text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/48
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 19. září 2006 – Bavendam a další v. Komise
 (Věc T-80/05) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí 2004/798/ES a 2004/813/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství v kontinentální biogeografické oblasti a atlantské biogeografické oblasti - Bezprostředně a osobně dotčené osoby - Nepřípustnost“)
 (2006/C 294/101)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Hinrich Bavendam (Brémy, Německo); Günther Früchtnicht (Brémy); Hinrich Geerken (Brémy); Hans-Jürgen Weyhausen-Brinkmann (Brémy); Curt-Hildebrand von Einsiedel (Lipsko, Německo); Christina Gräfin von Schall-Riaucour (Ahlen-Vorhelm, Německo); Franz-Albert Metternich-Sandor, Prinz von Ratibor und Corvey (Höxter, Německo); Christoph Prinz zu Schleswig-Holstein (Thumby, Německo); a Stadt Schloß Holte-Stukenbrock, Německo) (zástupce: T. Giesen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek a B. Schima, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/798/ES ze dne 7. prosince 2004, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v kontinentální biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 382, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 102), jakož i rozhodnutí Komise 2004/813/ES ze dne 7. prosince 2004, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v atlantské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 387, s. 1).
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobci ponesou kromě vlastních nákladů řízení i náklady řízení vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 143, 11. 6. 2005.


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/52
 Žaloba podaná dne 15. prosince 2009 — Michail v. Komise
 (Věc F-100/09)
 2010/C 63/91
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Christos Michail (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Meidani, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované, kterým se zamítá žádost o pomoc podaná podle článku 24 služebního řádu z důvodu psychického obtěžování, jehož byl údajně žalobce obětí.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 9. března 2009 o zamítnutí žádosti o pomoc podané podle článku 24 služebního řádu;
 —
 uložit Komisi náhradu nemajetkové újmy, která dosahuje částky 30 000 eur;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 14.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 10/15
 Žaloba podaná dne 17. listopadu 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-404/05)
 (2006/C 10/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. listopadu 2005 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Enricem Traversou a Geraldem Braunem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Spolková republika Německo tím, že požadovala, aby soukromé kontrolní subjekty v oblasti ekologického zemědělství, které mají sídlo a jsou registrovány v jiném členském státě, měly v Německu obchodní provozovnu nebo jinou trvalou infrastrukturu, aby tam mohly vykonávat svoji činnost, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 ES;
 2.
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Německé orgány požadovaly od každého kontrolního subjektu v oblasti ekologického zemědělství, který má sídlo a je registrován v jiném členském státě, aby měl v Německu pobočku nebo zastoupení, aby mohl být v Německu činný. Tento požadavek porušuje svobodu volného pohybu služeb, poněvadž znemožňuje poskytování služeb v Německu podniky se sídlem v jiném členském státě.
 Svobodou volného pohybu služeb ve smyslu článku 49 ES se totiž rozumí právo poskytovat bez překážky jednotlivé služby z jednoho členského státu v druhém členském státě, aniž by se tam udržovalo stálé zastoupení. Zajištění svobody volného pohybu služeb vyžaduje – podle ustálené judikatury Soudního dvora – nejen odstranění veškeré diskriminace z důvodu státní příslušnosti, nýbrž také zrušení všech omezení, která by mohla činnosti poskytovatele služeb, který má sídlo v jiném členském státě a tam legálně poskytuje podobné služby, znemožnit, omezit nebo učinila je méně atraktivními. Článek 49 ES proto brání použití vnitrostátní úpravy nebo správní praxe, která bez objektivního odůvodnění omezuje možnost poskytovatele služeb skutečně využít svobody volného pohybu služeb.
 Spolkovou vládou uvedené důvody – tvrzený výkon veřejné moci kontrolními subjekty a obecný zájem – nejsou způsobilé odůvodnit toto omezení volného pohybu služeb. Odvolání na výkon veřejné moci – jako důvod, který vylučuje protiprávnost tohoto omezení svobody volného pohybu služeb – by bylo legální a přijatelné jen tehdy, pokud by se jednalo o činnost, která představuje bezprostřední a specifickou účast na výkonu veřejné moci. Kontrolním subjektům sice jsou spolkovými zeměmi svěřeny správní úkoly a tyto by také měly možnost donucením prosadit sankce stanovené v nařízení, tato skutečnost je v právu Společenství nerozhodná a nemění nic na tom, že činnost kontrolního subjektu upravená právem Společenství smí být v rámci svobody volného pohybu služeb v Německu prováděna také každým, v jiném členském státě na tomto právním základě registrovaným kontrolním subjektem.
 Obecný zájem není ohrožen tím, že kontrolní subjekt nemá v Německu zastoupení, poněvadž efektivní kontrola je realizována podle kritérií práva Společenství při registraci a kontrole daných kontrolních subjektů orgány státu registrace. V tomto případě k tomu existují ještě koordinační a harmonizační ustanovení, která zajišťují, že zájem, který uvádí spolková vláda jako argument, bude podle stejných standardů sledován také v jiných členských státech.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/36
 Žaloba podaná dne 15. října 2013 — Radecki v. OHIM — Vamed (AKTIVAMED)
 (Věc T-551/13)
 2013/C 367/64
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Michael Radecki (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: C. Menebröcker a V. Töbelmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vamed AG (Vídeň, Rakousko)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 18. července 2013 (věc R 365/2012-1);
 —
 uložil OHIM náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „AKTIVAMED“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 5, 11 a 44 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 958 886
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Vamed AG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Rakouské obrazové ochranné známky a mezinárodní zápis „VAMED“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 8, 9, 10, 11, 12, 16, 20, 21, 28, 35, 36, 37, 39, 41, 42, 43, 44 a 45
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/27
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. listopadu 2007 Aceites del Sur-Coosur, S. A., původně Aceites del Sur, S. A. proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 12. září 2007 ve věci T-363/04, Koipe Corporación, S. L. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-498/07 P)
 (2008/C 22/53)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Aceites del Sur-Coosur, S. A., původně Aceites del Sur, S. A. (zástupce: J.-M. Otero Lastres, advokát)
 Další účastníci řízení: Koipe Corporación, S. L. a Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Určit, že kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2007 ve věci T-363/04 z důvodu porušení práva Společenství byl podán v řádné lhůtě a předepsané formě;
 —
 v souladu s článkem 61 Statutu Soudního dvora a článkem 113 jednacího řádu vyhovět žalobě, a v důsledku toho v plném rozsahu zrušit uvedené rozhodnutí Soudu prvního stupně;
 —
 pokud to stav řízení umožní, vydat konečné rozhodnutí ve věci;
 —
 podpůrně vrátit věc Soudu prvního stupně k rozhodnutí v souladu se závazným právním názorem Soudního dvora a, pokud to Soudní dvůr bude považovat za nezbytné, uvést účinky zrušeného rozhodnutí, jež mají strany sporu považovat za konečné, a navíc v souladu s článkem 112 jednacího řádu uložit náhradu nákladů řízení žalované, zde odpůrkyni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tento kasační opravný prostředek proti rozsudku prvního senátu Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 se zakládá na dvou následujících důvodech:
 1. Porušení čl. 8 odst. 1 a 2 písm. a) bodů i) a ii) nařízení č. 40/94 (1)
 První porušení práva Společenství v napadeném rozsudku spočívá v tom, že považuje za „nerelevantní“ otázku určení, které ochranné známky namítané CARBONELL proti přihlašované ochranné známce Společenství LA ESPAÑOLA č. 236588 splňují podmínku, že se musí jednat o „starší“ ochranné známky.
 Na základě čl. 8 odst. 1 a 2 písm. a) bodu i) a ii) nařízení č. 40/94 měl rozsudek vyloučit z namítaných ochranných známek ochrannou známku Společenství CARBONELL č. 338681 společnosti KOIPE, neboť uvedený zápis Společenství není starší ochrannou známkou ve smyslu čl. 8 odst. 2 písm. a) bodu i) nařízení č. 40/94. Pokud by tak učinil, jedinými ochrannými známkami společnosti KOIPE, jež by mohly být namítány proti přihlášce ochranné známky Společenství LA ESPAÑOLA č. 236588 mnou zastoupené společnosti, by byly španělské zápisy ochranné známky CARBONELL č. 994364, č. 1238745 a č. 1698613.
 Po takovém vymezení straších ochranných známek, jež mohly být namítány proti zápisu ochranné známky Společenství LA ESPAÑOLA č. 236588, by pro účely čl. 8 odst. 1 písm. b) zbývaly ochranné známky chráněné na španělském území. To znamená, že otázka existence nebezpečí záměny mezi ochrannou známkou Společenství LA ESPAÑOLA č. 236588 a staršími ochrannými známkami namítanými společností KOIPE by se týkala výhradně veřejnosti na španělském území, kde jsou chráněny starší ochranné známky společnosti KOIPE, a nikoli veřejnosti na celém území Společenství, neboť mezi staršími ochrannými známkami nebyla žádná ochranná známka Společenství.
