text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2015 – Nutrexpa v. OHIM – Kraft Foods Italia Intellectual Property (Cuétara MARĺA ORO)
 (Věc T-271/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Cuétara MARÍA ORO - Starší obrazová ochranná známka Společenství ORO a starší národní obrazová ochranná známka ORO - Částečné zamítnutí zápisu - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 221/14)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nutrexpa, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. Grau Mora, M. Ferrándiz Avendaño a Y. Sastre Canet, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: Ó. Mondéjar Ortuño a V. Melgar, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl (Milán, Itálie) (zástupci: A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli a G. Petrocchi, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 18. března 2013 (věc R 1285/2012-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Kraft Foods Italia Intellectual Property Srl a Nutrexpa, SL.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Nutrexpa, SL, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 215, 27.7.2013.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/19
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2006 – Boyle a další v. Komise
 (Spojené věci T-218/03 až T-240/03) (1)
 („Rybolov - Víceleté orientační programy - Žádosti o zvýšení cílů za účelem zlepšení bezpečnosti - Rozhodnutí 97/413/ES - Zamítnutí Komise - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Pravomoc Komise“)
 (2006/C 190/32)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Cathal Boyle (Killybegs, Irsko) a 22 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: P. Gallagher, SC, A. Collins, SC a D. Barry, solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a B. Doherty, zmocněnci)
 Vedlejší účastník řízení podporující žalobce: Irsko (zástupci: D. O'Hagan a C. O'Toole, zmocněnci, ve spolupráci s D. Conlanem Smythem, advokátem)
 Předmět
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2003/245/ES ze dne 4. dubna 2003 o žádostech obdržených Komisí o zvýšení cílů víceletého orientačního programu IV za účelem zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů (Úř. věst. L 90, s. 48) (neoficiální překlad) v rozsahu, v němž zamítá žádosti o zvýšení kapacity plavidel žalobců
 Výrok
 1)
 Žaloby podané Thomasem Fahertym (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larrym Murphym (T-236/03) a O'Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03) se zamítají.
 2)
 Rozhodnutí Komise 2003/245/ES ze dne 4. dubna 2003 o žádostech obdržených Komisí o zvýšení cílů víceletého orientačního programu IV za účelem zlepšení bezpečnosti, plavby na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce větší než dvanáct metrů se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na plavidla ostatních žalobců.
 3)
 Komise ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené žalobci uvedenými v bodě 2.
 4)
 Žalobci uvedení v bodě 1 ponesou vlastní náklady řízení.
 5)
 Irsko ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 239, 4.10.2003.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/35
 Žaloba podaná dne 8. května 2017 – Quadri di Cardano v. Komise
 (Věc T-273/17)
 (2017/C 221/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alessandro Quadri di Cardano (Schaerbeek, Belgie) (zástupci: N. De Montigny a J.-N. Louis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál rozhodl, že:
 —
 rozhodnutí PMO ze dne 19. července 2016, kterým se stanoví jeho individuální nároky při nástupu do funkce ve Výkonné agentuře pro inovace a sítě (INEA), se v rozsahu, v němž žalobci nepřiznává příspěvek za práci v zahraničí ve výši 16 % podle článku 4 přílohy VII služebního řádu, a v důsledku toho vede k nepřiznání s tím souvisejících nároků, zejména ročních cestovních výdajů, zrušuje;
 —
 žalované se ukládá náhrada nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z nerespektování diskuzí a jednání souvisejících s obdobím před reformou služebního řádu úředníků a zejména z porušení legitimního očekávání, porušení zásad legitimní důvěry a právní jistoty žalobce, jakož i práv, která žalobce nabyl, a to z důvodu náhle odlišné analýzy jeho spisu týkajícího se individuálních nároků.
 2.
 Druhý žalobní důvod souvisí s dočasnou smlouvou podle belgického práva, na kterou poukazuje Komise s cílem odůvodnit, že žalobce si v průběhu zaměstnání u soukromého zaměstnavatele zřídil bydliště v Belgii. Tento žalobní důvod se dělí na tři části:
 —
 První část vychází ze zneužití pravomoci, kterého se Komise měla dopustit, když se pokusila vyloučit jakýkoliv vztah podřízenosti ve vztahu k žalobci v průběhu období dočasného zaměstnání, a to s cílem nepřihlédnout k existenci zaměstnání u mezinárodní organizace, v jehož důsledku by v zásadě muselo dojít k odložení analýzy podmínek vyžadovaných článkem 4 přílohy VII služebního řádu;
 —
 druhá část vychází z nesprávného právního posouzení, porušení ustanovení belgického práva týkajících se smluv dočasných zaměstnanců, jakož i z obcházení zákona, kterého se Komise měla dopustit;
 —
 třetí část vychází ze zjevně nesprávného posouzení, porušení zásady proporcionality a zásady řádné správy.


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg — Německo) — DMC Beteiligungsgesellschaft mbH v. Finanzamt Hamburg-Mitte
 (Věc C-164/12) (1)
 (Daně - Korporační daň - Převod podílů z osobní společnosti do kapitálové společnosti - Účetní hodnota - Odhadovaná hodnota - Smlouva o zamezení dvojího zdanění - Okamžité zdanění latentních kapitálových zisků - Rozdílné zacházení - Omezení volného pohybu kapitálu - Ochrana dělby daňové pravomoci mezi členskými státy - Přiměřenost)
 2014/C 93/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: DMC Beteiligungsgesellschaft mbH
 Žalovaný: Finanzamt Hamburg-Mitte
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Hamburg — Výklad článku 43 ES (nyní článku 49 SFEU) — Společnosti se sídlem v jiném členském státě, které provedly nepeněžitý vklad obchodního podílu do vnitrostátní kapitálové společnosti výměnou za obchodní podíl na této společnosti — Právní úprava, která stanoví, že v takovém případě musí být vložený majetek vyjádřen v účetní rozvaze dané kapitálové společnosti svou skutečnou, a nikoli účetní hodnotou, a která tak vede ke zdanění skrytých rezerv — Možnost zaplatit dotčenou daň v pěti splátkách pod podmínkou poskytnutí záruky úhrady daně
 Výrok
 1)
 Článek 63 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že cíl spočívající v ochraně dělby daňové pravomoci mezi členskými státy může odůvodnit právní úpravu členského státu, která ukládá povinnost ocenit aktiva vkládaná z komanditní společnosti do základního kapitálu kapitálové společnosti, která má sídlo na území tohoto členského státu, v jejich odhadované hodnotě, a ukládá daň z latentních kapitálových zisků plynoucích z těchto aktiv vzniklých na tomto území, a to před jejich skutečnou realizací, pokud uvedený členský stát nemá skutečnou možnost vykonat svou daňovou pravomoc ohledně těchto latentních zisků při jejich skutečné realizaci, což musí určit vnitrostátní soud.
 2)
 Právní úprava členského státu, která upravuje okamžité zdanění latentních kapitálových zisků vzniklých na jeho území, nepřekračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení cíle spočívajícího v ochraně dělby daňové pravomoci mezi členskými státy, za předpokladu, že rozhodne-li se daňový poplatník pro odklad platby, bude povinnost zřízení bankovní záruky uložena v závislosti na skutečném riziku, že daň nebude vybrána.
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) dne 22. února 2010 — Strong Segurança SA v. Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança
 (Věc C-95/10)
 2010/C 113/43
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal Administrativo
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Strong Segurança SA
 Odpůrkyně: Município de Sintra, Securitas-Serviços e Tecnologia de Segurança
 Předběžné otázky
 1)
 Má být článek 47 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 (1) vykládán tak, že ke dni 31. ledna 2006 je přímo použitelný ve vnitrostátním právním řádu, takže přiznává jednotlivcům právo, jehož se mohou dovolávat vůči portugalským správním orgánům?
