odpůrce: Ministre de l'Économie et des Finances
 Předběžné otázky
 Musí být čl. 11 část A odst. 1 písm. a) šesté směrnice (1), převzatý v článku 73 směrnice 2006/112/ES (2), vykládán v tom smyslu, že „paušál za poskytování péče“, který zdravotní pojišťovny vyplácejí ubytovacím zařízením pro starší osoby závislé na péči jiných osob v souladu s ustanoveními článku L. 174 — 7 code de la sécurité sociale a který je podle ustanovení čl. 261 odst. 4 bodu 1ter code général des impôts osvobozen od daně z přidané hodnoty, představuje dotaci přímo vázanou na cenu péče poskytované klientům a podléhající z tohoto titulu dani z přidané hodnoty?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).
 (2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel — Belgie) — Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Banketbakkers, Ijsbereiders en Chocoladebewerkers „VEBIC“ VZW v. Raad voor de Mededinging, Minister van Economie
 (Věc C-439/08) (1)
 (Politika hospodářské soutěže - Vnitrostátní řízení - Účast vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž na soudních řízeních - Vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž smíšené povahy, který má soudní a správní charakter - Žaloba proti rozhodnutí takového orgánu - Nařízení (ES) č. 1/2003)
 2011/C 55/03
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Vlaamse federatie van verenigingen van Brood- en Banketbakkers, Ijsbereiders en Chocoladebewerkers „VEBIC“ VZW
 Žalovaní: Raad voor de Mededinging, Minister van Economie
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Beroep te Brusel — Výklad článku 2, článku 5, čl. 15 odst. 1 a čl. 35 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1) — Předložení písemných vyjádření a skutkových a právních důvodů vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž v rámci řízení o žalobě proti jejich rozhodnutí — Vícero orgánů v jednom členském státě
 Výrok
 Článek 35 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16 prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která neposkytuje vnitrostátnímu orgánu pro hospodářskou soutěž oprávnění účastnit se jakožto žalovaný soudního řízení vedeného proti rozhodnutí, jež tento orgán vydal. Vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž přísluší zhodnotit nezbytnost a užitečnost své účasti s ohledem na účinné uplatňování práva hospodářské soutěže Unie. Nicméně systematická nepřítomnost vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž na takových soudních řízeních ohrožuje užitečný účinek článků 101 SFEU a 102 SFEU.
 Neexistuje-li právní úprava Unie, mají členské státy v souladu se zásadou procesní autonomie i nadále pravomoc určit složku nebo složky vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž, které jsou oprávněny se jakožto žalovaná strana účastnit řízení před vnitrostátním soudem vedeného proti rozhodnutí, jež tento orgán vydal, při současném dodržování základních práv a plné účinnosti práva hospodářské soutěže Unie.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/37
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 12. února 2015 – BP Europa SE v. Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 (Věc C-64/15)
 (2015/C 138/50)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: BP Europa SE
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Stadt
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 10 odst. 4 směrnice 2008/118/ES (1) vykládat v tom smyslu, že podmínky v něm stanovené jsou splněny pouze tehdy, pokud na místo určení nedorazilo celé množství zboží přepraveného v režimu s podmíněným osvobozením od daně, nebo lze tuto právní úpravu použít s ohledem na ustanovení čl. 10 odst. 6 směrnice 2008/118/ES i na případy, v nichž na místo určení nedorazila pouze část zboží podléhajícího spotřební dani přepraveného v režimu s podmíněným osvobozením od daně?
 2)
 Je třeba čl. 20 odst. 2 směrnice 2008/118/ES vykládat v tom smyslu, že přeprava zboží podléhajícího spotřební dani je v režimu s podmíněným osvobozením od daně ukončena až v okamžiku, kdy příjemce zcela vyložil náklad z dopravního prostředku, který k němu dorazil, takže ke zjištění neúplnosti zásilky během vykládky dochází ještě během přepravy?
 3)
 Odporuje ustanovení čl. 10 odst. 2 ve spojení s čl. 7 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/118/ES vnitrostátnímu ustanovení, podle něhož pravomoc členského státu určení k výběru daně (kromě výjimky stanovené pro případy uvedené v čl. 7 odst. 4 směrnice 2008/118/ES) závisí pouze na zjištění vzniku nesrovnalosti a nemožnosti zjištění místa, na němž k této nesrovnalosti došlo, nebo je k tomu ještě nutné konstatování, že zboží podléhající spotřební dani bylo opuštěním režimu s podmíněným osvobozením od daně propuštěno ke spotřebě?
