text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2011 Michelem Nolinem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu vydanému dne 1. prosince 2010 ve věci F-82/09, Nolin v. Komise
 (Věc T-58/11 P)
 2011/C 89/46
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Michel Nolin (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl, že
 —
 rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 1. prosince 2010 ve věci F-82/09 (Michel Nolin v. Komise) se zrušuje;
 —
 a na základě nových ustanovení,
 —
 rozhodl, že
 —
 rozhodnutí generálního ředitele Generálního ředitelství pro personál a administrativu Evropské komise ze dne 19. prosince 2008 o odnětí všech bodů za zásluhy a prioritních bodů navrhovatele v důsledku jeho povýšení do platové třídy AD 13 podle čl. 29 odst. 1 písm. a), iii) služebního řádu se zrušuje;
 —
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje dva důvody.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení zásad legality a právní jistoty, jelikož SVS se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že při neexistenci právního základu mohla Komise napadené rozhodnutí založit na celkové systematice obecných ustanovení k provedení čl. 45 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropské unie.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nedodržení zásady zákazu diskriminace, jelikož SVS se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že rozhodl, že i) generální ředitel Generálního ředitelství pro personál a administrativu má zbytkovou pravomoc, která mu nebyla legálně udělena rozhodnutím orgánu oprávněného ke jmenování podle článku 2 služebního řádu, a že ii) úředníci povýšení podle článků 29 a 45 služebního řádu se po svém jmenování nebo povýšení nacházejí ve stejném právním postavení, ačkoli toto právní postavení není totožné z hlediska procesního, ani z hlediska funkcí a odpovědností.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Craiova (Rumunsko) dne 14. března 2016 – Fondul Proprietatea SA v. Complexul Energetic Oltenia SA
 (Věc C-150/16)
 (2016/C 200/13)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Craiova
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Fondul Proprietatea SA
 Odpůrkyně: Complexul Energetic Oltenia SA
 Předběžné otázky
 1)
 Představují rozhodnutí společnosti COMPLEXULUI ENERGETIC OLTENIA SA, kterým se schvaluje nabytí tepelné elektrárny CHIȘCANI od společnosti ELECTROCENTRALE GRUP SA namísto uspokojení pohledávky v hodnotě 28 709 457,13 RON, kterou měla společnost ELECTROCENTRALE GRUP SA vůči společnosti COMPLEXUL ENERGETIC OLTENIA SA, a rozhodnutí zaplatit společnosti ELECTROCENTRALE GRUP SA rozdíl hodnoty tepelné elektrárny CHIȘCANI ve výši 8 100 724,87 RON, ve smyslu článku 107 SFEU státní podporu výrobci elektrické energie, a sice: (i) jedná se o opatření financované státem nebo ze státních prostředků, (ii) má selektivní povahu a (iii) může ovlivňovat obchod mezi členskými státy?
 2)
 V případě kladné odpovědi, podléhá tato státní podpora oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 SFEU?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 6.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/35
 Žaloba podaná dne 29. června 2004 Athanasiosem Pitsiorlasem proti Radě Evropské unie a Evropské centrální bance
 (Věc T-337/04)
 (2004/C 273/67)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 29. června 2004 předložena žaloba podaná proti Radě Evropské unie a Evropské centrální bance Athanasiosem Pitsiorlasem, bytem v Soluni (Řecko), zastoupeným Dimitriosem Papafilippouem, právníkem.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 uložil těmto dvěma orgánům Společenství zaplatit mu (1) společně a nerozdílně náhradou za hmotnou újmu částku, která bude výsledkem příslušného výpočtu mzdy pro odpovídající pracovní místo v ECB za období od dubna 2001 do doby tří měsíců po vydání rozsudku Soudu prvního stupně, pokud tento rozsudek vyzní ve prospěch žalobce, sníženou o jeho příjem právníka během odpovídajícího období, a (2) částku 90 000 eur za nehmotnou újmu, společně s úrokem od okamžiku podání této žaloby.
 —
 uložil těmto dvěma orgánům Společenství náhradu nákladů řízení a dalších nákladů jemu vzniklých.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce již dříve předložil Soudu prvního stupně (věc T-3/00) (1) žalobu na neplatnost odmítnutí Rady Evropské Unie a Evropské centrální banky umožnit mu přístup k Basilejské/Nyborgské dohodě o posílení Evropského měnového systému. Žalobce tvrdí, že tuto dohodu potřeboval pro dokončení doktorandské práce, na které pracoval.
 Žalobce ve stávající žalobě tvrdí, že odmítnutí Rady a Evropské centrální banky umožnit mu přístup bylo protiprávní z důvodů totožných s těmi, uvedenými v předchozí žalobě. Navíc tvrdí, že z důvodu odmítnutí nemohl až do nynějška dokončit svou doktorandskou práci. Uvádí, že v případě dokončení doktorandské práce specializované na oblast hospodářského a měnového práva by získal zaměstnání jako právník mezinárodního orgánu či organizace. Domnívá se tedy, že utrpěl hmotnou újmu rovnající se rozdílu mezi (1) mzdou, kterou by takovýmto zaměstnáním získal v období od dubna 2001 – kdy by dokončil svou doktorandskou práci a nalezl takové zaměstnání – do tří měsíců po vydání rozsudku Soudu prvního stupně, a (2) jeho předchozím a budoucím příjmem během téhož období, kdy pracoval jako právník v Řecku. Svojí žalobou požaduje náhradu za vzniklou hmotnou újmu a přiznání náhrady za nehmotnou škodu.
 (1) Úř. věst. C 122, 29.4.2000, s. 35.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/60
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2012 — Ryanair v. Komise
 (Věc T-500/12)
 2013/C 26/120
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: B. Kennelly, Barrister, E. Vahida a I. Metaxas-Maragkidis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil článek 1 rozhodnutí Komise ze dne 25. července 2012 ve věci státní podpory SA.29064 (20011/C ex 2011/NN), kterým bylo rozhodnuto, že rozdílné sazby v rámci irské daně za osobní leteckou dopravu („DLD“) uplatňované od 30. března 2009 do 1. března 2011 přestavují protiprávní státní podporu v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU;
 —
 zrušil článek 4, 5 a 6 téhož rozhodnutí; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení včetně nákladů vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, které Komise provedla, když považovala sazbu DLD ve výši 10 euro za „obvyklou“ či legitimní „běžnou“ sazbu, navzdory skutečnosti, že tato vyšší sazba byla z hlediska unijního práva protiprávní po celé zohledňované období.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, které Komise provedla, pokud jde o posouzení výhody plynoucí z DLD, jelikož rozhodla, že společnosti Ryanair a Aer Arann měly z hlediska finanční a konkurenční výhody plynoucí z DLD totožné postavení, naprosto nezohlednila zvláštní důsledky DLD na hospodářskou soutěž mezi společnostmi Ryanair a Aer Lingus, nesprávně posoudila výhodu, kterou společnost Ryanair údajně získala v porovnání s ostatními neirskými přepravci, a nezohlednila škodu, která společnosti Rynair vznikla v důsledku účinků DLD zvýhodňujících soutěžitele společnosti Ryanair.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, které Komise provedla, pokud jde o rozhodnutí o zpětném vymáhání, jelikož Irsku neposkytla požadovanou volnost uvážení při posouzení, do jaké míry státní podpora narušila hospodářskou soutěž, a tedy na obnovu původního stavu, jelikož nezkoumala relevanci schopnosti dotčených leteckých společností přenést DLD na své zákazníky a jelikož nezohlednila narušení hospodářské soutěže, k němuž dojde v důsledku rozhodnutí o zpětném vymáhání ve spojení s údajným nárokem leteckých společností „příjemců podpory“ na náhradu podle irského a unijního práva.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že Komise neoznámila společnosti Ryanair rozhodnutí o zpětném vymáhání v souladu s požadavky podle článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (1) a článku 41 Listiny základních práv EU.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění ze strany Komise, jelikož tento orgán na rozdíl od ustálené judikatury neodůvodnil, jak mohla být sazba ve výši 10 euro podle unijního práva protiprávní a zároveň „obvyklá“ a „legitimní“, a jelikož nezkoumal účinky předmětného opatření na hospodářskou soutěž a jeho účinky z ekonomického hlediska.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. 1999, L 83, s. 1).