 2. Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94
 Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 jak známo upravuje důvody pro zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství, pokud existuje nebezpečí záměny mezi přihlašovanou ochrannou známkou Společenství a jednou nebo více namítanými staršími ochrannými známkami. Napadený rozsudek přitom porušil toto ustanovení ze dvou následujících důvodů:
 První část
 Účinky nesprávného vymezení starších ochranných známek, které lze namítat proti přihlášce ochranné známky Společenství „LA ESPAÑOLA“ č. 236588
 První porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), které uplatňujeme, spočívá v nesprávném vymezení „starších“ ochranných známek, které lze namítat proti přihlášce ochranné známky Společenství, a vztahuje se k důsledkům nesprávného vymezení starších namítaných ochranných známek podle čl. 8 odst. 1 písm. b), jak byl použit v napadeném rozsudku, pro předmět sporu v projednávané věci.
 Z tvrzení uvedených v první části je třeba učinit závěr, že napadený rozsudek porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, neboť:
 —
 za namítané ochranné známky nepovažoval výhradně španělské ochranné známky CARBONELL č. 994364, 1238745 a 1698613;
 —
 z namítaných ochranných známek výslovně nevyloučil starší ochrannou známku Společenství CARBONELL č. 338681;
 —
 jako důsledek dvou výše uvedených tvrzení nevymezil správně „veřejnost na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna“, ačkoli vzhledem k tomu, že šlo výhradně o španělské ochranné známky, představovali veřejnost na dotčeném území výhradně španělští spotřebitelé olivového oleje;
 —
 ačkoli v určitém bodě odkázal na „španělský trh s olivovým olejem“, zohlednil tento údaj velmi zaujatě a omezeně, neboť k němu přihlédl pouze za účelem posouzení rozlišovací schopnosti obrazových prvků sporných označení;
 —
 nezohlednil tedy tento údaj při hodnocení celkové podobnosti označení (například se vůbec nezmiňuje o „španělském trhu s olivovým olejem“ při hodnocení rozlišovací schopnosti slovních prvků kolidujících označení), ani při posouzení dalších okolností, které byly v dané věci relevantní pro účely rozhodnutí ohledně existence či neexistence nebezpečí záměny mezi spornými označeními.
 Druhá část
 Vliv nesprávného vymezení namítaných ochranných známek na parametr veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna. Nesprávné určení a následné vyhodnocení okolností relevantních pro posouzení nebezpečí záměny
 Argumentace uplatněná za účelem odůvodnění porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), kterou uvádíme v této Druhé části, se zakládá na dvou pilířích či základech. Jednak na veškerých výše uvedených úvahách ohledně nesprávného vymezení „namítaných starších známek“ a jeho vlivu na parametr „veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná známka chráněna“. A jednak na nesprávném určení a následném vyhodnocení všech okolností, jež měly být zohledněny při posuzování existence či neexistence nebezpečí záměny mezi přihlašovanou ochrannou známkou Společenství LA ESPAÑOLAč. 236588 a namítanými staršími španělskými ochrannými známkami CARBONELL č. 994364, 1238745 a 1698613.
 Argumenty, na nichž stavíme svůj názor, že napadený rozsudek nesprávným uplatněním porušil čl. 8 odst. 1 písm. b), jsou následující:
 —
 Napadený rozsudek nepřezkoumal kolidující označení z pohledu kritéria „globálního posouzení“ a „celkového dojmu“, nýbrž izolovaně a postupně, tudíž „analyticky“, z pohledu podstatných součástí kolidujících ochranných známek, čímž se dostal do rozporu s čl. 8 odst. 1 písm. b) a judikaturou Společenství, která jej vykládá.
 Napadený rozsudek neučinil, co měl učinit jako první, a sice přezkoumat ochranné známky z pohledu kritéria „globálního posouzení“ a „celkového dojmu“ kolidujících ochranných známek. Aniž by tak učinil, napadený rozsudek od začátku postupoval analyticky a provedl izolovaný a postupný přezkum obrazových (body 75 až 87 včetně) a slovních prvků (body 88 až 93), přičemž obrazovým prvkům přiznal rozhodující význam a slovním prvkům jakýkoli význam upřel. Napadený rozsudek sice uvádí kritérium globálního posouzení (bod 99), avšak ke správnému jednání nestačí citovat a zopakovat kritérium stanovené judikaturou, nýbrž je nezbytné se jím řídit a na daný případ jej správně uplatnit. To napadený rozsudek neučinil. Při posuzování podobnosti kolidujících označení totiž napadený rozsudek neuplatnil jako primární a hlavní kritérium globálního posouzení a kritérium celkového dojmu, ale sledoval kritérium analytické, když ochranné známky rozložil na obrazové a slovní prvky a následně hodnotil odděleně nejprve oba obrazové prvky kolidujících ochranných známek a poté slovní prvek LA ESPAÑOLA, přičemž se nijak nezmínil o dalším slovním prvku namítaných ochranných známek, názvu CARBONELL.
 Dále napadený rozsudek porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) i proto, že neposoudil okolnosti relevantní v dané věci, například dřívější dlouhodobou koexistenci a proslulost, jež byly vysoce relevantní pro posouzení nebezpečí záměny mezi přihlašovanou ochrannou známkou Společenství LA ESPAÑOLA č. 236588 a namítanými staršími španělskými ochrannými známkami CARBONELL.
 —
 Vnímání průměrným španělským spotřebitelem olivového oleje a údajné nebezpečí záměny kolidujících ochranných známek.
 Napadený rozsudek, ačkoli odkazuje na profil průměrného spotřebitele vypracovaný judikaturou Společenství, tento prototyp spotřebitele nepoužil, ale vytvořil profil průměrného španělského spotřebitele olivového oleje coby spotřebitele, jenž má blíže k prototypu průměrného spotřebitele používaného německou judikaturou: „nepozorný a nerozvážný spotřebitel“ než k prototypu evropského spotřebitele používaného judikaturou Společenství: „běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný spotřebitel“ (rozsudky Lloyd, bod 26; a Picasso, bod 38). Vedle tohoto závažného pochybení se napadený rozsudek dopustil ještě dalšího, neméně významného pochybení, kterým je „zohlednění nižší míry pozornosti“, jíž může veřejnost věnovat značkám olivového oleje, namísto zohlednění míry pozornosti, jíž věnuje běžně informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný španělský spotřebitel olivového oleje.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 136).


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/5
 Usnesení Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2016 – Skype Ultd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Sky plc, dříve British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd
 (Věc C-383/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
 (2016/C 136/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Skype Ultd (zástupci: A. Carboni, M. Browne, solicitor)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec), Sky plc, dříve British Sky Broadcasting Group plc, Sky IP International Ltd (zástupci: D. Rose a J. Curry, solicitors)
 Výrok
 1)
 Není namístě rozhodnout o kasačním opravném prostředku.
 2)
 Společnosti Skype Ultd se ukládá náhrada nákladů tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/10
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 22. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo, Rechtbank Noord-Holland – Nizozemsko) – GROFA GmbH v. Hauptzollamt Hannover (C-435/15), X, GoPro Coöperatief UA v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond (C–666/15)
 (Spojené věci C-435/15 a C-666/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Čísla a položky sazebníku - Zařazení zboží - Videokamery - Kombinovaná nomenklatura - Podpoložky 8525 80 30, 8525 80 91 a 8525 80 99 - Vysvětlivky - Výklad - Prováděcí nařízení (EU) č. 1249/2011 a č. 876/2014 - Výklad - Platnost“)
 (2017/C 168/11)
 Jednací jazyky: němčina a nizozemština
 Předkládající soudy
 Finanzgericht Hamburg a Rechtbank Noord-Holland
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: GROFA GmbH (C–435/15), X a GoPro Coöperatief UA (C–666/15)
 Žalovaní: Hauptzollamt Hannover (C–435/15) a Inspecteur van de Belastingdienst/Douane kantoor Rotterdam Rijnmond (C–666/15)
 Výrok
 1)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1249/2011 ze dne 29. listopadu 2011 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury musí být vykládáno v tom smyslu, že není použitelné per analogiam na výrobky, které mají vlastnosti tří modelů kamer řady GoPro Hero 3 Black Edition sporných ve věci C-435/15.
 2)
 Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 876/2014 ze dne 8. srpna 2014 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury musí být vykládáno v tom smyslu, že je použitelné per analogiam na výrobky, které mají vlastnosti tří modelů kamer řady GoPro Hero 3 Black Edition sporných v uvedené věci, ale že toto nařízení je neplatné.
 3)
 Podpoložky 8525 80 30, 8525 80 91 a 8525 80 99 kombinované nomenklatury, která je uvedena v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve zněních plynoucích postupně z prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1006/2011 ze dne 27. září 2011, prováděcího nařízení Komise (EU) č. 927/2012 ze dne 9. října 2012 a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1001/2013 ze dne 4. října 2013, musí být s ohledem na vysvětlivky k této kombinované nomenklatuře týkající se těchto podpoložek vykládány v tom smyslu, že videosekvence delší 30 minut zaznamenaná v samostatných souborech, jejichž délka je vždy kratší než 30 minut, musí být považována za záznam alespoň 30 minut souvislé videosekvence, nezávisle na tom, že uživatel nemůže zaznamenat přechod mezi jednotlivými soubory při jejich přehrávání nebo že naopak musí při přehrávání v zásadě otevřít každý soubor samostatně.