 4)
 Je třeba čl. 7 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/118/ES vykládat v tom smyslu, že v případě zjištění nesrovnalosti podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2008/118/ES je nutno mít za to, že zboží podléhající spotřební dani, které bylo přepraveno v režimu s podmíněným osvobozením od daně a jež nedorazilo na místo určení, bylo ve všech případech, kdy nelze v souladu s čl. 7 odst. 4 směrnice 2008/118/ES prokázat úplné zničení nebo nenahraditelnou ztrátu zjištěného chybějícího množství zboží, propuštěno ke spotřebě?
 (1) Směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (Úř. věst. L 9, s. 12).


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) dne 27. června 2013 — B. Martens v. Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap
 (Věc C-359/13)
 2013/C 274/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Centrale Raad van Beroep
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: B. Martens
 Žalovaný: Minister van Onderwijs, Cultuur en Wetenschap
 Předběžné otázky
 1A)
 Má být unijní právo, konkrétně článek 45 SFEU a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 (1), vykládáno v tom smyslu, že nedovoluje členskému státu EU Nizozemsku odepřít plnoletému dítěti, které je závislé na příhraničním pracovníkovi nizozemské státní příslušnosti s bydlištěm v Belgii, pracujícím částečně v Nizozemsku a částečně v Belgii, nárok na stipendium na studium mimo území EU od okamžiku, kdy byla činnost příhraničního pracovníka ukončena a příhraniční pracovník je nyní činný pouze v Belgii, protože dítě nesplňuje podmínku bydliště v Nizozemsku po dobu alespoň tří ze šesti let předcházejících jeho zápisu ke studiu u dotčené vzdělávací instituce?
 1B)
 Jestliže je odpověď na otázku 1A kladná: Zakazuje unijní právo, za předpokladu, že jsou splněny ostatní podmínky pro poskytnutí stipendia, aby stipendium bylo přiznáno na dobu, která je kratší, než je doba studia, na něž bylo stipendium přiznáno?
 Jestliže Soudní dvůr při zodpovídání otázek 1A a 1B dospěje k závěru, že právní předpisy ve vztahu k právu volného pohybu pracovníků nebrání tomu, aby Babette Martens nebylo od listopadu 2008 do června 2011 nebo na část tohoto období přiznáno stipendium:
 2)
 Mají být článek 20 SFEU a článek 21 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání členskému státu EU Nizozemsku neprodloužit stipendium na studium na vzdělávací instituci v zámořských zemích a na zámořských územích (Curaçao), na něž vznikl nárok, neboť otec dotčené byl činný v Nizozemsku jako příhraniční pracovník, protože dotčená nesplňuje podmínku platnou pro všechny občany Unie, včetně vlastních státních příslušníků, vyžadující, aby měla alespoň po dobu tří ze šesti let předcházejících jejímu zápisu k tomuto studiu bydliště v Nizozemsku?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství
 (Úř. věst. L 257, s. 2)


text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van koophandel te Antwerpen (Belgie) dne 7. prosince 2016 – Dyson Ltd a Dyson BV v. BSH Home Appliances NV
 (Věc C-632/16)
 (2017/C 078/14)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van koophandel te Antwerpen
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Dyson Ltd a Dyson BV
 Žalovaná: BSH Home Appliances NV
 Předběžné otázky
 1)
 Lze striktní dodržování nařízení o vysavačích (1) (bez doplnění štítku definovaného v jeho příloze II informacemi o podmínkách zkoušek, na jejichž základě došlo k zařazení do třídy energetické účinnosti podle přílohy I) považovat za klamavé opomenutí ve smyslu článku 7 směrnice o nekalých obchodních praktikách (2)?
 2)
 Vylučuje nařízení o vysavačích doplňování štítku dalšími symboly uvádějícími tytéž informace?
 (1) Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 665/2013 ze dne 3. května 2013, kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích vysavačů (Úř. věst. 2013, L 192, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22).