 2)
 V případě kladné odpovědi, je toto ustanovení použitelné na zakázky, jejichž předmětem jsou služby uvedené v příloze II B, bez ohledu na ustanovení článku 21 téže směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/39
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2011 — BSH v. OHIM (ecoDoor)
 (Věc T-625/11)
 2012/C 32/77
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: S. Biagosch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. září 2011 ve věci R 340/2011-1;
 —
 uložil OHIM nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ecoDoor“ pro výrobky zařazené do tříd 7, 9 a 11.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009, protože dotčená ochranná známka má rozlišovací způsobilost a není čistě popisná.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 29. června 2012 — J. Sebastian Guevara Kamm v. TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A
 (Věc C-316/12)
 2012/C 295/30
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Frankfurt am Main
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: J. Sebastian Guevara Kamm
 Žalované: TAM Airlines S.A./TAM Linhas Aereas S.A
 Předběžná otázka
 Je nutno čl. 2 písm. j) nařízení (ES) č. 261/2004 (1) vykládat s ohledem na v něm uvedené „přiměřené důvody“ v tom smyslu, že „přiměřené důvody“ mohou být pouze důvody spočívající v osobě cestujícího, jež ohrožují bezpečnost letecké dopravy či ostatních cestujících nebo se týkají jiných, veřejných či smluvních zájmů, anebo mohou být „přiměřenými důvody“ také další důvody, které se netýkají osoby cestujícího, jako jsou především případy vyšší moci?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/35
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 12. března 2007 – Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia v. Komise
 (Věc T-417/04) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 1429/2004 - Zemědělství - Společná organizace trhu s vínem - Režim užívání názvů odrůd révy nebo jejich synonym - Časové omezení užívání - Žaloba podaná celkem působícím pod úrovní státu - Osobně dotčené osoby - Nepřípustnost“)
 (2007/C 96/72)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia (zástupci: E. Bevilacqua a F. Capelli, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Visaggio a E. Righini, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Maďarská republika (zástupce: G. Péter, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení ustanovení omezujícího ke dni 31. března 2007 právo užívat název „Tocai friulano “uvedeného ve formě vysvětlující poznámky v bodu 103 přílohy I nařízení Komise (ES) č. 1429/2004 ze dne 9. srpna 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označení, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktù (Úř. věst. L 263, s. 11),
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobce ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady Komise.
 3)
 Maďarská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 300, 4.12.2004.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/57
 Žaloba podaná dne 28. září 2009 — Lorenz Shoe Group v. OHIM — Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder)
 (Věc T-374/09)
 2009/C 282/106
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lorenz Shoe Group AG (Taufkirchen, Rakousko) (zástupce: M. Douglas, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd (Fujian, Čínská lidová republika)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 16. července 2009 ve věci R 1289/2008-1
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Ganeder“ pro výrobky zařazené do tříd 14, 18 a 25 (přihláška č. 5 108 774)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně (dříve shoe fashion group LORENZ AG)
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „Ganter“ pro výrobky zařazené do třídy 25 (Ochranná známka Společenství č. 469 262), přičemž námitka směřuje pouze proti zápisu výrobků do této třídy
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/51
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 20. listopadu 2009 — IPK International — World Tourism Marketing Consultants v. Komise
 (Věc T-41/07) (1)
 („Projekt Ecodata - Rozhodnutí Komise k přípravě nuceného výkonu pohledávky dlužné na základě dřívějšího rozhodnutí - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2010/C 24/90
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: C. Pitschas, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima, zmocněnec, ve spolupráci s C. Arholdem, advokátem)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí Komise K(2006) 6452 ze dne 4. prosince 2006 o navrácení záloh ve výši 318 000 eur obdržených IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH na projekt Ecodata na základě rozhodnutí o udělení finanční pomoci ze dne 4. srpna 1992, před zrušením finanční pomoci rozhodnutím Komise ze dne 13. května 2005
 Výrok
 1)
 O žalobě není již třeba rozhodnout.
 2)
 IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH a Komise Evropských Společenství ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. ledna 2009 – Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Paolo Speranza
 (Věc C-35/09)
 (2009/C 82/29)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Odpůrce: Paolo Speranza
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice 69/335/EHS (1), podle něhož předmětem daně z kapitálu je zvýšení základního kapitálu kapitálové společnosti vkladem majetku jakéhokoli druhu, vykládán v tom smyslu, že dani bude podléhat skutečný vklad, a nikoli pouhé rozhodnutí o zvýšení kapitálu, k němuž poté nedojde?
 2)
 Má být čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice 69/335/EHS vykládán v tom smyslu, že daní má být zatížena pouze společnost, které je kapitálový vklad poskytnut, a nikoli rovněž veřejný činitel, který akt vyhotoví nebo obdrží?
 3)
 Jsou v každém případě v souladu se zásadou proporcionality prostředky obrany, které italské právní předpisy poskytují veřejnému činiteli, s ohledem na skutečnost, že článek 38 nařízení prezidenta republiky č. 131 z roku 1986 stanoví, že neplatnost nebo možnost zrušení rozhodnutí o zvýšení kapitálu je nerelevantní, a umožňuje vrátit zaplacenou daň pouze v případě, že občanskoprávní rozsudek, který prohlásí neplatnost aktu nebo jej zruší, nabude právní moci?
 (1) Úř. věst. L 249, s. 25.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/54
 Žaloba podaná dne 18. září 2009 — GDF Suez v. Komise
 (Věc T-370/09)
 2009/C 282/102
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GDF Suez (Paříž, Francie) (zástupci: J.-P. Gunther a C. Breuvart, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit zcela nebo částečně článek 1 rozhodnutí v rozsahu, ve kterém činí GDF Suez zodpovědnou za porušení ustanovení čl. 81 odst. 1 ES tím, že se zúčastnila dohody a jednání ve vzájemné shodě v odvětví zemního plynu, a to v období nejméně od 1. ledna 1980 do 30. září 2005, pokud jde o protiprávní jednání v Německu, a nejméně od 10. srpna 2000 do 30. září 2005, pokud jde o protiprávní jednání ve Francii, a v důsledku toho rovněž zrušit článek 3 rozhodnutí v rozsahu, ve kterému GDF Suez ukládá, aby ukončila protiprávní jednání uvedená v článku 1, nebo protiprávní jednání, která mají stejný nebo podobný předmět či účinek;
 —
 podpůrně, zrušit nebo podstatně snížit výši pokuty uložené GDF Suez v článku 2 rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Společnost GDF Suez se touto žalobou především domáhá úplného nebo částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2009) 5355 v konečném znění ze dne 8. července 2009, které se týká řízení podle článku 81 ES (věc COMP/39.401 — E.ON/GDF) ohledně dohody a jednání ve vzájemné shodě v odvětví zemního plynu. Podpůrně žalobkyně požaduje zrušení nebo snížení pokuty, která jí byla v tomto rozhodnutí uložena.
 Žalobkyně na podporu svého hlavního návrhu na zrušení rozhodnutí uplatňuje čtyři žalobní důvody založené na:
 —
 porušení článku 81 ES, pravidel, jimiž se řídí provádění důkazů, a povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o existenci dohody nebo jednání ve vzájemné shodě mezi GDF Suez a E.ON/E.ON Ruhrgas před srpnem 2000, z důvodu:
 —
 neexistence protisoutěžího předmětu a účinku Dopisů z roku 1975 před srpnem 2000;
 —
 neexistence vlivu na obchod v rámci Společenství před srpnem 2000; a
 —
 neexistence jakéhokoliv důkazu o existenci tvrzeného protiprávního jednání v období mezi lednem 1980 a únorem 1999;
 —
 porušení článku 81 ES, pravidel, jimiž se řídí provádění důkazů, a povinnosti uvést odůvodnění, pokud jde o existenci dohody nebo jednání ve vzájemné shodě mezi GDF Suez a E.ON/E.ON Ruhrgas před srpnem 2000, z důvodu:
 —
 neexistence jediného a pokračujícího protiprávního jednání v období mezi 1. lednem 1980 a 30. zářím 2005, a v důsledku toho promlčení Dopisů z roku 1975;
 —
 neexistence shody vůle mezi stranami za účelem uplatňování Dopisů z roku 1975 po srpnu 2000;
 —
 zjevně nesprávného posouzení schůzek a výměn informací mezi GDF Suez a E.ON/E.ON Ruhrgas; a
 —
 neposouzení samostatnosti jednání GDF Suez v Německu a E.ON/E.ON Ruhrgas ve Francii;
 —
 zjevném nedostatku důkazů o existenci dohody nebo jednání ve vzájemné shodě s cílem omezit používání plynu přepravovaného plynovodem MEGAL ze strany E.ON/E.ON Ruhrgas ve Francii, z důvodu:
 —
 neexistence protiprávního jednání na francouzském trhu vyplývajícího z dopisu „Direktion G“;
 —
 zjevně nesprávného výkladu schůzek a výměn informací mezi GDF Suez a E.ON/E.ON Ruhrgas, pokud jde o Francii;
 —
 výjimky vyplývající ze zákonného monopolu GDF Suez na dovoz a dodávky plynu ve Francii před liberalizaci trhu s plynem v lednu 2003;
 —
 skutkových a právních chyb při uplatňování článku 81 ES, pokud jde o existenci dohody a/nebo jednání ve vzájemné shodě mezi GDF Suez a E.ON/E.ON Ruhrgas po srpnu 2004.