 4)
 Kombinovaná nomenklatura, která je uvedena v příloze I nařízení č. 2658/87, ve zněních plynoucích postupně z prováděcích nařízení č. 1006/2011, č. 927/2012 a č. 1001/2013, musí být vykládána v tom smyslu, že videokamera se záznamem obrazu i zvuku schopná nahrávat signály z externích zdrojů, aniž by je však mohla přehrát prostřednictvím televizoru nebo externího monitoru, neboť tato kamera umí prostřednictvím externí obrazovky nebo externího monitoru přehrávat pouze soubory, které sama zaznamenala za použití své čočky, nemůže být zařazena do sazební podpoložky 8525 80 99 této kombinované nomenklatury.
 (1) Úř. věst. C 363, 3.11.2015.
 Úř. věst. C 106, 21.3.2016.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/40
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 2. července 2015 – TDC A/S v. Teleklagenævnet, Erhvervs- og Vækstministeriet
 (Věc C-327/15)
 (2015/C 294/52)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: TDC A/S
 Odpůrci: Teleklagenævnet, Erhvervs- og Vækstministeriet
 Předběžné otázky
 1)
 Brání směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), (1) včetně článku 32, tomu, aby členský stát stanovil pravidla, která podniku neumožňují uplatnit vůči členskému státu nárok na zvláštní náhradu čistých nákladů na poskytování povinných doplňkových služeb, na něž se nevztahuje kapitola II této směrnice, jestliže zisk podniku z poskytování dalších služeb, na něž se vztahuje povinnost univerzální služby podle kapitoly II směrnice, převyšuje ztráty vzniklé v souvislosti s poskytováním povinných doplňkových služeb?
 2)
 Brání směrnice o univerzální službě členskému státu v tom, aby stanovil pravidla, která podnikům umožňují uplatnit vůči členskému státu nárok na náhradu čistých nákladů na poskytování povinných doplňkových služeb, na něž se nevztahuje kapitola II této směrnice, pouze pokud čisté náklady představují nespravedlivou zátěž pro tyto podniky?
 3)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku, může členský stát rozhodnout, že poskytování povinných doplňkových služeb, na něž se nevztahuje kapitola II této směrnice, nepředstavuje nespravedlivou zátěž, jestliže podnik dosáhl celkového zisku z poskytování všech služeb, pro které má povinnost univerzální služby, včetně poskytování služeb, které by podnik zajišťoval, i kdyby nebyl vázán povinností univerzální služby?
 4)
 Brání směrnice o univerzální službě členskému státu, aby zavedl pravidla, podle kterých se čisté náklady určeného podniku na poskytování univerzální služby podle kapitoly II této směrnice stanoví jako rozdíl všech příjmů a nákladů souvisejících s poskytováním dotčené služby, včetně příjmů a nákladů, jež by podniku vznikly, i kdyby nebyl poskytovatelem univerzální služby?
 5)
 V případě, že se dotčená vnitrostátní pravidla (viz první až čtvrtá otázka) uplatní na povinnou doplňkovou službu, která má být poskytována nejen v Dánsku, ale v Dánsku i Grónsku, jež je na základě přílohy II SFEU zámořskou zemí či územím, vztahují se odpovědi na první až čtvrtou otázku i na tu část povinnosti, která se vztahuje na Grónsko, když dánské orgány její poskytování ukládají podniku se sídlem v Dánsku, který v Grónsku neprovozuje jinou činnost?
 6)
 Jaký význam pro odpovědi na prvních pět otázek má čl. 107 odst. 1 SFEU, čl. 108 odst. 3 SFEU a rozhodnutí Komise 2012/21/EU ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 SFEU na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby přiznané určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (2)?
 7)
 Jaký význam pro odpovědi na prvních pět otázek má zásada co nejmenšího narušení trhu obsažená zejména v čl. 1 odst. 2, čl. 3 odst. 2 a v bodech 4, 18, 23 a 26 odůvodnění směrnice o univerzální službě, jakož i v části B její přílohy IV?
 8)
 V případě, že ustanovení směrnice o univerzální službě brání vnitrostátním opatřením uvedeným v první, druhé a čtvrté otázce, mají tato ustanovení nebo omezení přímý účinek?
 9)
 Jaké konkrétní faktory je třeba vzít v úvahu při posuzování toho, zda jsou vnitrostátní lhůta pro podávání žádostí, jak je popsána v bodu [13], a její uplatnění v souladu se zásadami loajální spolupráce, rovnocennosti a efektivity v unijním právu?
 (1) Úř. věst. L 108, s. 51.
 (2) Úř. věst. L 7, s. 3.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/31
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2008 – X-Technology Swiss v. OHIM (zobrazení punčochy)
 (Věc T-547/08)
 (2009/C 55/58)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: X-Technology Swiss GmbH (zástupci: A. Herbertz a R. Jung, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ze dne 6. října 2008 ve věci R 846/2008-4,
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci náhradu nákladů řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka jako „jiná ochranná známka – poziční ochranná známka“ v barvě „oranžové (Pantone 16-1359 TPX)“ pro výrobky zařazené do třídy 25 (přihláška č. 5 658 117).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou míru rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. listopadu 2012 — Nexans France a Nexans v. Komise
 (Věc T-135/09) (1)
 (Hospodářská soutěž - Správní řízení - Žaloba na neplatnost - Akty přijaté během kontroly - Mezitímní opatření - Nepřípustnost - Rozhodnutí nařizující kontrolu - Povinnost uvést odůvodnění - Ochrana soukromí - Dostatečně závažné nepřímé důkazy - Soudní přezkum)
 2012/C 399/27
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nexans France SAS (Paříž, Francie) a Nexans SA (Paříž) (zástupci: M. Powell, solicitor, J. P. Tran Thiet, advokát, a G. Forwood, barrister)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně X. Lewis a N. von Lingen, poté N. von Lingen a V. Di Bucci, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2009) 92/1 ze dne 9. ledna 2009 nařizujícího společnosti Nexans SA a její dceřiné společnosti Nexans France SAS, aby se podřídily kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205) (věc COMP/39.610); zadruhé návrh směřující k tomu, aby Tribunál prohlásil za protiprávní rozhodnutí Komise zcela okopírovat obsah některých počítačových souborů, aby je mohla zkoumat ve svých kancelářích, které přijala během této kontroly; zatřetí návrh na zrušení rozhodnutí Komise vyslechnout při kontrole zaměstnance společnosti Nexans France a začtvrté návrh, aby Tribunál nařídil proti Komisi určitá opatření
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise C(2009) 92/1 ze dne 9. ledna 2009 nařizující společnosti Nexans SA a všem podnikům, které přímo či nepřímo ovládá, včetně společnosti Nexans France SAS, aby se podřídily kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] se zrušuje v rozsahu, v němž se týká elektrických kabelů jiných než podmořských a podzemních kabelů pro vysoké napětí a materiálu, který s těmito jinými kabely souvisí.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnosti Nexans a Nexans France ponesou vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 4)
 Komise ponese polovinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. srpna 2005 Creative Technology Ltd proti rozsudku vydanému dne 25. května 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T-352/02, Creative Technology Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHMI), přičemž dalším účastníkem řízení u odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) byl José Vila Ortiz
 (Věc C-314/05 P)
 (2005/C 296/23)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 10. srpna 2005 kasační opravný prostředek (dále jen „opravný prostředek“) podaný Creative Technology Ltd, se sídlem v Singapore (Singapore), zastoupenou Stephenem Jonesem a Paulem Rawlinsonem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 25. května 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (čtvrtým senátem) ve věci T- 352/02 (1), Creative Technology Ltd. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHMI), přičemž dalším účastníkem řízení u odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) byl José Vila Ortiz.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 i.
 zrušil rozsudek
 ii.
 zrušil rozhodnutí odvolacího senátu
 iii.
 zrušil rozhodnutí námitkového oddělení č. 145/2001
 iv.
 povolil zápis ochranné známky přihlašovatele
 v.
 uložil odpůrci náhradu nákladů vzniklých přihlašovateli/účastníku řízení podávajícímu opravný prostředek v souvislosti s tímto opravným prostředkem, odvoláním k Soudu a odvolacímu senátu, a s námitkami u námitkového oddělení.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastník řízení podávající opravný prostředek tvrdí, že přihláška ochranné známky Společenství pro slova PC WORKS není zaměnitelná se starší španělskou ochrannou známkou pro obrazovou ochrannou známku, která obsahuje slova W WORK PRO. Tvrdí, že námitkové oddělení, čtvrtý odvolací senát a Soud prvního stupně nesprávně analyzovaly celkové posouzení dotčených ochranných známek a zejména nesprávně přisoudily důležitost prvku WORK obsaženému v obou ochranných známkách.
 Dále tvrdí, že námitkové oddělení, čtvrtý odvolací senát a Soud prvního stupně nerozpoznaly, že u dotčeného zboží se nejedná o běžnou koupi, ale o koupi spotřebitelů na základě pečlivého uvážení a zejména, že nezohlednily náležité vlastnosti přiměřeně dobře informovaného, pozorného a obezřetného člena relevantní veřejnosti v tom, že takový člen relevantní veřejnosti by v tomto případě nekoupil zboží, aniž by ho podrobně prozkoumal.