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Amtsgericht Freiburg ze dne 14. ledna 2005 ve věci Bernd Voigt proti Regierungspräsidium Karlsruhe-Bretten
 (Věc C-83/05)
 (2005/C 82/51)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Amtsgericht Freiburg ze dne 14. ledna 2005 ve věci Bernd Voigt proti Regierungspräsidium Karlsruhe-Bretten, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 18. ledna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Amtsgericht Freiburg žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí být směrnice 70/156/EHS (1) o schvalování typu, ve znění směrnice Rady 92/53/EHS (2) ze dne 18. 6. 1992, která byla provedena do německého práva EG-TypV (nařízení o schvalování typu ES motorových vozidel a částí motorových vozidel ze dne 9. 12. 1994, naposledy pozměněné dne 7. 2. 2004) vykládána v tom smyslu, že řidič motorového vozidla, jehož vozidlo bylo pro schvalování typu na základě schvalování typu ES registrováno jako osobní motorové vozidlo, je rovněž oprávněn provozovat vozidlo jako schválený typ motorového vozidla pro provoz po pozemních komunikacích a podléhá řidič tohoto motorového vozidla rovněž zejména předpisům o maximální rychlosti, které platí pouze pro osobní motorová vozidla?
 2)
 Mohou příslušné úřady pro sledování porušování dopravních předpisů prohlásit schvalování typu, která jsou vydána dopravním úřadem podle schvalování typu ES a registrace, které jsou uděleny německými registračními orgány a založeny na těchto schvalováních typu ES, za nerozhodující při zařazení typu motorového vozidla, pokud se jedná o stanovení předpisů o maximální rychlosti, které musí řidič takového typu motorového vozidla dodržovat?
 (1) Směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6.2.1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, Úř. věst. L 42, s. 1.
 (2) Směrnice Rady 92/53/EHS ze dne 18.6.1992, kterou se mění směrnice 70/156/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, Úř. věst. L 225, s. 1.


text:
 10.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 413/10
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 3. srpna 2016 proti Islandu
 (Věc E-10/16)
 (2016/C 413/09)
 Dne 3. srpna 2016 podal Kontrolní úřad ESVO, který zastupují zplnomocnění zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgium) Carsten Zatschler, Øyvind Bø a Marlene Lie Hakkebová, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu na Island.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z právního aktu uvedeného v bodech 6a a 6e v kapitole VIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/68/EU ze dne 15. května 2014 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání tlakových zařízení na trh) začleněného do Dohody protokolem 1 k uvedené dohodě, a z článku 7 Dohody tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení článku 13 zmíněného aktu, a že o této skutečnosti v každém případě neinformoval Kontrolní úřad ESVO.
 2.
 Uložil Islandu uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Podle této žaloby Island nejpozději do 13. března 2016 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 13. ledna 2016, podle kterého Island neprovedl do svého vnitrostátního právního řádu směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/68/EU ze dne 15. května 2014 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání tlakových zařízení na trh, uvedenou v bodech 6a a 6e v kapitole VIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru začleněné do uvedené Dohody protokolem 1 k uvedené dohodě.
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení zmiňovaného aktu, čímž nesplnil své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena (Španělsko) dne 10. září 2013 — Caixabank SA v. Alberto Galán Luna a Domingo Galán Luna
 (Věc C-487/13)
 2013/C 352/11
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 2 de Marchena
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Caixabank SA
 Žalovaní: Alberto Galán Luna a Domingo Galán Luna
 Předběžné otázky
 1)
 Pokud vnitrostátní soud zjistí existenci zneužívající klauzule týkající se úroků z prodlení v rámci hypotečního úvěru, musí na základě směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, a zejména s čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, a za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a zásadou efektivity konstatovat, že klauzule je neplatná a její obsah není závazný, nebo musí naopak ustanovení o úrocích zmírnit tím, že vrátí věc oprávněnému nebo poskytovateli úvěru za účelem přepočtení úroků?
 2)
 Stanoví druhé přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013 jasné omezení ochrany zájmů spotřebitele tím, že implicitně ukládá soudu povinnost ustanovení o úrocích z prodlení, které je zneužívající povahy, zmírnit tím, že přepočítá sjednaný úrok a zachová v platnosti ustanovení, které mělo zneužívající povahu, namísto konstatování, že dané ustanovení je neplatné a není tedy pro spotřebitele závazné?