 Žalobkyně na podporu svého podpůrného návrhu na zrušení pokuty uplatňuje jediný žalobní důvod vycházející z porušení zásad rovnosti zacházení, proporcionality a zákazu retroaktivity.
 Žalobkyně na podporu svého ještě podpůrnějšího návrhu na snížení pokuty uplatňuje šest žalobních důvodů založených na:
 —
 skutečnosti, že tvrzené protiprávní jednání na trhu s plynem ve Francii nebylo z právního hlediska dostatečně prokázáno, a napadené rozhodnutí je v tomto bodě stiženo nedostatkem odůvodnění;
 —
 porušení zásad rovnosti zacházení a proporcionality tím, že stejná pokuta byla uložena GDF Suez a E.ON/E.ON Ruhrgas;
 —
 nesprávném posouzení doby trvání protiprávního jednání;
 —
 nesprávném posouzení závažnosti protiprávního jednání;
 —
 nesprávném posouzení nutnosti uplatnit v případě GDF Suez vstupní poplatek ve výši 15 %; a
 —
 nesprávném posouzení polehčujících okolností.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. prosince 2010 — Evropská komise v. Slovenská republika
 (Věc C-507/08) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Státní podpora - Částečné zrušení daňového dluhu společnosti v rámci vyrovnání s věřiteli - Rozhodnutí Komise, kterým se konstatuje neslučitelnost podpory se společným trhem a nařizuje se její navrácení - Neprovedení)
 2011/C 63/03
 Jednací jazyk: slovenština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, J. Javorský a K. Walkerová, zmocněnci)
 Žalovaná: Slovenská republika (zástupce: B. Ricziová, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Neprovedení ustanovení nezbytných pro dosažení souladu s rozhodnutím Komise K(2006) 2082 v konečném znění ze dne 7. června 2006, kterým bylo konstatováno, že podpora poskytnutá Slovenskem ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., ve formě odpuštění daňového dluhu správcem daně v rámci řízení o vyrovnání s věřiteli je neslučitelná se společným trhem, a bylo nařízeno její vrácení (státní podpora č. C-25/2005, ex NN 21/2005) (Úř. věst. L 112, s. 14), ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Slovenská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala veškerá opatření nezbytná k vymožení protiprávní podpory uvedené v rozhodnutí Komise 2007/254/ES ze dne 7. června 2006, o státní podpoře C-25/2005 (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice a.s., od jejího příjemce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 249 čtvrtého pododstavce ES a z článku 2 uvedeného rozhodnutí.
 2)
 Slovenské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


text:
 6.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 351/9
 Žaloba podaná dne 16. července 2014 – CW v. Rada
 (Věc T-516/13)
 2014/C 351/10
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CW (Paříž, Francie) (zástupce: A. Tekari, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2013/409/SZBP ze dne 30. července 2013, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku, v rozsahu, v němž se týká žalobce,
 —
 uložil Radě Evropské unie zaplatit žalobci částku sto tisíc eur jako náhradu za jemu způsobenou majetkovou a nemajetkovou újmu,
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňuje žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z neexistence právního základu, jelikož rozhodnutí 2013/409/SZBP (1) tím, že spočívá na jiném důvodu, než který je stanoven v článku 1 rozhodnutí 2011/72/SZBP (2), na němž je z právního hlediska založeno, nemá žádný zákonný podklad.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek, jelikož omezující opatření přijatá vůči žalobci představují neodůvodněné omezení tohoto jeho práva.
 (1) Prováděcí rozhodnutí Rady 2013/409/SZBP ze dne 30. července 2013, kterým se provádí rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 204, 31.7.2013, s. 52).
 (2) Rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, 2.2.2011, s. 62).


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/28
 Žaloba podaná dne 12. června 2012 — Deutche Bahn a další v. Komise
 (Věc T-267/12)
 2012/C 243/50
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deutche Bahn AG (Berlín, Německo), Schenker AG (Essen, Německo), Schenker China Ltd (Šanghaj, Čína), Schenker International (H.K.) Ltd (Hongkong, Čína) (zástupci: F. Montag a B. Kacholdt, advokáti, D. Colgan a T. Morgan, Solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit čl. 1 odst. 2 písm. g), čl. 1 odst. 3 písm. a), čl. 1 odst. 3 písm. b) a čl. 1 odst. 4 písm. h) rozhodnutí Evropské komise ze dne 28. března 2012 v řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39.462 — Tranzit);
 —
 úplně zrušit nebo, podpůrně, snížit pokuty stanovené v čl. 2 odst. 2 písm. g), čl. 2 odst. 3 písm. a), čl. 2 odst. 3 písm. b) a čl. 2 odst. 4 písm. h) napadeného rozhodnutí, a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod
 —
 vycházející z toho, že Komise porušila právo na obhajobu žalobkyň, zásady spravedlivého procesu a řádné správy tím, že neukončila své šetření, když obdržela oznámení, že důkazy předložené právními zástupci jménem jedné společnosti byly stiženy několika právními vadami;
 2)
 Druhý žalobní důvod
 —
 vycházející z toho, že Komise překročila svou pravomoc tím, že přijala napadené rozhodnutí, i když tak nesměla podle nařízení č. 141/1962 (1) učinit;
 3)
 Třetí žalobní důvod
 —
 vycházející z toho, že Komise porušila čl. 101 odst. 1 a článek 296 SFEU, článek 41 Listiny základních práv Evropské unie, články 4, 7 a čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003 a zásady osobní odpovědnosti a řádné správy tím, že rozhodla, že společnost Schenker China Ltd je odpovědná za jednání společnosti BAX Global (China) Co. Ltd, a tím, že udělila za toto jednání pokutu pouze společnosti Schenker China Ltd, ačkoli společnost BAX Global (China) Co. Ltd byla dceřinnou společností patřící jinému podniku, ovládanému jednou společností po většiny doby, kdy docházelo k jednání definovanému v čl. 1 odst. 3 písm. a) napadeného rozhodnutí;
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod
 —
 vycházející z toho, že Komise porušila články 23 a 27 nařízení č. 1/2003, právo na obhajobu žalobkyň, pokyny o pokutách z roku 2006 (2), zásadu, že trest musí odpovídat protiprávnímu jednání, jakož i zásady řádné správy, nulla poena sine culpa a proporcionality a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu určením výše pokut na základě obratu přesahujícího maximální teoretickou částku, které by mohlo být dosaženo jednáním definovaným v čl. 1 odst. 2 písm. g), čl. 1 odst. 3 písm. a), čl. 1 odst. 3 písm. b) a čl. 1 odst. 4 písm. h) napadeného rozhodnutí;
 5)
 Pátý žalobní důvod
 —
 vycházející z toho, že Komise porušila článek 23 nařízení č. 1/2003, oznámení o spolupráci (3) jakož i zásadu rovného zacházení a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu určením sazeb pro snížení pokut žalobkyň;
 6)
 Šestý žalobní důvod
 —
 vycházející z toho, že Komise porušila článek 23 nařízení č. 1/2003, zásadu rovného zacházení a dopustila se zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu tím, že odmítla zahájit jednání o narovnání podle oznámení o narovnání (4).
 (1) Nařízení Rady č. 141 ze dne 26. listopadu 1962, kterým se vyjímá doprava z působnosti nařízení Rady č. 17 (Úř. věst., Zvláštní anglické vydání 1959-1962, s. 291)
 (2) Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006, C 210, s. 2)
 (3) Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2006, C 298, s. 17)
 (4) Oznámení Komise o postupu při narovnání s cílem přijmout rozhodnutí podle článků 7 a 23 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 v případech kartelů (Úř. věst. 2008, C 167, s.)


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/29
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2006 – British Aggregates v. Komise
 (Věc T-210/02) (1)
 („Státní podpory - Environmentální daň z kameniva ve Spojeném království - Rozhodnutí Komise nevznést námitky - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Osobně dotčená osoba - Selektivní povaha - Povinnost uvést odůvodnění - Pečlivý a nestranný přezkum“)
 (2006/C 281/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: British Aggregates Association (Lanark, Spojené království) (zástupci: C. Pouncey, solicitor, a L. Van den Hende, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Flett a S. Meany, zmocněnci)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně P. Ormond, poté T. Harris a R. Caudwell, zmocněnkyně, původně ve spolupráci s J. Stratfordem a M. Hallem, barristers, poté ve spolupráci s M. Hallem)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K (2002) 1478 konečné ze dne 24. dubna 2002 o státní podpoře N 863/01 – Spojené království/Daň z kameniva
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponese vedle vlastních nákladů řízení náklady řízení vynaložené Komisí.