 Soud prvního stupně tedy nesprávně potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení a čtvrtého odvolacího senátu a nesprávně zamítl žalobu v plném rozsahu.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek proto tvrdí, že tomuto opravnému prostředku proti rozhodnutí námitkového oddělení, čtvrtého odvolacího senátu a Soudu prvního stupně by mělo být vyhověno a rozhodnutí námitkového oddělení, čtvrtého odvolacího senátu a Soudu prvního stupně by měla být zrušena v plném rozsahu. Přihlašovatel/účastník řízení podávající opravný prostředek rovněž požaduje náhradu nákladů tohoto řízení o opravném prostředku a řízení u námitkového oddělení, před čtvrtým odvolacím senátem a Soudem prvního stupně.
 (1) Úř. věst. C 182, 23.7.2005, s. 35.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. března 2006 Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica, SA proti usnesení Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 14. prosince 2005 ve věci T-369/03, Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Resinall Europe BVBA, Cray Valley Iberica v. Komise Evropských společenství, podporovaná Finskem
 (Věc C-150/06 P)
 (2006/C 121/13)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Arizona Chemical BV, Eastman Belgium BVBA, Cray Valley Iberica, SA (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)
 Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství, Finsko, Resinall Europe BVBA
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že je projednávaný kasační opravný prostředek přípustný a opodstatněný;
 —
 zrušil usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2005 ve věci T-369/03;
 —
 určil, že jsou návrhy jimi podané ve věci T-369/03 přípustné;
 —
 rozhodl ve věci samé, nebo podpůrně vrátil věc Soudu prvního stupně k rozhodnutí ve věci samé; a
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu veškerých nákladů těchto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že usnesení Soudu prvního stupně by měla být zrušeno z následujících důvodů:
 1)
 Vnitřní nesoudržnost odůvodnění a nesprávné právní posouzení přípustnosti vztahující se k adresátovi aktu s právně závaznými účinky.
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se Soud prvního stupně (dále jen SPS) tím, že své posouzení nezaložil na skutečnosti, že napadené rozhodnutí je aktem s právně závaznými účinky, jimiž se podstatným způsobem mění jejich právní postavení, dopustil nesprávného právního posouzení.
 2)
 Nesprávný výklad právního rámce pro posouzení údajů jimi předložených na základě směrnice 67/548/EHS.
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se SPS tím, že se domníval, že posouzení údajů jimi předložených a konečného rozhodnutí Komise o významu těchto údajů jako podkladů pro vyřazení, nepředstavuje správní řízení, které by bylo možno zpochybnit, dopustil nesprávného právního posouzení.
 3)
 Nesprávný výklad právního rámce a jejich souvisejících práv na základě směrnice 67/548/EHS.
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se SPS tím, že došel k závěru, že nemohli zpochybnit uvedené rozhodnutí z důvodů, že usilovali o napadnutí opatření s obecnou působností, dopustil nesprávného právního posouzení.
 4)
 Porušení jejich práv na účinnou soudní ochranu.
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se SPS tím, že se domníval, že mohou napadené rozhodnutí zpochybnit na vnitrostátní úrovni, dopustil nesprávného právního posouzení.
 5)
 Nesprávné právní posouzení přijetím závěru, že jejich žaloba je promlčená.
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že návrh na náhradu škody není promlčený, jelikož počátkem vzniku škody je nejdříve vydání rozhodnutí Komise z roku 1999 o nevyřazení a nejpozději vydání napadeného rozhodnutí.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 28. listopadu 2016 – Juhler Holding A/S v. Bundeszentralamt für Steuern
 (Věc C-613/16)
 (2017/C 104/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Juhler Holding A/S
 Žalovaný: Bundeszentralamt für Steuern
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 43 ve spojení s článkem 48 ES (nyní článek 49 ve spojení se článkem 54 SFEU) vnitrostátnímu daňovému právnímu předpisu, jako je právní předpis dotčený v původním řízení, který nerezidentní mateřské společnosti, která je v rámci skupiny činné ve státě, v němž má sídlo, trvale vyčleněna jako holdingová společnost, odmítá přiznat osvobození od daně z kapitálových příjmů z rozdělení zisku,
 pokud v ní mají podíl osoby, které nemají nárok na vrácení daně nebo osvobození od daně, pokud dosáhly příjmů přímo a
 1)
 pro zapojení nerezidentní mateřské společnosti chybějí hospodářské nebo jinak závažné důvody nebo
 2)
 nerezidentní mateřská společnost nedosáhne více než 10 % svých celkových hrubých příjmů dotčeného hospodářského roku z vlastní hospodářské činnosti (což mimo jiné není splněno, pokud zahraniční společnost dosáhne svých hrubých příjmů ze spravování hospodářských aktiv) nebo
 3)
 se nerezidentní mateřská společnost neúčastní všeobecného hospodářského styku obchodním podnikem, který byl přiměřeným způsobem zřízený pro její obchodní účel, zatímco rezidentním mateřským společnostem je přiznáno osvobození od daně z kapitálových příjmů bez ohledu na výše uvedené podmínky?
 2)
 Brání čl. 5 odst. 1 ve spojení s čl. 1 odst. 2 směrnice 90/435/EHS (1) vnitrostátnímu daňovému právnímu předpisu, jako je právní předpis dotčený v původním řízení, který nerezidentní mateřské společnosti, která je v rámci skupiny činné ve státě, v němž má sídlo, trvale vyčleněna jako holdingová společnost, odmítá přiznat osvobození od daně z kapitálových příjmů z rozdělení zisku,
 pokud v ní mají podíl osoby, které nemají nárok na vrácení daně nebo osvobození od daně, pokud dosáhly příjmů přímo a
 1)
 pro zapojení nerezidentní mateřské společnosti chybějí hospodářské nebo jinak závažné důvody nebo
 2)
 nerezidentní mateřská společnost nedosáhne více než 10 % svých celkových hrubých příjmů dotčeného hospodářského roku z vlastní hospodářské činnosti (což mimo jiné není splněno, pokud zahraniční společnost dosáhne svých hrubých příjmů ze spravování hospodářských aktiv) nebo
 3)
 se nerezidentní mateřská společnost neúčastní všeobecného hospodářského styku obchodním podnikem, který byl přiměřeným způsobem zřízený pro její obchodní účel, zatímco rezidentním mateřským společnostem je poskytnuto osvobození od daně z kapitálových příjmů, aniž záleží na výše uvedených podmínkách?
 (1) Směrnice Rady 90/435/EHS o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6).


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/61
 Žaloba podaná dne 18. února 2010 — IRO v. Komise
 (Věc T-69/10)
 2010/C 100/90
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) (Via Brescia, Itálie) (zástupci: A. Giardina, advokát, P. Tomassi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 podpůrně zrušit nebo snížit pokutu uloženou v napadeném rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné těm uplatněným ve věci T-55/10, SP v. Komise.
 Žalobkyně se zejména dovolává:
 —
 porušení právních předpisů a zneužití pravomoci, neboť Komise přijala napadené rozhodnutí, ve kterém byla žalobkyně potrestána za to, že se účastnila údajné kartelové dohody o cenách, aniž by přezkoumala veškerý důkazní materiál, protože nebyly do rozhodnutí zahrnuty přílohy týkající se cenových tabulek;
 —
 porušení procesních norem stanovených v nařízení ES č. 1/2003 (1), jelikož Komise v návaznosti na zrušení rozhodnutí K(2002) 5087 v konečném znění, ze dne 17. prosince 2002 ze strany Tribunálu přijala napadené rozhodnutí, aniž by dodržela procesní náležitosti, jako je zaslání oznámení námitek účastníkům řízení nebo vyslechnutí účastníků řízení nebo zahrnutí vnitrostátních orgánů, a v důsledku toho bylo celé řízení vedené Komisí neúplné, nesoudržné a protiprávní, a byla porušena práva potrestaných společností na obhajobu;
 —
 nedostatečné šetření a odůvodnění, neboť Komise správně neposoudila informace, které vyšly najevo během vyšetřovacího řízení, související s velikostí relevantního trhu a účinky údajné dohody.
 Podpůrně se žalobkyně domáhá zrušení nebo snížení pokuty uložené v napadeném rozhodnutí.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L, 4.1.2003, s. 1).


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/24
 Žaloba podaná dne 9. června 2009 — British Telecommunications v. Komise
 (Věc T-226/09)
 2009/C 193/39
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: British Telecommunications plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: G. Robert a M. M. Newhouse, Solicitors)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit sporné rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009, K (2009) 685 konečné, prohlašujícího, že podpora poskytnutá britskými orgány ve prospěch žalobkyně ve formě veřejné záruky pro penzijní fond BT je neslučitelná se společným trhem [státní podpora č. C 55/2007 (dříve NN 63/2007, CP 106/2006)].
 Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby sedm žalobních důvodů.