 3)
 Je druhé přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013 v rozporu se směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, a zejména s čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, když brání uplatnění zásady rovnocennosti a zásady efektivity v oblasti ochrany spotřebitele a předchází použití sankce neplatnosti a nezávaznosti na ustanovení o úrocích z prodlení — u kterých je konstatována zneužívající povaha — sjednaných ve smlouvách o hypotečním úvěru uzavřených před vstupem v platnost zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/29
 Žaloba podaná dne 26. dubna 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-60/13)
 2013/C 274/46
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Veřejná služba — Návrh na zrušení implicitního rozhodnutí, kterým se zamítá žádost podaná žalobkyní na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu, jež se týká úpravy zápisů jejích absencí z důvodu nemoci do aplikace SysPer2.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit implicitní rozhodnutí, kterým se zamítá žádost č. D/299/12 podaná žalobkyní dne 13. dubna 2012, pokud jde o úpravu zápisů jejích absencí z důvodu nemoci do aplikace SysPer2, které zohledňují pouze pracovní dny, a to od 13. dubna 2009 až do dne podání její žádosti;
 —
 zrušit výslovné rozhodnutí o zamítnutí žádosti č. D/299/12, kterou žalobkyně podala dne 13. dubna 2012, pokud jde o 5 dní dovolené odebrané z jejího nároku na dovolenou za rok 2012;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/45
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. prosince 2014 – Erik Simpson v. Rada
 (Věc F-142/11 DEP) (1)
 („Veřejná služba - Řízení - Určení výše nákladů řízení“)
 (2015/C 026/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Erik Simpson (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Velardo, avocat)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a A. F. Jensen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Veřejná služba – návrh na zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD9 po úspěšné účasti ve výběrovém řízení EPSO/AD/113/07 „Vedoucí odboru (AD9) v oblasti překladu pro češtinu, estonštinu, maďarštinu, litevštinu, lotyštinu, maltštinu, polštinu, slovenštinu a slovinštinu“, a návrh na náhradu škody a úroky.
 Výrok usnesení
 Celková částka, kterou Rada Evropské unie nahradí Eriku Simpsonovi z titulu nahraditelných nákladů řízení ve věci F-142/11, se stanoví na 8 600 eur a zvyšuje se o sazbu daně z přidané hodnoty případně splatné z této částky.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012, s. 26.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/48
 Žaloba podaná dne 11. září 2008 – Elliniki Nafpigokataskevastiki a další v. Komise
 (Věc T-384/08)
 (2008/C 301/82)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou (Skaramangas, Řecko), Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH (Kiel, Německo) a ThyssenKrupp Marine Systems AG (Hamburk, Německo) (zástupce: U. Soltész, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyň
 —
 urušit článek 16 rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2008 o opatřeních č. C 16/2004 (ex NN29/2004, CP 71/2002 a CP 133/2005), které Řecko přijalo ve prospěch Hellenic Shipyards; a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svojí žalobou se žalobkyně domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise C (2008)3118 konečné ze dne 2. července 2008, které se týká šestnácti opatření přijatých Řeckým státem ve prospěch Hellenic Shipyards SA (dále jen „HSY“) a zejména zrušení článku 16 uvedeného rozhodnutí, v němž Komise rozhodla, že záruka náhrady škody poskytnutá konsorciu (1) předchozím majitelem HSY, Hellenic Bank of Industrial Development (dále jen „ETVA“), která získala HSY prostřednictvím smlouvy o nákupu akcií (Howaldtswerke-Deutsche Werft (2) a Ferrostaal) v případě navrácení státní podpory ze strany HSY, představuje protiprávní státní podporu a musí být okamžitě ukončena.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise měla nesprávně za to, že záruka náhrady škody ve smlouvě o privatizaci byla poskytnuta v okamžiku, kdy ETVA byla pod kontrolou státu. Podle žalobkyň byla záruka náhrady škody platně dohodnuta až po privatizaci ETVA a tedy představuje opatření sjednané mezi soukromými osobami, které nelze přičítat Řeckému státu, a nelze jej tedy považovat za státní podporu.