 3)
 Vedlejší účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 219, 14.9.2002.


text:
 13.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/13
 Usnesení Tribunálu ze dne 18. května 2015 – Ackermann Saatzucht a další v. Parlament a Rada
 (Věc T-559/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Nařízení (EU) č. 511/2014 - Opatření pro dodržování pravidel, která vyplývají z Nagojského protokolu o přístupu ke genetickým zdrojům a spravedlivém a rovnocenném sdílení přínosů plynoucích z jejich využívání, ze strany uživatelů v Unii - Absence osobního dotčení - Nepřípustnost“)
 (2015/C 228/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG (Irlbach, Německo) a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupci: P. de Jong, P. Vlaemminck a B. Van Vooren, advokáti)
 Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio, J. Rodrigues a R. Van de Westelaken, zmocněnci); a Rada Evropské unie (zástupci: M. Moore a M. Simm, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 511/2014 ze dne 16. dubna 2014 o opatřeních pro dodržování pravidel, která vyplývají z Nagojského protokolu o přístupu ke genetickým zdrojům a spravedlivém a rovnocenném sdílení přínosů plynoucích z jejich využívání, ze strany uživatelů v Unii (Úř. věst. L 150, s. 59).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Není důvodné rozhodnout o návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení předloženém European Seed Association (ESA).
 3)
 Ackermann Saatzucht GmbH & Co.KG a další žalobci, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 388, 3.11.2014.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/15
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-392/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/15/ES - Úprava pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 183/25)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a R. Vidal Puig, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupce: M. A. Sampol Pucurull, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě (Úř. věst. L 80, s. 35; Zvl. vyd. 05/04, s. 224) ve stanovené lhůtě.
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě této směrnice.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 294, 2.12.2006.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/43
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. listopadu 2011 Land Wien proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. září 2011 ve věci T-267/10, Land Wien v. Evropská komise
 (Věc C-608/11 P)
 (2012/C 25/80)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Land Wien (zástupce: W.-G. Schärf, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje,
 aby Soudní dvůr Evropské unie změnil usnesení Tribunálu Evropské unie (šestého senátu) ze dne 20. září 2011 ve věci T-267/10 v tom smyslu, aby bylo plně přihlédnuto k obsahu návrhového žádání, a uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení v prvním i druhém stupni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek směřuje proti usnesení Tribunálu ze dne 20. září 2011, kterým Tribunál odmítl žalobu žalobkyně a účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, která se v podstatě týkala návrhu na prohlášení neplatnosti rozhodnutí Komise ze dne 25. března 2010 o odložení stížnosti žalobkyně v souvislosti se záměrem výstavby třetího a čtvrtého bloku jaderné elektrárny Mochovce (Slovenská republika), jakož i návrhu na určení nečinnosti Komise ve smyslu článku 265 SFEU, jelikož žalobkyni nebyly v rozporu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (1) předány všechny dokumenty vyžádané v souvislosti s tímto záměrem.
 Tribunál jednal v rozporu se Smlouvou o Euratomu, jelikož tuto Smlouvu nevyložil ve světle Lisabonské smlouvy. Tribunál opominul skutečnost, že Lisabonská smlouva prohlásila právo na přístup k dokumentům uvedené v článku 42 Listiny základních práv za soudně vymahatelné právo, jehož se může účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek přímo dovolávat, aby od Komise získala veškeré informace, které uvedený orgán obdržel ve věci rozšíření jaderné elektrárny Mochovce.
 Oproti názoru Tribunálu představuje dopis Komise v reakci na žádost žalobkyně a účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek napadnutelné rozhodnutí ve smyslu článku 263 SFEU. To plyne z ustálené judikatury Soudního dvora, a zejména z jeho rozsudku ze dne 11. listopadu 1981 ve věci 60/81 (IBM).
 (1) Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/17
 Usnesení Tribunálu ze dne 4. prosince 2012 — Lenz v. Komise
 (Věc T-78/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Úhrada nákladů spojených s péčí, kterou poskytl „Heilpraktiker“ - Povinnost uvést odůvodnění - Zkreslení skutkových okolností)
 2013/C 32/26
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Erika Lenz (Osnabrück, Německo) (zástupci: V. Lenz a J. Römer, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Curral a B. Eggers, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 14. prosince 2010, Lenz v. Komise (F-80/09, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), jehož předmětem je zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Erika Lenz ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v tomto řízení.
 (1) Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Leopoldine Gertraud Piringer
 (Věc C-342/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb služeb advokátů - Možnost, aby členské státy vyhradily určeným kategoriím advokátů sepisování veřejných listin o vzniku nebo převodu věcných práv k nemovitostem - Právní úprava členského státu vyžadující, aby pravost podpisu na žádosti o zápis do katastru nemovitostí byla ověřena notářem“)
 (2017/C 144/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Leopoldine Gertraud Piringer
 Výrok
 1)
 Článek 1 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na takovou právní úpravu členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které je ověřování pravosti podpisů na listinách, které jsou nezbytné pro vznik nebo převod věcných práv k nemovitostem, vyhrazeno notářům, a která z tohoto důvodu vylučuje, aby v tomto členském státě mohlo být uznáno takové ověření advokátem usazeným v jiném členském státě.
 2)
 Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, podle které je ověřování pravosti podpisů na listinách, které jsou nezbytné pro vznik nebo převod věcných práv k nemovitostem, vyhrazeno notářům, a která z tohoto důvodu vylučuje, aby v uvedeném členském státě mohlo být uznáno takové ověření provedené advokátem usazeným v jiném členském státě v souladu s jeho vnitrostátním právem.
 (1) Úř. věst. C 354, 26.10.2015.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/11
 Usnesení Soudního dvora ze dne 30. března 2006 – Strintzis Lines Shipping SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-110/04 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Článek 85 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 81 odst. 1 ES) - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Dohoda mezi podniky - Vyšetřovací pravomoci Komise)
 (2006/C 178/18)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Strintzis Lines Shipping SA (zástupci: A. Kalogeropoulos, K. Adamantopoulos, M. Nissen a E. Petritsi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a T. Christoforou, zmocněnci, ve spolupráci s G. Athanassiouem, advokátem)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 11. prosince 2003, Strintzis Lines Shipping SA v. Komise (T-65/99), kterým se zamítá žaloba směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. prosince 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/34466 – Greek Ferry Boats) jako neopodstatněná.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Vzájemný kasační opravný prostředek Komise Evropských společenství se zamítá.
 3)
 Strintzis Lines Shipping SA se ukládá náhrada 90 % nákladů řízení.
 4)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada 10 % nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 9.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 81/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – Tsujimoto v. OHIM – Kenzo (KENZO)
 (Věc T-393/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství KENZO - Starší slovní ochranná známka Společenství KENZO - Relativní důvod pro zamítnutí - Dobré jméno - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Opožděné předložení dokumentů - Posuzovací pravomoc odvolacího senátu - Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 081/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Kenzo Tsujimoto (Osaka, Japonsko) (zástupce: A. Wenninger-Lenz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Kenzo (Paříž, Francie) (zástupci: P. Roncaglia, G. Lazzeretti a N. Parrotta, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. května 2012 (věc R 1659/2011-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Kenzo a Kenzem Tsujimotem.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Kenzu Tsujimotovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 17.11.2012.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Östersunds tingsrätt (Švédsko) dne 6. Května 2013 — E.ON Vattenkraft Sverige Aktiebolag v. Kammarkollegiet a další
 (Věc C-251/13)
 2013/C 377/10
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Östersunds tingsrätt
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: E.ON Vattenkraft Sverige Aktiebolag
 Žalovaní: Kammarkollegiet, Ljustorp socken ekonomisk förening, Länsstyrelsen i Västernorrlands län, Murberget Länsmuseet Västernorrland, Naturskyddsföreningen Timrå, Naturvårdsverket, Sveriges Sportfiske- och Fiskevårdsförbund, Timrå kommun, Miljö- och byggnadsnämnden, Älvräddarnas samorganisation
 Dne 20. srpna 2013 nařídil předseda Soudního dvora odložení věci.