 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že se Komise tím, že došla k závěru, že žalobkyně získala selektivní hospodářskou výhodu, dopustila nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení při použití čl. 87 odst. 1 ES a pojmu státní podpory. Žalobkyně uvádí, že Komise nezohlednila celý hospodářský a skutkový kontext, ve kterém se žalobkyně nachází.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že došla k závěru, že se žalobkyně těší selektivní hospodářské výhodě z důvodu, že správci BT Pension Scheme (dále jen „BTPS“) nepřispívají do Pension Protection Fund (záručního důchodového fondu, dále jen „PPF“), pokud jde o důchody účastníků BTPS, na které se vztahuje veřejná záruka, a porušila zásadu rovného zacházení neprovedením porovnání se srovnatelnými situacemi. Podle žalobkyně Komise nezohlednila rozdíly mezi důchodovými systémy soukromé sféry, na které se vztahuje PPF, a důchodovým systémem veřejné správy, který žalobkyně zdědila v rámci privatizace.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení a porušila zásadu legitimního očekávání tím, že provedla přehodnocení opatření, které nebylo podporou v době, kdy bylo povoleno ze „zásadních důvodů“, přičemž o dvacet let později má být za podporu považováno z důvodu právních předpisů, které byly mezitím přijaty.
 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že Komise tím, že požaduje, aby správci BTPS Trustees přispívali do PPF, porušila zásady rovného zacházení a proporcionality.
 Zapáté žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení a neposoudila, zda selektivní hospodářská výhoda tvrzená Komisí narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.
 Zašesté žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného skutkového a právního posouzení tím, že došla k závěru o existenci převodu státních prostředků.
 Zasedmé žalobkyně tvrdí, že Komise tím, že sporné rozhodnutí neodůvodnila, porušila článek 253 ES.


text:
 22.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 350/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 31. března 2015
 ve věci E-21/14
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinností státem EHP/ESVO – neprovedení směrnice 2010/30/EU o uvádění spotřeby energie)
 (2015/C 350/10)
 Ve věci E-21/14, Kontrolní úřad ESVO v. Island – žaloba na prohlášení, že nepřijetím opatření nezbytných k provedení aktu uvedeného v bodě 4 kapitoly IV přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU ze dne 19. května 2010 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a/nebo jejich neoznámením ve stanovené lhůtě Kontrolnímu úřadu ESVO Island nesplnil své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 31. března 2015 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1.
 prohlašuje, že nepřijetím opatření nezbytných k provedení aktu ve stanovené lhůtě Island nesplnil své povinnosti podle aktu uvedeného v bodě 4 kapitoly IV přílohy II Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU ze dne 19. května 2010 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1, a podle článku 7 této dohody;
 2.
 ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/52
 Žaloba podaná dne 29. prosince 2014 – Spokey v. OHIM – Leder Jaeger (SPOKEY)
 (Věc T-846/14)
 (2015/C 065/70)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spokey sp. z o.o. (Katowice, Polsko) (zástupce: B. Matusiewicz-Kulig, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Leder Jaeger GmbH (Siegen, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „SPOKEY“ – Ochranná známka Společenství č. 6 7 77 312
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. října 2014, ve věci R 525/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 případně napadené rozhodnutí změnil, pokud jde o výrobky spadající do třídy 18;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), článků 75 a 76 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení pravidla 50 nařízení Komise č. 2868/95.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen ze dne 8. února 2006 ve věci Freeport PLC proti Ollemu Arnoldssonovi
 (Věc C-98/06)
 (2006/C 86/38)
 Jednací jazyk: švédština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Högsta domstolen ze dne 8. února 2006 ve věci Freeport PLC proti Ollemu Arnoldssonovi, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 20. února 2006, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Högsta domstolen žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Má být žaloba, která je založena na tvrzené odpovědnosti akciové společnosti způsobené přijatým závazkem, považována za smlouvu podle čl. 6 odst. 1 nařízení Brusel I i přesto, že osoba, která učinila závazek v dané době, nebyla ani zplnomocněným zástupcem ani zmocněncem společnosti?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku kladná: Je podmínkou příslušnosti podle čl. 6 odst. 1, kromě podmínek výslovně uvedených v tomto článku, že žaloba proti osobě, která má bydliště na území státu, ve kterém má sídlo soud, nebyla podána pouze z toho důvodu, aby o této žalobě mohl rozhodnout jiný soud, než který by byl jinak příslušný rozhodnout o žalobě proti jinému žalovanému?
 3)
 Je-li odpověď na druhou otázku záporná: Má být pravděpodobnost úspěchu žaloby proti osobě s bydlištěm v témže státě, ve kterém má sídlo soud, vzata v úvahu jiným způsobem v případě určení, zda existuje takové nebezpečí vzájemně si odporujících rozhodnutí, jak stanoví čl. 6 odst. 1?


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 21. května 2008 – Société Zeturf Ltd v. Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi – Vedlejší účastnice: G.I.E. Pari Mutuel Urbain (PMU)
 (Věc C-212/08)
 (2008/C 197/20)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Société Zeturf Ltd
 Žalovaní: Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být články 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládány tak, že brání vnitrostátní právní úpravě, která zakotvuje výlučný režim dostihových sázek mimo závodiště ve prospěch jediného neziskového subjektu, jeví-li se tato právní úprava jako způsobilá zaručit dosažení cíle spočívajícího v boji proti kriminalitě, a tím zajistit i ochranu veřejného pořádku způsobem, který je účinnější než méně omezujícími opatření, a je-li tato právní úprava v zájmu snížení nebezpeční výskytu nepovolených herních sítí a směřování hráčů k zákonné nabídce doprovázena dynamickou obchodní politikou poskytovatele, který v důsledku toho zcela nenaplňuje sledovaný cíl omezit příležitosti ke hře?
 2)
 Je pro účely posouzení toho, zda taková vnitrostátní právní úprava, jaká je platná ve Francii a která zakotvuje výlučný režim dostihových sázek mimo závodiště ve prospěch jediného neziskového subjektu, odporuje článkům 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství, třeba posoudit překážku volnému pohybu služeb pouze z pohledu omezení vztahujících se na nabídku dostihových sázek přes internet, nebo je třeba zohlednit celé odvětví dostihových sázek bez ohledu na formu, jakou jsou tyto dostihové sázky hráčům nabízeny a zpřístupňovány?


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 12. března 2007 – Hecht-Pharma GmbH v. Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg
 (Věc C-140/07)
 (2007/C 117/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Hecht-Pharma GmbH
 Žalovaný: Staatliches Gewerbeaufsichtsamt Lüneburg
 Za účasti: Vertreterin des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 Předběžné otázky
 1)
 Znamená úprava zavedená pro případ pochybností v čl. 2 odst. 2 směrnice 2001/83/ES (1) ve znění směrnice 2004/27/ES (2), že se směrnice 2001/83/ES použije na výrobek, který lze pravděpodobně klasifikovat jako léčivý přípravek, jehož charakter léčivého přípravku však není pozitivně prokázán? Jaká míra pravděpodobnosti a dle toho jaká míra objasnění věci je případně nutná, aby bylo odůvodněno použití směrnice 2001/83/ES?
 2)
 Může být výrobek, který není „prezentačním léčivým přípravkem“, považován za funkční léčivý přípravek ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice 2001/83/ES ve znění směrnice 2004/27/ES, neboť obsahuje složku, která může při určitém dávkování přivodit fyziologické změny, což však v případě posuzovaného výrobku – při určeném užívání – nenastane? Je třeba tuto otázku přiřadit ke znaku „farmakologické účinky “nebo znaku „ovlivnění fyziologických funkcí u lidí“?
 3)
 Hrají ještě po nové úpravě definice léčivého přípravku směrnicí 2004/27/ES při klasifikaci léčivých přípravků úlohu vlastnosti prohlášené za relevantní vedle farmakologických vlastností judikaturou Evropského soudního dvora „podmínky použití, míra jeho rozšíření, znalost, kterou o něm mají spotřebitelé, a rizika, která může způsobit jeho užívání “(rozsudek ze dne 9. června 2005 – Věc C-211/03 – Sb. rozh. I 5141, 5217 bod 51)?
 (1) Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.
 (2) Úř. věst. L 136, s. 34; Zvl. vyd. 13/34, s. 262.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 25. září 2013 — X v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-512/13)
 2013/C 367/40
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 1)
 Jedná se o nepřímé rozlišování na základě státní příslušnosti nebo omezení volného pohybu pracovníků, které vyžaduje odůvodnění, pokud zákonná právní úprava členského státu umožňuje zaměstnancům, kteří tam přicestovali, získat náhradu za extrateritoriální náklady, osvobozenou od daně, a zaměstnanci, který v době před začátkem svého zaměstnání v tomto členském státu bydlel v zahraničí ve vzdálenosti větší než 150 kilometrů od hranice tohoto členského státu, přiznat bez dalšího prokazování paušálně stanovenou náhradu nákladů osvobozenou od daně, a to i v případě, že částka náhrady převyšuje skutečné extrateritoriální náklady, zatímco pro zaměstnance, který v dotčeném období bydlel v menší vzdálenosti od tohoto členského státu, je náhrada nákladů osvobozená od daně omezena do výše prokazatelných skutečných extrateritoriálních nákladů?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1: Je v tomto případě dotčená nizozemská právní úprava, obsažená v prováděcím nařízení o dani z příjmů ze závislé činnosti z roku 1965, založena na naléhavých důvodech obecného zájmu?