 Krom toho, žalobkyně uplatňují, že tvrzení Komise, že dvě oddělená ustanovení v dodatku ke smlouvě o nákupu akcií jsou všeobecným mechanismem, z něhož HSY měla prospěch, je nesprávné. Žalobkyně totiž tvrdí, že obě záruky byly poskytnuty nezávisle na sobě navzájem. Navíc žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně usoudila, že HSY měla prospěch ze záruky náhrady škody, neboť s ohledem na skutkové okolnosti, lze mít za to, že z ní mohla mít prospěch pouze Piraeus Bank.
 Žalobkyně argumentují, že Komise se nesprávně domnívala, že HSY byla poskytnuta hospodářská výhoda prostřednictvím záruky náhrady škody, která i) je běžným pojmem soukromého práva; ii) byla poskytnuta po řádně provedeném posouzení; a iii) je v souladu s jednáním soukromého prodejce.
 Dále tvrdí, že Komise nesprávně uplatnila čl. 88 odst. 2 ES a čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999, když se zaměřila na Elliniki Nafpigokataskevastiki, která nebyla příjemcem podpory, a nařídila jí záruku náhrady škody ukončit.
 Žalobkyně rovněž uplatňují, že argument Komise týkající se obcházení effet utile vrácení podpory spočívá na nesprávném předpokladu, že k obcházení dojde pouhým poskytnutím záruky náhrady škody.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně uplatnila článek 296 ES tak, že neumožňuje HSY uskutečňovat v jisté míře soukromoprávní činnost podpůrné povahy za účelem zachování celé loděnice v provozu.
 (1) Toto konsorcium založilo Elliniki Nafpigokataskevastiki za účelem správy holdingu v HSY.
 (2) HDW je zcela v majetku ThyssenKrupp Marine Systems, která v roce 2005 rovněž získala akcie Ferrostaaal's v Elliniki Nafpigokataskevastiki.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/37
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 10. června 2004
 ve věci T-276/01, Mély Garroni proti Evropskému parlamentu (1)
 (Úředníci - Pomocný zaměstnanec - Konferenční tlumočník - Článek 74 ŘOZ - Skončení pracovního poměru)
 (2004/C 228/81)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-276/01, Mély Garroni, s bydlištěm v Římě (Itálie), zastoupená G. Vandersandenem, advokátem, proti Evropskému parlamentu (zmocněnci: H. von Hertzen a J. de Wachter, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí nadále již nezaměstnávat konferenční tlumočníky, kteří dosáhli věku 65 let, a jednak návrh na náhradu škody, Soud (pátý senát), ve složení R. García-Valdecasas, předseda, P. Lindh a J. D. Cooke, soudci; tajemník: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 10. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Rozhodnutí Parlamentu ze dne 24. ledna 2001 a rozhodnutí Parlamentu ze dne 20. července 2001, kterým se zamítá stížnost žalobkyně se zrušují.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 Parlament ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst C 3, 5.1.2002.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/14
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. dubna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Dioikitiko Protodikeio Athinon – Řecko) – Aikaterini Stamatelaki v. NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epangelmation (OAEE)
 (Věc C-444/05) (1)
 (Omezení volného pohybu služeb - Úhrada nákladů na hospitalizaci v soukromých zdravotních zařízeních - Odůvodněnost a přiměřenost vyloučení)
 (2007/C 96/22)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Dioikitiko Protodikeio Athinon
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Aikaterini Stamatelaki
 Žalovaná: NPDD Organismos Asfaliseos Eleftheron Epangelmation (OAEE)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Dioikitiko Protodikeio Athinon – Výklad článků 49 a 50 ES – Podmínky úhrady léčebných nákladů vzniklých v jiném členském státě – Vnitrostátní právní úprava, která omezuje úhradu nákladů na léčbu poskytnutou soukromým zdravotním zařízením v jiném členském státě na léčbu mladistvých ve věku do 14 let, zatímco v případě, že je léčba poskytnutá veřejným zdravotnickým zařízením, podmiňuje takovou úhradu jediné podmínce získat předchozí povolení
 Výrok
 Článek 49 ES brání takovým právním předpisům členského státu, jaké jsou předmětem sporu v původním řízení, které zcela vylučují, aby národní instituce sociálního zabezpečení hradila náklady způsobené hospitalizací svých pojištěnců v soukromých zdravotních zařízeních v jiném členském státě, s výjimkou úhrady léčby poskytnuté dětem mladším 14 let.