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. února 2017 společností Redpur GmbH proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 15. prosince 2016 ve věci T-227/15, Redpur GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 (Věc C-86/17 P)
 (2017/C 213/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Redpur GmbH (zástupce: S. Schiller, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO), Redwell Manufaktur GmbH
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 15. prosince 2016 ve věci T-227/15 a zamítnout námitky;
 —
 uložit EUIPO náhradu nákladů řízení vzniklých navrhovatelce v tomto řízení;
 —
 uložit společnosti Redwell Manufaktur GmbH náhradu náladů řízení, které navrhovatelce vznikly v řízení před námitkovým oddělením a odvolacím senátem EUIPO.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Navrhovatelka
 Sporná ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Redpur“ pro výrobky zařazené do třídy 11 – přihláška ochranné známky Společenství č. 10 934 305
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení
 Namítané ochranné známky nebo označení: Slovní a obrazová ochranná známka Společenství č. 004769717 „redwell INFRAROT HEIZUNGEN“ pro výrobky zařazené do třídy 11; rakouská slovní ochranná známka s číslem 232549 „Redwell“ pro výrobky zařazené do třídy 11; Mezinárodní slovní ochranná známka (WIPO) s registračním číslem 914971 „Redwell“ pro výrobky zařazené do třídy 11 a firemní jména v Rakousku „REDWELL Manufaktur GmbH“ pro systémy vytápění a ohřívače pro vytápění vnitřních prostorů, zvláště infračervená vytápění a topná zařízení“
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávaný důvod: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko) ze dne 10. června 2004 ve věci Ynos Kft. proti Jánosi Vargovi
 (Věc C-302/04)
 (2004/C 251/09)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Szombathelyi Városi Bíróság ze dne 10. června 2004 ve věci Ynos Kft. proti Jánosi Vargovi, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 19. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Szombathelyi Városi Bíróság žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Může být čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (dále jen „směrnice“), na jehož základě členské státy stanoví, že nepřiměřené podmínky použité ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem služby se spotřebitelem nejsou pro spotřebitele závazné, vykládán tak, že toto ustanovení může být podkladem pro vnitrostátní ustanovení jako čl. 209 odst. 1 Polgári Törvénykönyv (maďarský občanský zákoník, dále jen „Ptk.“), které se použije, pokud je zjištěn nepřiměřený charakter obecné smluvní podmínky, a podle kterého jsou nepřiměřené podmínky ze zákona nezávazné pouze tehdy, jestliže je k dispozici výslovné prohlášení tohoto spotřebitele, tj. v případě úspěšného napadení?
 2)
 Vyplývá z uvedeného ustanovení směrnice, podle kterého zůstává smlouva pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných nepřiměřených podmínek, že platnost celé smlouvy zůstává nedotčena, pokud může nadále existovat bez nepřiměřených podmínek, jestliže nepřiměřené podmínky, stanovené prodávajícím nebo poskytovatelem služby, nejsou pro spotřebitele podle podmínek stanovených vnitrostátním právem závazné, avšak prodávající nebo poskytovatel by bez těchto podmínek, které jsou součástí smlouvy, smlouvu se spotřebitelem neuzavřel?
 3)
 Je z hlediska uplatnění práva Společenství relevantní, že hlavní řízení bylo zahájeno před vstupem Maďarské republiky do Evropské unie, avšak po přizpůsobení vnitrostátního práva směrnici?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/50
 Žaloba podaná dne 15. dubna 2010 — Milux v. OHIM (FERTILITYINVIVO)
 (Věc T-175/10)
 (2010/C 161/79)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Milux Holding SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: J. Bojs, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. února 2010 ve věci R 1116/2009-4; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „FERTILITYINVIVO“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 10 a 44
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát pochybil, když dospěl k závěru, že přihlášenou ochrannou známku nelze zapsat jako ochrannou známku Společenství, jelikož nemá dostatečnou vnitřní rozlišovací způsobilost.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/13
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. října 2007 – Řecká republika v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-332/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - EZOZF - Výdaje vyloučené z financování pro neslučitelnost s pravidly Společenství)
 (2007/C 297/20)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: V. Kontolaimos a I. Chalkias, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a H. Tserepa-Lacombe, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 20. června 2006, Řecko v. Komise (T-251/04), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise 2004/457/ES ze dne 29. dubna 2004 o vyloučení některých výdajů vzniklých členským státům v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního (EZOZF) z financování Společenstvím [oznámeno pod č. K(2004) 1706] (Úř. věst. L 156, s. 48)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 224, 16.9.2006.


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te 's Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 15. října 2012 — Granton Advertising BV v. Inspecteur van de Belastingdienst Haaglanden/kantoor Den Haag
 (Věc C-461/12)
 2013/C 9/51
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Granton Advertising BV
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst Haaglanden/kantoor Den Haag
 Předběžné otázky
 1)
 Má být pojem „jiné cenné papíry“ obsažený v čl. 13 části B písm. d) bodě 5 šesté směrnice 77/388/EHS (1) (od 1. ledna 2007 čl. 135 odst. 1 písm. f) osmé směrnice 2006/112/ES (2) v pozměněném znění) vykládán v tom smyslu, že zahrnuje Grantoncard, v případě které jde o přenosnou kartu, která je používána k (částečnému) zaplacení ceny zboží a služeb, a pokud ano, jsou pak vydávání a prodej takové karty osvobozeny od povinnosti odvést daň z obratu?
 2)
 Pokud tomu tak není, má být pojem „další převoditelné cenné papíry“ obsažený v čl. 13 části B písm. d) bodě 3 šesté směrnice 77/388/EHS (od 1. ledna 2007 čl. 135 odst. 1 písm. d) osmé směrnice 2006/112/ES v pozměněném znění) vykládán v tom smyslu, že zahrnuje Grantoncard, v případě které jde o přenosnou kartu, která je používána k (částečnému) zaplacení ceny zboží a služeb, a pokud ano, jsou pak vydávání a prodej takové karty osvobozeny od povinnosti odvést daň z obratu?
 3)
 Pokud Grantoncard představuje „jiný cenný papír“ nebo „další převoditelný cenný papír“ ve výše uvedeném smyslu, má pro zodpovězení otázky, zda jsou jejich vydávání a prodej osvobozeny od daně z obratu, význam, že při používání této karty je vybírání daně z (přiměřené části) poplatku, který za ně byl uhrazen, v praxi iluzorní?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).
 (2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2017 – Evropská komise v. Keramag Keramische Werke GmbH, dříve Keramag Keramische Werke AG a další
 (Věc C-613/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných částí koupelen - Koordinace prodejních cen a výměna citlivých obchodních informací - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2017/C 104/05)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, F. Ronkes Agerbeek a J. Norris-Usher, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Keramag Keramische Werke GmbH, dříve Keramag Keramische Werke AG, Koralle Sanitärprodukte GmbH, Koninklijke Sphinx BV, Allia SAS, Produits Céramiques de Touraine SA (PCT), Pozzi Ginori SpA, Sanitec Europe Oy (zástupci: J. Killick, Barrister, P. Lindfelt, advokat, K. Struckmann, Rechtsanwalt)
 Výrok
 1)
 Body 1 a 2 výroku rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 16. září 2013, Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T-379/10 a T-381/10, EU:T:2013:457) se zrušují.
 2)
 Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Vedlejší kasační opravný prostředek se zamítá.
 4)
 Věc se vrací Tribunálu Evropské unie, pokud jde o část rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 16. září 2013, Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T-379/10 a T-381/10, EU:T:2013:457), která je tímto rozsudkem zrušena.
 5)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 52, 22.2.2014.


text:
 1.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 290/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Mercantil de Barcelona (Španělsko) dne 18. července 2011 — Manuel Mesa Bertrán a Cristina Farrán Morenilla v. Novacaixagalicia
 (Věc C-381/11)
 2011/C 290/04
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Mercantil de Barcelona
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Manuel Mesa Bertrán a Cristina Farrán Morenilla
 Žalovaná: Novacaixagalicia
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba případ, kdy úvěrová instituce nabízí klientovi, s nímž předtím uzavřela úvěrovou smlouvu zajištěnou zástavním právem, úrokový swap k zajištění rizika změny úrokových sazeb u výše uvedeného obchodu, považovat za službu investičního poradenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice MiFID (1)?
 2)
 Vede opomenutí provést posouzení vhodnosti stanovené v čl. 19 odst. 4 uvedené směrnice u neprofesionálního investora k absolutní neplatnosti úrokového swapu uzavřeného mezi investorem a poradenskou úvěrovou institucí?