 3)
 V případě kladné odpovědi také na otázku 2: Jde v tomto případě kritérium 150 kilometrů obsažené v uvedené právní úpravě nad rámec toho, co je k dosažení cíle sledovaného touto právní úpravou nezbytné?


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/31
 Žaloba podaná dne 6. dubna 2017 – Amplexor Luxembourg v. Komise
 (Věc T-211/17)
 (2017/C 213/42)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Amplexor Luxembourg Sàrl (Bertrange, Lucembursko) (zástupce: J.-F. Steichen, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil tuto žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil rozhodnutí Úřadu pro publikace Evropské unie ze dne 13. února 2017 ve věci samé;
 —
 potažmo zrušil zadávací řízení č. 10651;
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení;
 —
 žalobkyni ponechal všechna ostatní práva, žalobní důvody a žaloby.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba zní na zrušení rozhodnutí Úřadu pro publikace Evropské unie ze dne 13. února 2017 v rozsahu, v němž řadí žalobkyni na druhé místo v zadávacím řízení č. AO 10651 – Zpracování oznámení pro zveřejnění v „Dodatku k Úřednímu věstníku Evropské unie“ (Úř. věst. S) (Úř. věst. 2016/S 143-258115).
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení pravidel a zásad práva Evropské unie, jelikož Úřad pro publikace Evropské unie tím, že nabídl uchazečům, kteří v okamžiku nabídky nebyli smluvními partnery Úřadu, možnost obdržet vyšší finanční prostředky na financování nákladů na převzetí, zjevně porušil zásadu rovnosti. Podle názoru žalobkyně takový přístup, kromě toho, že je velmi diskriminační, vážně narušuje jak raison d'être, tak samotné základy postupů zadávání veřejných zakázek.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci.


text:
 9.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/28
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 28. ledna 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-92/12)
 (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 jednacího řádu - Žaloba podaná telefaxem ve lhůtě pro podání žaloby a podepsaná razítkem reprodukujícím podpis advokáta nebo jiným způsobem reprodukce - Zmeškání lhůty pro podání žaloby - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 71/47
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o provádění srážek z invalidního důchodu žalobce za účelem vymožení částky, kterou mu uložil uhradit z titulu soudních výdajů Soud pro veřejnou službu.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Ávila (Španělsko) dne 11. února 2014 – Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, SA v. Francisco Javier Rodríguez Barbero a María Ángeles Barbero Gutiérrez
 (Věc C-75/14)
 2014/C 135/28
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia e Instrucción de Ávila
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Banco de Caja España de Inversiones, Salamanca y Soria, SA
 Žalovaní: Francisco Javier Rodríguez Barbero a María Ángeles Barbero Gutiérrez
 Předběžné otázky
 1)
 Pokud vnitrostátní soud zjistí existenci zneužívající klauzule týkající se úroků z prodlení v rámci hypotečního úvěru, musí na základě směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, a zejména s čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, a za účelem zajištění ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a zásadou efektivity konstatovat, že klauzule je neplatná a její obsah není závazný, nebo musí naopak ustanovení o úrocích zmírnit tím, že vrátí věc oprávněnému nebo poskytovateli úvěru za účelem přepočtení úroků.
 2)
 Stanoví druhé přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013 jasné omezení ochrany zájmů spotřebitele tím, že implicitně ukládá soudu povinnost ustanovení o úrocích z prodlení, které je zneužívající povahy, zmírnit tím, že přepočítá sjednaný úrok a zachová v platnosti ustanovení, které mělo zneužívající povahu, namísto konstatování, že dané ustanovení je neplatné a není tedy pro spotřebitele závazné.
 3)
 Je druhé přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013 v rozporu se směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, a zejména s čl. 6 odst. 1 uvedené směrnice, když brání uplatnění zásady rovnocennosti a zásady efektivity v oblasti ochrany spotřebitele a předchází použití sankce neplatnosti a nezávaznosti na ustanovení o úrocích z prodlení – u kterých je konstatována zneužívající povaha – sjednaných ve smlouvách o hypotečním úvěru uzavřených před vstupem v platnost zákona č. 1/2013 ze dne 14. května 2013.
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/11
 Usnesení Soudního dvora ze dne 9. prosince 2009 — Luigi Marcuccio v. Evropská komise
 (Věc C-528/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Úředníci - Sociální zabezpečení - Konkludentní zamítnutí návrhu na uhrazení 100 % určitých lékařských výdajů vynaložených úředníkem - Usnesení o upuštění od projednání věci Soudu pro veřejnou službu - Kasační opravný prostředek částečně zjevně nepřípustný a částečně zjevně neopodstatněný“)
 2010/C 100/17
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, A. dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 9. září 2008, Marcuccio v. Komise (T 144/08), kterým Soud zamítl jako nepřípustný návrh na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek směřující k uhrazení 100 % určitých lékařských výdajů, a jednak návrh směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo vyplatit účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek částku ve výši 89,56 eur jako doplněk úhrady jeho lékařských výdajů nebo jako náhradu škody
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Luigiu Marcucciovi se ukládá náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. dubna 2009 — Itochu v. Komise
 (Věc T-12/03) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s konzolami videoher a herními kazetami slučitelnými s herními konzolami Nintendo - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Omezení paralelních vývozů - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokuty - Rozdílné zacházení - Odrazující účinek - Délka trvání protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Spolupráce během správního řízení“)
 2009/C 141/74
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Itochu Corp. (Tokio, Japonsko) (zástupci: Y. Shibasaki, G. van Gerven, T. Franchoo, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Hellström a O. Beynet, poté F. Castillo de la Torre a O. Beynet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení článků 1, 3 a 5 rozhodnutí Komise 2003/675/ES ze dne 30. října 2002, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (COMP/35.587 PO Video Games, COMP/35.706 PO Nintendo Distribution a COMP/36.321 Omega — Nintendo) (Úř. věst. 2003, L 255, s. 33) v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně nebo podpůrně návrh na snížení pokuty, která jí byla uložena.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Itochu Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/45
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. února 2017 – Rumunsko v. Komise
 (Věc T-145/15) (1)
 („EZZF a EZFRV - Opatření vztahující se na plochu - Výdaje vyloučené z financování - Paušální finanční opravy - Článek 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 - Povinnost uvést odůvodnění - Proporcionalita“)
 (2017/C 104/63)
 Jednací jazyk: rumunština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Rumunsko (zástupci: původně R.-H Radu, V. Angelescu, R. Mangu, D. Bulancea, N. Horumbă, E. Mierlea a T. Crainic, poté R.-H Radu, V. Angelescu, R. Mangu, N. Horumbă, E. Mierlea a T. Crainic, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolan a G. von Rintelen, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh podle článku 263 SFEU na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2015/103 ze dne 16. ledna 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2015, L 16, s. 33).
 Výrok
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/103 ze dne 16. ledna 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Rumunska.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Rumunskem.
 (1) Úř. věst. C 178, 1.6.2015.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/36
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. září 2009 — Akzo Nobel a další v. Komise
 (Věc T-175/05) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s kyselinou monochloroctovou - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Rozdělení trhu a stanovení cen - Přičitatelnost protiprávního chování - Pokuty - Povinnost uvést odůvodnění - Závažnost a délka trvání protiprávního jednání - Odrazující účinek“)
 2009/C 282/67
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Akzo Nobel NV (Arnhem, Nizozemsko); Akzo Nobel Nederland BV (Arnhem); Akzo Nobel AB (Stockholm, Švédsko); Akzo Nobel Chemicals BV (Amersfoort, Nizozemsko); Akzo Nobel Functional Chemicals BV (Amersfoort); Akzo Nobel Base Chemicals AB (Skoghall, Švédsko); a Eka Chemicals AB (Bohus, Švédsko) (zástupci: původně C. Swaak a A. Käyhkö, poté C. Swaak a M. van der Woude, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Hellström a F. Amato, poté A. Bouquet a X. Lewis, zmocněnci)
 Předmět věci
 V prvé řadě návrh na zrušení článků rozhodnutí Komise K(2004) 4876 v konečném znění, ze dne 19. ledna 2005 [v] řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/37.773 — MCAA), a podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel AB, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Akzo Nobel Base Chemicals AB a Eka Chemicals AB se ukládají náhrady nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 171, 9.7.2005.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/15
 Žaloba podaná dne 27. listopadu 2012 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-544/12)
 2013/C 46/28
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, K. Simonsson a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/12/ES ze dne 11. března 2009 o letištních poplatcích (1) a v každém případě tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 1 a čl. 6 odst. 2, jakož i z článků 7,8, 9 a 13 této směrnice,
 —
 uložit Polské republice v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU pro porušení povinnosti sdělit opatření k provedení směrnice 2009/12/ES zaplacení pokuty ve výši 75 002,88 eur denně ode dne vyhlášení rozsudku v této věci;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2009/12/ES uplynula dne 15. března 2011.