 (1) Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2015 – EMA v. Drakeford
 (Věc T-231/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí o neprodloužení - Článek 8 první pododstavec PŘOZ - Překvalifikování smlouvy na dobu určitou na smlouvu na dobu neurčitou - Soudní přezkum v plné jurisdikci“)
 (2015/C 363/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: T. Jabłoński a N. Rampal Olmedo, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duron, advokáty)
 Další účastník řízení: David Drakeford (Dublin, Irsko) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Evropská komise (zástupci: J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci); Evropská agentura pro chemické látky (ECHA) (zástupci: M. Heikkilä a E. Maurage, zmocněnci); Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex) (zástupci: H. Caniard a V. Peres de Almeida, zmocněnci); Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken, S. Gabbi a C. Pintado, zmocněnci); jakož i Evropské centrum pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) (zástupkyně: J. Mannheim a A. Daume, zmocněnkyně)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 5. února 2014, Drakeford v. EMA (F-29/13, Sb. VS, EU:F:2014:10), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 5. února 2014, Drakeford v. EMA (F-29/13, EU:F:2014:10), se zrušuje v rozsahu, v němž Soud pro veřejnou službu využil v tomto rozsudku své pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci ve sporech majetkoprávní povahy pro období následující po jeho vyhlášení.
 2)
 Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Věc se vrací Soudu pro veřejnou službu.
 4)
 O nákladech řízení vynaložených Davidem Drakefordem a Evropskou agenturou pro léčivé přípravky (EMA) bude rozhodnuto později.
 5)
 Evropská komise, Evropská agentura pro chemické látky (ECHA), Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (Frontex), Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA), jakož i Evropské centrum pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC) ponesou vlastní náklady tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 202, 30.6.2014.


text:
 7.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 406/21
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2015 Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 15. července 2015 ve věci T-389/10 a T-419/10, Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) v. Evropská komise
 (Věc C-505/15 P)
 (2015/C 406/22)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (zástupci: G. Belotti, P. Ziotti, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 snížit pokutu uloženou SLM, osobně a v důsledku její solidární a nerozdílné odpovědnosti, především s přihlédnutím (i) k důkazům předloženým v řízení v prvním stupni; (ii) k pokynům k udělování sankcí, jež byly platné v době, kdy došlo k vytýkaným skutečnostem; a (iii) k okrajové úloze, již hrála navrhovatelka a ke kratší době její účasti v kartelu, jež pro SML započala na konci roku 1999, což je jediné datum, pro něž existují soudržné důkazy nesporně podporující tvrzení o její účasti;
 —
 přiznat navrhovatelce spravedlivou náhradu za správní průtahy charakterizující přístup Komise k její žádosti o shovívavost, což je záležitost, kterou se Tribunál zcela opomněl zabývat;
 —
 přiznat navrhovatelce shovívavost za její včasná přiznání;
 —
 přiznat navrhovatelce spravedlivou náhradu za průtahy v řízení;
 —
 v každém případě uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 ORI se v podstatě dovolává čtyř důvodů kasačního opravného prostředku, podle nichž Tribunál:
 —
 nedostatečně přezkoumal pokutu udělenou navrhovatelce, jež nebyla soudržná s výsledkem řízení, a porušil tak čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv a zásadní zásady unijního práva týkající se proporcionality sankcí v oblasti práva hospodářské soutěže a povinnosti uvést odůvodnění;
 —
 porušil unijní právo v otázce zpětné účinnosti méně příznivé trestní normy, zejména čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv tím, že nepoužil pokyny k udělování sankcí platné v době, kdy došlo k vytýkaným skutečnostem;
 —
 nevykonal soudní přezkum v plném rozsahu a porušil tak článek 48 Listiny základních práv z důvodu zjevně nesprávného zacházení s nesoudržnými důkazy, podjatosti a nedostatku odůvodnění;
 —
 nepřijal stanovisko k nesprávnému postupu ze strany Komise pokud jde o průtahy při vyřizování žádosti o shovívavost, na niž Komise odpověděla až šest let po jejím podání;
 —
 odmítl zvláštnost navrhovatelčiny žádosti o shovívavost, což vedlo k paradoxnímu a zjevně nespravedlivému zjištění, že pouze zakladatelé kartelu mohou využít výhod snížení sankcí za poskytnutí spolupráce, jelikož mají hodnotné důkazy, které další podniky s okrajovou úlohou v kartelu mít nemohou;
 —
 porušil článek 47 Listiny základních práv, jež každému zaručuje právo na to, aby jeho věc byla projednána v přiměřené lhůtě, jelikož trvalo 5 let, než vydal rozhodnutí.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Paris (Francie) dne 9. prosince 2014 – Genentech Inc. v. Hoechst GmbH, dříve Hoechst AG, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH
 (Věc C-567/14)
 (2015/C 073/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Paris
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Genentech Inc.