 3)
 Pro případ, že by služba poskytnutá popsaným způsobem nebyla považována za investiční poradenství, vede pouhá skutečnost, že k nabytí komplexního finančního nástroje, jakým je úrokový swap, došlo bez posouzení přiměřenosti, stanoveného v čl. 19 odst. 5 směrnice MiFID, a to z důvodů přičitatelných investiční instituci, k absolutní neplatnosti smlouvy o nabytí [tohoto nástroje] uzavřené s toutéž úvěrovou institucí?
 4)
 Je podle čl. 19 odst. 9 směrnice MiFID pouhá skutečnost, že úvěrová instituce nabízí komplexní finanční nástroj vázaný na úvěr zajištěný zástavním právem, dostatečným důvodem pro neuplatnění povinností provést posouzení vhodnosti a přiměřenosti, které stanoví uvedený článek 19 a které je investiční instituce povinna provést u neprofesionálního investora?
 5)
 Je možnost neuplatnit povinnosti stanovené v článku 19 směrnice MiFID podmíněna tím, aby finanční produkt, na nějž je vázán nabízený finanční nástroj, podléhal zákonným standardům na ochranu investora obdobným těm, které vyžaduje uvedená směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS
 Úř. věst. L 145, 30.4.2004, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 263


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/26
 Žaloba podaná dne 22. srpna 2007 – Grohe v. OHIM – Compañia Roca Radiadores (ALIRA)
 (Věc T-315/07)
 (2007/C 235/48)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grohe AG (Hemer, Německo) (zástupce: A. Lensing-Kramer, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Compañía Roca Radiadores, S.A.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. června 2007 ve věci R 850/2006-4;
 —
 podpůrně zrušit nebo změnit napadené rozhodnutí v části, v níž Soud shledá podobnost mezi „Küchenhähnen“ (kuchyňskými kohoutky) a „gusseisernen Badewannen“ (ocelovými koupacími vanami) a shledá tak nebezpečí záměny kolidujících označení;
 —
 podpůrně zrušit nebo změnit napadené rozhodnutí v části, v níž Soud shledá fonetickou podobnost mezi přihlašovanou ochrannou známkou a namítanou ochrannou známkou ve Španělsku, a shledá tak s tím spojené nebezpečí záměny kolidujících označení;
 —
 podpůrně zrušit nebo změnit napadené rozhodnutí v části, v níž Soud shledá nedostatek obecné známosti jména AKIRA pro japonský komiks ve Španělsku, a shledá tak s tím spojené nebezpečí záměny kolidujících označení;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ALIRA“ pro výrobky zařazené do třídy 11 (přihláška č. 2 766 640).
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Compañía Roca Radiadores, S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Španělská slovní ochranná známka „AKIRA“ pro výrobky zařazené do třídy 11 (č. 2 045 604).
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož neexistuje nebezpečí záměny kolidujících ochranných známek.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/25
 Žaloba podaná dne 30. ledna 2012 — Hamcho a Hamcho International v. Rada
 (Věc T-43/12)
 2012/C 80/43
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Mohamad Hamcho (Damašek, Sýrie) a Hamcho International (Damašek) (zástupce: M. Ponsard, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 projednal tuto žalobu ve zrychleném řízení;
 —
 v rozsahu, v němž se týkají žalobce, zrušil:
 —
 rozhodnutí 2011/273/SZBP, v aktuálně platném znění, včetně všech rozhodnutí uvedených v kapitole 17 žaloby;
 —
 nařízení 442/2011, v aktuálně platném znění, včetně všech nařízení uvedených v kapitole 18 žaloby;
 —
 rozhodnutí 2011/782/SZBP, v aktuálně platném znění, zejména prováděcí rozhodnutí 2012/37/SZBP, podle kapitoly 19 žaloby;
 —
 nařízení 36/2012, ve znění pozdějších předpisů, zejména prováděcího nařízení 55/2012, podle kapitoly 20 žaloby.
 —
 zrušil rozhodnutí Rady obsažené v jejím sdělení určeném žalobcům ze dne 21. prosince 2011 v rozsahu, v němž potvrzuje jejich zápis na sporné seznamy;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňují žalobci dva žalobní důvody, které jsou v hlavních bodech totožné nebo podobné s žalobními důvody uplatňovanými v rámci věci T-653/11, Jaber v. Rada.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/37
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2014 – Philips and Philips France v. Komise
 (Věc T-762/14)
 (2015/C 073/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Koninklijke Philips NV (Eindhoven, Nizozemsko) a Philips France (Suresnes, Francie) (zástupci: J. de Pree, S. Molin a A. ter Haar, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týká společnosti Philips,
 —
 podpůrně zrušil pokutu, která byla společnosti Philips uložena v rozhodnutí, nebo snížil její výši,
 —
 každopádně uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobkyně navrhují částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2014) 6250 final ze dne 3. září 2014 ve věci AT.39574 – Smart Card Chips (čipy pro inteligentní karty).
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně devět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jelikož Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala, že síť kontaktů, které byla společnost Philips součástí, představuje omezení hospodářské soutěže z hlediska jejího cíle.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jelikož Komise určila, že dotčené protiprávní jednání se vztahuje na všechna použití čipů pro inteligentní karty a neomezuje se pouze na SIM karty.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jelikož Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala, že společnost Philips je součástí mnohostranné kartelové dohody spolu se společnostmi Infineon, Renesas a Samsung a podílela se na jediném a trvajícím protiprávním jednání.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, zásady řádné správy a povinnost řádné péče, neboť Komise neposuzovala tuto věc spravedlivě a nestranně.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jelikož Komise vzhledem ke způsobu, jakým vedla řízení, Komise právně dostačujícím způsobem neprokázala toto údajné protiprávní jednání.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 27 nařízení č. 1/2003 (1), článku 11 nařízení č. 773/2004 (2), článku 48 Listiny základních práv Evropské unie a práva společnosti Philips na obhajobu, protože Komise nezveřejnila důležitý důkaz v prospěch žalobkyň.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení článku 25 nařízení č. 1/2003, jelikož Komise neměla právo postihovat údajné protiprávní jednání v rozsahu, v jakém k němu došlo před 3. zářím 2004.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z porušení Pokynů pro výpočet pokut, neboť Komise nesprávně určila relevantní hodnotu tržeb.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející z porušení Pokynů pro výpočet pokut, článku 23 nařízení č. 1/2003 a zásady proporcionality, jelikož Komise použila nepřiměřený koeficient závažnosti.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 SFEU] a [102 SFEU] (Úř. věst. L 1, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků [101 SFEU] and [102 SFEU] (Úř. věst. L 123. s. 18).


text:
 9.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 12. dubna 2007 Aktieselskabet af 21. november 2001 proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 6. února 2007 ve věci T-477/04, Aktieselskabet af 21. november 2001 v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 (Věc C-197/07 P)
 (2007/C 129/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Aktieselskabet af 21. november 2001 (zástupce: C. Barrett Christiansen, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), TDK Kabushiki Kaisha (TDK Corp.)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 zrušil v plném rozsahu rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. února 2007, vydaný ve věci T-477/04 (dále jen „napadený rozsudek“),
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem.
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 7. října 2004, věc R-364/2003-1,
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) náhradu nákladů řízení před Soudem prvního stupně a před OHIM.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 V tomto kasačním opravném prostředku navrhovatelka tvrdí, že:
 Soud prvního stupně tím, že shledal, že starší ochranné známky mají podle čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 dobré jméno nesprávně:
 1.
 v napadeném rozsudku nerozlišoval mezi 36 staršími ochrannými známkami
 2.
 zohlednil důkazy, které nejsou v souladu s úředními pokyny OHIM
 3.
 zohlednil důkazy, které nemají žádný vztah k starším ochranným známkám
 4.
 zohlednil důkazy, na kterých není uvedeno datum
 5.
 nezohlednil skutečnost, že relevantní datum pro prokázání dobrého jména je datum podání napadené přihlášky podle nařízení (ES) č. 40/94
 6.
 potvrdil dobré jméno založené na důkazech z doby, která se časově neblížila datu podání napadené přihlášky podle nařízení (ES) č. 40/94
 7.
 zohlednil průzkum trhu jako důkaz dobrého jména bez uvedení:
 a)
 zda byl proveden nezávislým a uznávaným institutem nebo společností
 b)
 počtu a profilu (pohlaví, věk, povolání a okolnosti) dotázaných
 c)
 metody a okolností, na základě kterých byl průzkum proveden, a úplného seznamu otázek uvedených v dotazníku
 d)
 zda procento vyplývající z průzkumu odpovídá celkovému počtu dotázaných osob nebo pouze těch osob, které skutečně odpověděly.