 (1) Úř. věst. L 70, s. 11.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/13
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 16. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Torino – Itálie) – Bimotor SpA v. Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale II di Torino
 (Věc C-211/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daň z přidané hodnoty - Zásada daňové neutrality - Vnitrostátní právní úprava stanovící horní hranici výše náhrady nebo kompenzace pro slevu nebo přeplatek na dani z přidané hodnoty“)
 (2017/C 151/17)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione Tributaria Provinciale di Torino
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Bimotor SpA
 Žalovaná: Agenzia delle Entrate – Direzione Provinciale II di Torino
 Výrok
 Článek 183 první pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/45/EU ze dne 13. července 2010, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je dotčená ve věci v původním řízení, která omezuje kompenzaci některých daňových pohledávek ve formě slev na dani z přidané hodnoty stanovenou maximální částkou za každé zdaňovací období, pokud vnitrostátní právní předpisy stanoví v každém případě možnost, aby osoba povinná k dani získala všechny slevy na dani z přidané hodnoty v přiměřené lhůtě.
 (1) Úř. věst. C 251, 11.7.2016.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 14. prosince 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio v. Compañía Española de Petróleos SA.
 (Věc C-217/05) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Dohody mezi podniky - Článek 85 Smlouvy o EHS (později článek 85 Smlouvy o ES, nyní článek 81 ES) - Články 10 až 13 nařízení (EHS) č. 1984/83 - Dohody o výhradním odběru pohonných hmot nazvané „komisionářské smlouvy o záručním prodeji“ a „smlouvy o zastoupení“ mezi provozovateli čerpacích stanic a petrolejářskými podniky)
 (2006/C 331/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio
 Žalovaná: Compañía Española de Petróleos SA.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Supremo – Výklad článků 10 až 13 nařízení Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru (Úř. věst. L 173, s. 5) – Smlouvy o výhradní distribuci pohonných hmot a paliv kvalifikované jako smlouvy o zastoupení nebo komisionářské smlouvy, avšak obsahující některé zvláštní prvky
 Výrok
 1)
 Článek 85 Smlouvy o EHS (později článek 85 Smlouvy o ES, nyní článek 81 ES) se použije na dohodu o výhradní distribuci pohonných hmot a paliv, jakou je dohoda dotčená v původním řízení uzavřená mezi dodavatelem a provozovatelem čerpací stanice, pokud tento provozovatel v nezanedbatelné míře nese jedno nebo více finančních a obchodních rizik spojených s prodejem třetím osobám.
 2)
 Články 10 až 13 nařízení (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru musí být vykládány v tom smyslu, že toto nařízení se na takovou dohodu nevztahuje v rozsahu, v němž tato dohoda stanoví povinnost uvedeného provozovatele dodržovat konečnou prodejní cenu určenou dodavatelem.
 (1) Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/28
 Žaloba podaná dne 13. dubna 2015 – Sopra Steria Group v. Parlament
 (Věc T-181/15)
 (2015/C 262/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sopra Steria Group SA (Annecy-le-Vieux, Francie) (zástupci: A. Verlinden, R. Martens a J. Joossen, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu neznámého data o zahájení vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce na NPE-15.8;
 —
 zrušil jakékoli rozhodnutí, které mohl Evropský parlament přijmout v souvislosti s dalším průběhem tohoto vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce na NPE-15.8;
 —
 určil, že zakázky, které by mohly být uzavřeny na základě vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce na NPE-15.8, jsou od počátku neplatné;
 —
 rozhodl, že Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí výdaje na právní poradenství vynaložené žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, který vychází z porušení článků 102 a 103 a čl. 104 odst. 2 finančního nařízení a čl. 134 odst. 1 písm. c) prováděcích pravidel, v důsledku čehož je rozhodnutí neznámého data o zahájení vyjednávacího řízení bez zveřejnění oznámení o zakázce neplatné.
 Podle žalobkyně využil Evropský parlament nesprávně a protiprávně vyjednávacího řízení bez předchozího zveřejnění oznámení o zakázce, přičemž je třeba poukázat na to, že toto řízení je řízením mimořádným, jehož použití musí být právně odůvodněno (rovněž vzhledem k povinnosti Evropského parlamentu zajistit, aby se všechny veřejné zakázky zadávaly formou co nejširší veřejné soutěže, viz čl. 102 odst. 2 finančního nařízení). Žalobkyně uvádí, že Evropský parlament takové odůvodnění nepodal, ani neexistovaly mimořádně naléhavé důvody způsobené nepředvídatelnými událostmi, které nelze připisovat Evropskému parlamentu (jak se požaduje pro použití čl. 134 odst. 1 písm. c) prováděcích pravidel).


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/42
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 2. června 2004
 ve věci T- 123/03, Pfizer Ltd proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Humánní léčivé přípravky - Zahájení, podle článku 30 směrnice 2001/83/ES, postupu podle článku 32 této směrnice - Žaloba na neplatnost - Akt, který může být předmětem žaloby - Přípravný akt - Nepřípustnost)
 (2004/C 228/95)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T-123/03, Pfizer Ltd, se sídlem v Sandwich, Kent (Spojené království), zastoupená D. Andersonem,QC, K. Baconem, barrister, I. Dodds-Smithem a T. Foxem, solicitors, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: H. Stvovlbaek a X. Lewis, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je zrušení rozhodnutí Komise ze dne 6. ledna 2003 o zahájení, podle článku 30 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67), postupu o předložení záležitosti Evropské agentuře pro hodnocení léčivých přípravků (EMEA) ve věci Lopid, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 2. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 171, 19.7.2003.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative (Lucembursko) dne 24. července 2015 – Maxime Lefort v. Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche
 (Věc C-403/15)
 (2015/C 302/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Maxime Lefort
 Žalovaný: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche
 Předběžné otázky
 Aby byly účinně splněny požadavky zákazu diskriminace s ohledem na čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 (1) o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie, spolu s čl. 45 odst. 2 SFEU, v souvislosti s čl. 33 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, případně spolu s jejím článkem 7, v rámci zohlednění skutečného stupně vazby studenta nerezidenta, který žádá o finanční podporu na vysokoškolské studium, na společnost a trh práce Lucemburska jako členského státu, ve kterém byl příhraniční pracovník zaměstnán nebo vykonával činnost za podmínek uvedených v článku 2a zákona ze dne 22. června 2000 o finanční podpoře státu na vysokoškolské studium, doplněného zákonem ze dne 19. července 2013, a to v přímé návaznosti na rozsudek SDEU ze dne 20. června 2013 (věc C-20/12) (2),
 —
 je třeba podmínku, že uvedený student musí být „dítětem“ zmíněného příhraničního pracovníka, chápat tak, že musí být jeho „potomkem v přímé linii a v prvním stupni, jehož příbuzenství má ve vztahu k jeho předkovi právní základ“, s tím, že je kladen důraz na příbuzenský vztah mezi studentem a příhraničním pracovníkem, o kterém se předpokládá, že je základem výše uvedené vazby, nebo
 —
 je třeba klást důraz na skutečnost, že příhraniční pracovník „nadále poskytuje studentovi výživu“, aniž by mezi nimi musel existovat právní příbuzenský vztah, a to zejména v případě, kdy lze konstatovat dostatečnou vazbu společného soužití, která existuje mezi příhraničním pracovníkem a jedním z rodičů studenta, ve vztahu k němuž má příbuzenský vztah právní základ?
 —
 vychází-li se z tohoto druhého hlediska, musí z povahy věci nepovinné přispívání příhraničního pracovníka, není-li výlučné, nýbrž souběžné s přispíváním rodiče či rodičů, kteří jsou se studentem v právním příbuzenském vztahu, a proto vůči němu zásadně mají zákonnou vyživovací povinnost, splňovat určitá kritéria trvalosti?
 (1) Úř. věst. L 141, s. 1
 (2) EU:C:2013:411


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. března 2015 – Intermark v. OHIM – Coca Cola (RIENERGY Cola)
 (Věc T-384/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství RIENERGY Cola - Starší obrazová ochranná známka Společenství Coca-Cola a starší slovní ochranná známka Společenství COCA COLA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 146/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Intermark Srl (Ştei, Rumunsko) (zástupci: původně Á. László, poté B. Bozóki, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté M. Fischer, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: The Coca-Cola Company (Atlanta, Georgie, Spojené státy) (zástupkyně: L. Alonso Domingo, advokátka)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. května 2013 (věc R 1116/2012-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi The Coca-Cola Company a Intermark Srl.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Intermark Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. ledna 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – Vonk Dairy Products BV v. Productschap Zuivel
 (Věc C-279/05) (1)
 (Zemědělství - Společná organizace trhů - Sýr - Články 16 až 18 nařízení (EHS) č. 3665/87 - Rozlišené vývozní náhrady - Téměř okamžitý zpětný vývoz z dovážející země - Důkaz o zneužití - Vydání bezdůvodného obohacení - Článek 3 odst. 1 druhý pododstavec nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Pokračující nebo opakovaná nesrovnalost)
 (2007/C 42/11)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Vonk Dairy Products BV
 Žalovaný: Productschap Zuivel
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – College van Beroep voor het bedrijfsleven – Výklad článků 16 až 18 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1), ve znění platném v rozhodné době z hlediska skutkového stavu – Výklad čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1) – Rozlišené vývozní náhrady, které nejsou dlužné v případě neoprávněného zpětného vývozu vývozcem – Stanovení kritérií umožňujících závěr v tomto smyslu – Pokračující nebo opakovaná nesrovnalost
 Výrok
 1)
 V rámci řízení o odejmutí a navrácení rozlišených vývozních náhrad, jež byly vyplaceny s konečnou platností na základě nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, musí být zjištění neoprávněné povahy těchto náhrad podloženo důkazem o zneužití vývozcem, předloženým v souladu s pravidly vnitrostátního práva.