 Žalované: Hoechst GmbH, dříve Hoechst AG, Sanofi-Aventis Deutschland GmbH
 Předběžná otázka
 Musí být ustanovení článku 81 Smlouvy (nyní článek 101 Smlouvy o fungování Evropské unie) vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby byla licenční smlouva, jež ukládá držiteli licence povinnost hradit poplatky jen za využívání práv spojených s patenty, považována v případě zrušení patentů za účinnou?


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/40
 Žaloba podaná dne 2. února 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-17/15)
 (2015/C 127/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: D. Fouquet, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování neprovést změny v hodnotící zprávě žalobce za rok 2013.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 31. října 2014 (HR.D.2/AS/ac/Ares82014) reagující na stížnost podanou ZZ (č. R/781/14);
 —
 uložit žalované, aby ve věci znovu rozhodla s ohledem na rozhodnutí Soudu a zejména odstranila spornou větu ze zprávy žalobce;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 13.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/22
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2016 – RA v. Účetní dvůr
 (Věc T-874/16)
 (2017/C 046/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: RA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaný: Účetní dvůr Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 4. března 2016 nepovýšit žalobce do platové třídy AD 11;
 —
 uložil Účetnímu dvoru náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1.
 V rámci prvního žalobního důvodu vznáší žalobce námitku protiprávnosti systému povyšování v rámci Účetního dvora Evropské unie, který byl zaveden rozhodnutím 53-2014 o povyšování, neboť má vliv na schopnost orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) metodicky odhalovat nesrovnalosti ve způsobu hodnocení úředníků, který uplatňují různí hodnotitelé orgánu na základě svého subjektivního názoru.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí ze dne 4. března 2016 nepovýšit žalobce do platové třídy AD 11 odporuje článku 45 služebního řádu úředníků Evropské unie, jelikož OOJ neprovedl srovnávací přezkum zásluh za rovných a objektivních podmínek s použitím srovnatelných informačních zdrojů.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že z odůvodnění uvedeného v odpovědi, kterou byla zamítnuta stížnost, vyplývá, že napadené rozhodnutí je v několika ohledech stiženo zjevně nesprávným posouzením.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/36
 Žaloba podaná dne 21. října 2004 Španělským královstvím proti Radě Evropské unie
 (Věc C-442/04)
 (2004/C 300/70)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. října 2004 žaloba směřující proti Radě Evropské unie podaná Španělským královstvím, zastoupeným Enriquem Braquehaisem Conesou, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil články 1 až 6 nařízení Rady (ES) č. 1415/2004 (1) ze dne 19. července 2004, kterým se stanoví roční maximální intenzita rybolovu pro některé rybolovné oblasti a populace, jež provádí články 3 a 6 nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 (2) ze dne 4. listopadu 2003 o řízení intenzity rybolovu týkající se některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2847/93 (3) a zrušují nařízení (ES) č. 685/95 (4) a (ES) č. 2027/95 (5) a
 —
 uložil žalovanému orgánu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 porušení zásady zákazu diskriminace:
 a)
 protože nařízení (ES) č. 1415/2004, které je napadáno touto žalobou, je normou provádějící nařízení (ES) č. 1954/2003, konkrétně jeho články 3 a 6, týkající se roční maximální intenzity rybolovu pro každý členský stát a pro určité oblasti a populace stanovené v uvedených ustanoveních, napadené Španělským královstvím (věc C-36/04), v rozsahu, v němž jsou léta 1998 až 2002 použita jako referenční období, což znamená diskriminaci španělského loďstva z důvodu národnosti, protože v uvedených letech španělské loďstvo mělo na základě Aktu o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky k Evropským společenstvím a nařízení (ES) č. 685/95 a 2027/95 omezen přístup do oblastí ICES V b, VI, VII a VIII a, b, d a e,
 b)
 protože zřízení citlivé oblasti uvedené v článku 6 nařízení (ES) č. 1954/2003, provedeném nařízením (ES) č. 1415/2004, které je v projednávaném případě napadáno, je pro španělské loďstvo rovněž diskriminační, berouce v úvahu to, že nová citlivá oblast se částečně kryje s takzvaným „Irish Box“, ve kterém se na španělské loďstvo vztahovala omezení podle Smlouvy o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky.