 8.
 nezohlednil individuální důkazní hodnotu předložených důkazů před tím, než provedl celkové posouzení.
 Soud prvního stupně tím, že shledal, že užívání přihlašované ochranné známky by neprávem těžilo z dobrého jména starších ochranných známek podle čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94 nesprávně:
 9.
 založil své rozhodnutí o tom, že by užívání přihlašované ochranné známky neprávem těžilo z dobrého jména starších ochranných známek, na pověsti – nikoli na dobrém jménu – což není v souladu s čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94.
 10.
 shledal, že možnost, která nemůže být vyloučena, je dostatečná, aby prima facie prokázala budoucí nebezpečí, které není hypotetické, toho, že užívání přihlašované ochranné známky by neprávem těžilo z dobrého jména starších ochranných známek.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/10
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. září 2007 – Common Market Fertilizers SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-443/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Antidumpingové clo - Článek 239 celního kodexu - Prominutí dovozního cla - Článek 907 první pododstavec nařízení (EHS) č. 2454/93 - Výklad - Legalita - Rozhodnutí Komise - Odborná skupina zasedající v rámci Výboru pro celní kodex - Funkčně odlišný útvar - Článek 2 a čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady 1999/468/ES - Článek 4 jednacího řádu Výboru pro celní kodex - Podmínky použití článku 239 celního kodexu - Neexistence hrubé nedbalosti)
 (2007/C 269/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Common Market Fertilizers SA (zástupci: A. Sutton, Barrister, N. Flandin, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: X. Lewis, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2005, Common Market Fertilizers v. Komise (spojené věci T-134/03 a T-135/03), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí Komise K(2002) 5217 konečné a K(2002) 5218 konečné ze dne 20. prosince 2002, jímž bylo konstatováno, že prominutí dovozního cla není v konkrétním případě odůvodněné.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Common Market Fertilizers SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 36, 11.2.2006.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/8
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Ordinario di Venezia – Itálie) – Vinyls Italia SpA, v úpadku v. Mediterranea di Navigazione SpA
 (Věc C-54/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Úpadkové řízení - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Články 4 a 13 - Úkony poškozující všechny věřitele - Podmínky, za nichž může být dotčený úkon napaden - Úkon podléhající právu jiného členského státu, než ve kterém bylo řízení zahájeno - Úkon, který nelze napadnout na základě tohoto práva - Nařízení (ES) č. 593/2008 - Článek 3 odst. 3 - Právo, které si strany zvolí - Umístění všech prvků dotyčné situace ve státě, který řízení zahájil - Dopad“)
 (2017/C 249/11)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Ordinario di Venezia
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Vinyls Italia SpA, v úpadku
 Žalovaná: Mediterranea di Navigazione SpA
 Výrok
 1)
 Článek 13 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že forma a lhůta, ve kterých osoba, která měla prospěch z úkonu poškozujícího všechny věřitele, musí vznést námitku na základě tohoto článku v souvislosti s návrhem na zamítnutí žaloby znějící na právní neúčinnost tohoto úkonu podle ustanovení lex fori concursus, jakož i otázka, zda tento článek lze rovněž použít z úřední povinnosti příslušným soudem, případně po uplynutí lhůty stanovené dotyčné straně, spadají pod procesní právo členského státu, na jehož území se spor projednává. Toto právo však nesmí být méně příznivé než právo upravující podobné situace podléhající vnitrostátnímu právu (zásada rovnocennosti) a nesmí v praxi znemožňovat nebo nadměrně ztěžovat výkon práv přiznaných unijním právem (zásada efektivity), což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 2)
 Článek 13 nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že účastník řízení, který nese důkazní břemeno, musí prokázat, že pokud lex causae připouští napadení úkonu považovaného za poškozující úkon, nejsou v konkrétním případě splněny podmínky – odlišné od podmínek stanovených lex fori concursus – aby procesnímu prostředku podanému proti tomuto úkonu mohlo být vyhověno.
 3)
 Článku 13 nařízení č. 1346/2000 se lze právoplatně dovolávat, pokud si smluvní strany, které mají sídlo v jednom a témže členském státě, na jehož území se rovněž nacházejí všechny ostatní prvky relevantní pro dotyčnou situaci, zvolily jako právo rozhodné pro tuto smlouvu právo jiného členského státu, za podmínky, že si tyto strany nezvolily toto právo podvodně nebo zneužívajícím způsobem, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2012 Willemem Stolsem proti rozsudku vydanému dne 13. prosince 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-51/08 RENV, Stols v. Rada
 (Věc T-95/12 P)
 2012/C 126/43
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Willem Stols (Halsteren, Nizozemsko) (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil tento kasační opravný prostředek za přípustný;
 —
 zrušil rozsudek vydaný dne 13. prosince 2011 prvním senátem Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ve věci F-51/08 RENV;
 —
 vyhověl návrhovým žádání vzneseným v prvním stupni;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů obou řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející ze skutečnosti, že SVS porušil unijní právo při přezkumu prvního žalobního důvodu vzneseného v prvním stupni vycházejícího z porušení čl. 45 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropské unie a ze zjevně nesprávného posouzení:
 —
 tím, že použil kritérium nestanovené v čl. 45 odst. 1 služebního řádu (body 46 a 47 napadeného rozsudku);
 —
 tím, že nedostatečně odůvodnil svůj rozsudek a zpochybnil zařazení funkcí stanovených v článku 5 služebního řádu do dvou skupin (body 52 až 54 napadeného rozsudku) a
 —
 tím, že jeho odůvodnění bylo stiženo věcnou nepřesností a tím, že nesprávně vyložil jazykové kritérium stanovené v čl. 45 odst. 1 služebního řádu (body 50 a 51 napadeného rozsudku).
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející ze skutečnosti, že SVS údajně při přezkumu druhého žalobního důvodu vycházejícího z porušení čl. 59 odst. 1 služebního řádu a nedodržení zásady zákazu diskriminace dospěl k závěru, který je nezbytně stižen právními vadami, jelikož zamítl druhý žalobní důvod jako neúčinný, a dopustil se několika nesprávných právních posouzení, když rozhodl, že první žalobní důvod nebyl prokázán (body 59 a 60 napadeného rozsudku).


text:
 25.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/8
 Žaloba podaná dne 21. dubna 2015 Kontrolním úřadem ESVO proti Lichtenštejnskému knížectví
 (Věc E-12/15)
 (2015/C 209/07)
 Dne 21. dubna 2015 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel) Markusem Schneiderem a Marlene Lie Hakkebovou, k Soudu ESVO žalobu na Lichtenštejnské knížectví.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Lichtenštejnské knížectví nepřijalo ve stanovené lhůtě opatření nutná k provedení právního aktu uvedeného v bodech 7a, 7e a 7i přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, a nesplnil tak své povinnosti podle uvedeného právního aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 2.
 uložil Lichtenštejnsku uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Podle této žaloby Lichtenštejnské knížectví nejpozději do 24. listopadu 2014 nevyhovělo odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 24. září 2014, které se zabývá skutečností, že země do svého vnitrostátního právního řádu neprovedla směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, uvedenou v bodech 7a, 7e a 7i přílohy XIX Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k uvedené dohodě (dále jen „akt“).
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Lichtenštejnsko ve stanovené lhůtě nepřijalo opatření nutná k provedení zmiňované směrnice, čímž nesplnilo své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


text:
 25.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 318/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Verden (Německo) dne 26. června 2017 – Torsten Hein v. Albert Holzkamm GmbH & Co.
 (Věc C-385/17)
 (2017/C 318/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Arbeitsgericht Verden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Torsten Hein
 Odpůrkyně: Albert Holzkamm GmbH & Co.