 2)
 Nesrovnalost je pokračující nebo opakovaná ve smyslu čl. 3 odst. 1 druhého pododstavce nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství, pokud se jí dopustí subjekt Společenství, jenž těží hospodářské výhody ze souboru podobných operací, kterými se porušuje stejné ustanovení práva Společenství. Skutečnost, že nesrovnalost se vztahuje na poměrně malou část všech operací uskutečněných během určitého období, a operace, u kterých byla nesrovnalost zjištěna, se týkají vždy různých zásilek, není v tomto ohledu relevantní.
 (1) Úř. věst. C 257, 15.10.2005.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/35
 Usnesení Tribunálu ze dne 14. července 2010 — Deutsche Post v. Komise
 (Věc T-570/08) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Příkaz k poskytnutí informací - Akt, který není napadnutelný žalobou - Nepřípustnost)
 2010/C 234/63
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deutsche Post AG (Bonn, Německo) (zástupce: J. Sedemund a T. Lübbig, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupce: B. Martenczuk, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 30. října 2008, které přikazuje poskytnutí informací v řízení o poskytnutí státní podpory společnosti Deutsche Post AG [C 36/07 (ex NN 25/2007)]
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnosti Deutsche Post AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/49
 Žaloba podaná dne 1. srpna 2006 – Gerson v. OHIM (Paint filter)
 (Věc T-201/06)
 (2006/C 224/104)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Louis M. Gerson Co., Inc (Middleboro, USA) (zástupce: M. Edenborough, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit v celém rozsahu rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 15. května 2006 (věc R 1387/2005-2);
 —
 uložit Úřadu náhradu nákladů žalobkyně vynaložených v souvislosti s projednáváním této žaloby před Soudem prvního stupně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka sestávající ze „světle žluté barvy v požadovaném odstínu, použité na oko na hrotu filtru na barvu“ pro výrobky a služby ve třídách 16 a 21 – přihláška č. 3 969 367.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 40/94. Žalobkyně tvrdí, že se odvolací senát dopustil několika nesprávných skutkových zjištění při posuzování a přijal přinejmenším jedno z pochybení průzkumového referenta. Mimoto při vyhodnocování možných důkazů odvolací senát údajně neprovedl odpovídající vyvážení a tudíž dospěl k nesprávnému závěru při posuzování čl. 7 odst. 1 písm. b) výše uvedeného nařízení.
 Žalobkyně konečně tvrdí, že přihlášku lze odlišit jako pocházející od jednoho obchodního zdroje a tudíž neporušuje čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení. Žalobkyně ve skutečnosti tvrdí, že použití barvy by bylo postřehnuto relevantní veřejností ve spojitosti pouze s jedním obchodním zdrojem.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/21
 Žaloba podaná dne 28. dubna 2006 – Japan Tobacco v. OHIM – Torrefacção Camelo (obrazová ochranná známka CAMELO)
 (Věc T-128/06)
 (2006/C 154/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Japan Tobacco (Tokio, Japonsko) (zástupci: A. Ortiz López, S. Ferrandis González a E. Ochoa Santamaría, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Torrefacção Camelo Lda
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 22. února 2006, vydané ve věci R 669/2003-2, a vydat rozsudek, kterým [Soud] změnou tohoto rozhodnutí rozhodne o nezbytnosti uplatnění zákazu obsaženého v článku 8 (5) nařízení Rady o ochranné známce společenství v této věci, a v důsledku toho zohledněním argumentů předložených Japan Tobacco rozhodnout o zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství č. 1469121;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů těchto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Torrefacção Camelo Lda
 Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka obsahující obrazové prvky (velbloud, pyramidy, palmy) a název CAFÉ TORREFACTO CAMPO MAIOR CAMELO CAFÉ ESPECIAL PURO Torrefacção Camelo Lda CAMPO MAIOR-PORTUGAL, pro výrobky třídy 30 (přihláška č. 1469121)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní a obrazové ochranné známky „CAMEL“ pro výrobky zařazené do tříd 22 a 34
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám se vyhovuje
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 40/94 a pochybení v řízení a porušení článků 74 a 79 téhož nařízení.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/40
 Žaloba podaná dne 12. června 2009 — Access Info Europe v. Rada
 (Věc T-233/09)
 2009/C 205/75
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Access Info Europe (Madrid, Španělsko) (zástupci: O. Brouwer a J. Blockx, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v souladu s článkem 87 jednacího řádu Soudu prvního stupně, včetně nákladů vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá podle nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) zrušení rozhodnutí Rady, kterým zamítla plný přístup k dokumentu č. 16338/08, zprávě generálního sekretariátu Pracovní skupině pro informace, která se týká návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. Rada žalobkyni údajně poskytla pouze upravenou verzi tohoto dokumentu, která nezahrnovala části, jež umožňují identifikaci delegací, které podávají návrhy na změny.
 Žalobkyně tvrdí, že sporné rozhodnutí by mělo být zrušeno z následujících důvodů:
 Zaprvé uvádí, že Rada porušila čl. 4 odst. 3 první pododstavec nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že
 a)
 neprokázala, jak by zpřístupnění jmen delegací vážně ohrozilo rozhodovací proces orgánu;
 b)
 neodůvodnila riziko, že stanoviska delegací by již nebyla předkládána písemně, ani jak by to vážně ohrozilo rozhodovací proces orgánu; a tím
 c)
 nezohlednila nadřazený veřejný zájem na zveřejnění totožnosti vnitrostátních delegací.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Rada porušila povinnost uvést odůvodnění, jak je vyžadováno v článku 253 ES a v čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Judicial da Comarca de Braga (Portugalsko) dne 1. června 2017 – Caixa Económica Montepio Geral v. Carlos Samuel Pimenta Marinho a další
 (Věc C-333/17)
 (2017/C 256/16)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Judicial da Comarca de Braga
 Účastníci původního řízení
 Oprávněná v exekučním řízení: Caixa Económica Montepio Geral
 Povinní v exekučním řízení: Carlos Samuel Pimenta Marinho, Maria de Lurdes Coelho Pimenta Marinho, Daniel Pimenta Marinho, Vera da Conceição Pimenta Marinho
 Předběžná otázka
 Brání unijní právo – v rozsahu, v němž přiznává občanům Unie základní právo na ochranu spotřebitele a základné právo na rovné zacházení s občany a podniky, která jsou zakotvena v článku 38 a v článku 21 [Listiny základních práv Evropské unie] – vnitrostátní právní úpravě [jediný článek zákonného dekretu č. 32765 ze dne 29. dubna 1943, který stanoví výjimku ze všeobecného režimu upraveného v článku 1143 Código Civil (občanský zákoník)], když tato právní úprava stanoví, že s bankovním sektorem se má zacházet jinak, než s ostatními občany a podniky, pokud jde o formu smlouvy o úvěru, přičemž pro smlouvy o úvěru uzavřené bankovními institucemi stanoví jednodušší formu.


text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte dei Conti (Itálie) dne 12. října 2016 – Istituto Nazionale della Previdenza Sociale v. Francesco Faggiano
 (Věc C-524/16)
 (2017/C 014/25)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte dei Conti
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Istituto Nazionale della Previdenza Sociale
 Odpůrce: Francesco Faggiano
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být právní úprava Společenství stanovená v nařízení Rady (EHS) č. 1408/1971 ze dne 14. června 1971 (1) a v nařízení Rady (ES) č. 1606/1998 ze dne 29. června 1998 (2) vykládána v tom smyslu, že vylučuje, aby žádost o sečtení dob pojištění získaných v různých důchodových správách, zejména v domovském státě a v jiném státě Evropské unie, mohla být podána osobou, která již důchod pobírá?
 2)
 Brání čl. 49 odst. 1 písm. b) bod ii) nařízení Rady (EHS) č. 1408/1971 ze dne 14. června 1971 takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava stanovená v článku 71 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, podle které žádost o sečtení dob pojištění získaných v různých důchodových správách, zejména v domovském státě a v jiném státě Evropské unie, je omezena ve prospěch osob, kterým ještě nevznikl nárok na důchod v rámci žádné správy sociálního zabezpečení?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. 1971, L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, kterým se mění nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství a nařízení (EHS) č. 574/72, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71, za účelem rozšíření jejich působnosti na zvláštní systémy sociálního zabezpečení pro úředníky (Úř. věst. 1998, L 209, s. 1; Zvl. vyd. 05/03, s. 308).