 zneužití pravomoci:
 protože ochrany citlivé oblasti upravené v článku 6 nařízení (ES) č. 1954/2003, provedeným nařízením (ES) č. 1415/2004, které je nyní napadáno, mělo být dosaženo s použitím postupů stanovených v nařízení (ES) č. 850/1998, které stanoví technická opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů a týká se všech oblastí, u nichž bylo vědecky dokázáno, že splňují tuto podmínku.
 (1) Úř. věst. L 258, 5.8.2004, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 289, 7.11.2003, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 261, 20.10.1993, s. 1.
 (4) Úř. věst. L 71, 31.3.1995, s. 5.
 (5) Úř. věst. L 199, 24.8.1995, s. 1.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. května 2011 Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 3. března 2011 ve věci T-589/08, Evropaïki Dynamiki v. Komise
 (Věc C-235/11 P)
 2011/C 211/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (zástupci: N. Korogiannakis, M. Dermitzakis, Δικηγόροι)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu,
 —
 zrušit rozhodnutí Komise (DG ENVI) odmítnout nabídky předložené navrhovatelkou ve vztahu ke každé ze tří položek týkajících se vyhlášení otevřeného nabídkového řízení DG ENV.C2/FRA/2008/0017 „Rámcová smlouva na systém obchodování s emisemi skleníkových plynů — CITL/CR“ (2008/S 72-096229) a zadat všechny položky nabídkového řízení jinému uchazeči,
 —
 vrátit věc Tribunálu k přezkoumání zbylých otázek v rámci dvou položek, včetně návrhu na náhradu škody, který dosud nebyl Tribunálem přezkoumán,
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů navrhovatelky spojených s vymáháním jejího práva, včetně nákladů řízení vynaložených v rámci původního řízení, a to i v případě zamítnutí tohoto kasačního opravného prostředku, jakož i nákladů řízení vynaložených v rámci tohoto kasačního opravného prostředku, v případě, že mu bude vyhověno.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka navrhuje zrušení napadeného rozsudku a uvádí tyto důvody:
 —
 zjevně nesprávné posouzení a nedostatek odůvodnění,
 —
 Tribunál ve svém posouzení povinnosti uvést odůvodnění, kterou má zadavatel, chybně vyložil čl. 100 odst. 2 finančního nařízení (1), jakož i článek 149 prováděcích pravidel (2),
 —
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když zamítl tvrzení navrhovatelky týkající se porušení zásady rovného zacházení.
 (1) Úř. věst. L 248, s. 1
 (2) Úř. věst. L 357, s. 1


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/13
 Žaloba podaná dne 19. července 2007 – Agrícola del Sureste v. Rada a Komise
 (Věc T-268/07)
 (2007/C 223/19)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: S. Coop. Agrícola del Sureste (Murcia, Španělsko) (zástupce: L. Ortiz Blanco, advokát)
 Žalované: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Vyhovět projednávané žalobě na náhradu škody na základě článku 288 ES a určit, že žalobkyně má nárok na finanční náhradu ze strany Rady a Komise, společně a nerozdílně, v celkové výši sto čtyřicet dva tisíc pět set osmdesát pět eur (142 585 eur), a
 —
 uložit žalovaným orgánům náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty uplatněnými ve věci T-217/07, Las Palmeras v. Rada a Komise.