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být článek 31 Listiny základních práv EU a čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES (1) ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které může být v kolektivních smlouvách určeno, že krácení odměny za práci, ke kterým dochází v referenčním období v důsledku zkrácené pracovní doby, mají vliv na výpočet proplacení nevyčerpané dovolené, což vede k tomu, že zaměstnanec obdrží za dobu minimální dovolené za kalendářní rok v trvání čtyř týdnů nižší náhradu mzdy za dovolenou – respektive po ukončení pracovního poměru mu bude proplacena nevyčerpaná dovolená v menším rozsahu, než by tomu bylo v případě, kdyby se za základ výpočtu náhrady mzdy za dovolenou brala průměrná mzda, kterou by zaměstnanec obdržel v referenčním období, aniž by došlo k takovým krácením odměn za práci? Pokud ano: Kolik procent, počítáno dle nesnížené průměrné mzdy zaměstnance, by v referenčním období mohlo nejvýše činit snížení náhrady mzdy za dovolenou, které připouštějí vnitrostátní právní úpravy a stanoví je kolektivní smlouvy, v důsledku zkrácené pracovní doby, aby bylo možno vycházet z výkladu této vnitrostátní právní úpravy v souladu s unijním právem?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Vyžadují obecná zásada právní jistoty stanovená unijním právem a zásada zákazu retroaktivity, aby byla s účinky pro všechny dotčené subjekty časově omezena možnost dovolávat se výkladu, který Soudní dvůr poskytuje k ustanovením v článku 31 Listiny základních práv EU a v čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby prostřednictvím rozhodnutí o předběžných otázkách, které je třeba vydat v projednávané věci, protože vnitrostátní judikatura nejvyšších soudů předtím rozhodla, že relevantní vnitrostátní zákonné normy a normy kolektivní smlouvy nelze vykládat v souladu s unijním právem? V případě záporné odpovědi Soudního dvora: Je slučitelné s unijním právem, pokud vnitrostátní soudy na základě vnitrostátních právních předpisů poskytují ochranu legitimního očekávání zaměstnavatelům, kteří spoléhali na kontinuitu vnitrostátní judikatury nejvyšších soudů, nebo je poskytování ochrany legitimního očekávání vyhrazeno Soudnímu dvoru Evropské unie?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby, Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381.


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 2. května 2016 – Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston v. T. G. Brosman
 (Věc C-251/16)
 (2016/C 243/24)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Edward Cussens, John Jennings, Vincent Kingston
 Odpůrce: T. G. Brosman
 Předběžné otázky
 1)
 Má zásada zneužití práv vyjádřená v rozsudku Soudního dvora Halifax jako zásada použitelná v oblasti DPH, přímé účinky vůči jednotlivcům při neexistenci vnitrostátního aktu, ať už legislativního nebo soudního, provádějícího uvedenou zásadu, a to za takových okolností, jaké jsou dotčeny v projednávané věci, kdy by taková změna kvalifikace plnění předcházejících prodeji a plnění v rámci prodeje (společně označovaných jako „plnění navrhovatelů“), jakou navrhují Commissioners, vedla ke vzniku povinnosti navrhovatelů odvést DPH, přičemž taková povinnost při řádném výkladu vnitrostátních ustanovení platných v době rozhodné pro plnění navrhovatelů ve skutečnosti nevznikla?
 2)
 V případě, že bude první otázka zodpovězena v tom smyslu, že zásada zneužití práv má přímé účinky vůči jednotlivcům, a to i při neexistenci vnitrostátního aktu, ať už legislativního nebo soudního, provádějícího uvedenou zásadu, byla daná zásada dostatečně jasná a přesná, aby ji bylo možné použít na plnění navrhovatelů, která byla uskutečněna před vydáním rozsudku Soudního dvora Halifax, a to zejména s ohledem na zásadu právní jistoty a zásadu ochrany legitimního očekávání navrhovatelů?
 3)
 Použije-li se zásada zneužití práv na plnění navrhovatelů v tom smyslu, že je třeba změnit jejich kvalifikaci:
 a)
 jaký je právní mechanismus vyměření a výběru DPH splatné z plnění navrhovatelů v případě, kdy podle vnitrostátního práva není DPH splatná, nelze ji vyměřit ani vybrat, a
 b)
 jak mají vnitrostátní soudy takovou povinnost uložit?
 4)
 Má vnitrostátní soud při určení, zda bylo hlavním účelem plnění navrhovatelů získat daňové zvýhodnění, vzít v úvahu samostatně plnění předcházející prodeji (jež byla podle skutkových zjištění uskutečněna pouze z daňových důvodů) nebo je třeba zvážit účel plnění navrhovatelů jako celek?
 5)
 Je třeba čl. 4 odst. 9 zákona o DPH považovat za vnitrostátní právní předpis provádějící šestou směrnice (1) i přesto, že je neslučitelný s ustanovením, které je uvedeno v čl. 4 odst. 3 šesté směrnice, při jehož řádném použití by navrhovatelé byli ve vztahu k plnění předcházejícímu prvnímu obydlení daných nemovitostí považováni za osoby povinné k dani, nehledě na to, že došlo k dřívější dispozici podléhající dani?
 6)
 Je-li čl. 4 odst. 9 zákona o DPH neslučitelný se šestou směrnicí, dopouštějí se navrhovatelé tím, že se dovolávají daného odstavce, zneužití práv v rozporu se zásadami vyjádřenými v rozsudku Soudního dvora Halifax?
 7)
 Podpůrně, není-li čl. 4 odst. 9 zákona o DPH neslučitelný se šestou směrnicí, získali navrhovatelé daňové zvýhodnění, které je v rozporu s účelem směrnice nebo jejím článkem 4?
 8)
 Použije se zásada zneužití práv vyjádřená v rozsudku Soudního dvora Halifax na dotčená plnění i v případě, že čl. 4 odst. 9 zákona o DPH nelze považovat za ustanovení provádějící šestou směrnici, a to na základě kritérií stanovených Soudním dvorem v rozsudku Halifax?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně
 (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/9
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. července 2008 – L & D SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Julius Sämann Ltd
 (Věc C-488/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) a článek 73 - Obrazová ochranná známka „Aire Limpio“ - Obrazová ochranná známka Společenství a vnitrostátní a mezinárodní obrazové ochranné známky znázorňující jedli s různými názvy - Námitky majitele - Částečné zamítnutí zápisu - Vyvození zvláštní rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky z důkazů týkajících se jiné ochranné známky)
 (2008/C 223/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: L & D SA (zástupce: S. Miralles Miravet, abogado)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec), Julius Sämann Ltd (zástupce: E. Armijo Chávarri, abogado)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 7. září 2006, L & D v. Komise (T-168/04), kterým Soud zamítl návrh na částečné zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. března 2004 (věc R 326/2003-2), týkajícího se námitkového řízení mezi Julius Sämann Ltd a L & D SA
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 L & D SA se ukládá náhrada nákladů řízení
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/28
 Žaloba podaná dne 20. července 2010 — Barthel a další v. Soudní dvůr
 (Věc F-59/10)
 ()
 2010/C 260/38
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Yvette Barthel (Arlon, Belgie) a další (zástupci: S.Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáty)
 Žalovaný: Soudní dvůr
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým Soudní dvůr zamítl žádost žalobců o příspěvek při práci na směny stanovený v čl. 1 odst. 1 první odrážce nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 ze dne 9. února 1976 o stanovení kategorií příjemců, podmínek poskytování a výše příspěvků, které mohou být poskytovány úředníkům pracujícím na směny (Úř. věst. L 38, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 78).
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí vedoucího soudní kanceláře Soudního dvora Evropské unie, kterým byla zamítnuta žádost žalobců ze dne 8. června 2009 o požívání, od 20. prosince 2006, příspěvku při práci na směny stanoveného v čl. 1 odst. 1 první odrážce nařízení Rady (ESUO, EHS, Euratom) č. 300/76 ze dne 9. února 1976;
 —
 uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/65
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – a v. Komise
 (Věc T-281/14) (1)
 („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a energeticky náročných podniků - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 294/79)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fels-Werke GmbH (Goslar, Německo) (zástupci: C. Arhold, N. Wimmer, F. A. Wesche, L. Petersen a T. Woltering, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s C. von Donatem a G. Quardt, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci opatření zavedených Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny pocházející z obnovitelných zdrojů a uživatelů s vysokou spotřebou energie [státní podpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)].
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 O návrhu Kontrolního úřadu ESVO na vstup do řízení jako vedlejší účastník již není třeba rozhodnout.
 3)
 Fels-Werke GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/37
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ
 ze dne 30. června 2005
 ve věci T-347/03, Eugénio Branco, Lda proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Evropský sociální fond - Snížení finanční pomoci - Subdodavatelství - Nabytá práva - Přiměřená lhůta)
 (2005/C 217/82)
 Jednací jazyk: portugalština
 Ve věci T-347/03, Eugénio Branco, Lda, se sídlem v Lisabonu (Portugalsko), zastoupená B. Belchiorem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: původně A. Alves Vieira a A. Weimar, poté P. Andrade a A. Weimar, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2002)3455 ze dne 23. října 2002 o snížení finanční pomoci z Evropského sociálního fondu, která je předmětem spisu č. 870302 P3, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 30. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 7, 10.01.2004