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/32
 Žaloba podaná dne 15. července 2013 — ZZ v. AEE
 (Věc F-71/13)
 2013/C 274/53
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis, D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro životní prostředí (AEE)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení zamítavého rozhodnutí k žádosti žalobce o zahájení administrativního šetření za účelem zjištění či upřesnění skutečností týkajících se obtěžování.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit zamítavé rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat smlouvy (dále jen „OOUS“) ze dne 20. září 2012 o žádosti žalobce o zahájení administrativního šetření za účelem zjištění či upřesnění skutečností týkajících se obtěžování;
 —
 uložit AEE náhradu nákladů řízení.


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/58
 Žaloba podaná dne 13. června 2014 – Remolcadores Nosa Terra a Hospital Povisa v. Komise
 (Věc T-432/14)
 2014/C 253/78
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Remolcadores Nosa Terra, SA (Vigo, Španělsko) a Hospital Povisa, SA (Vigo) (zástupce: J. Otero Novas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká navracení zvýhodnění připadajících podle téhož rozhodnutí na žalující společnosti coby účastnice různých AIE (hospodářských zájmových sdružení), a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v této věci je stejné jako ve věci T-515/13, Komise v. Španělsko.
 Na podporu žaloby vycházejí žalobkyně z následujících skutkových úvah:
 1.
 Španělský systém zdanění leasingu (SEAF) je celek, v jehož rámci jeho jednotlivá opatření, která jsou podle názoru Komise sama o sobě legální nebo protiprávní, představují prvky nezbytné pro uzavření smluv na zhotovení lodí se španělskými loděnicemi.
 2.
 Ačkoli přímá zvýhodnění, která Komise kvalifikovala jako protiprávní, získala zúčastněná AIE (hospodářská zájmová sdružení), byl celý systém navržen a proveden tak, aby byla tato zvýhodnění přenesena na všechny účastníky systému: loděnice, AIE, vlastníky lodí, organizující banky a společnosti zprostředkující různé operace.
 3.
 Komise ve svém rozhodnutí stanovila povinnost státu zajistit navrácení přiznaných protiprávních podpor, avšak jen od AIE a tak, aby břímě navrácení nenesli ostatní účastníci systému.
 4.
 Není odůvodněno, proč byla v daném správní řízení zvolena možnost navracení, a chybí rovněž odůvodnění, proč břímě navrácení musí nést výlučně AIE.
 5.
 Rozhodnutí, aby břímě navrácení nesla výlučně AIE, sleduje jiné cíle, než které odůvodňují pravomoc přiznanou Komisi k jeho přijetí.


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/1
 (2008/C 285/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 272, 25.10.2008
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 260, 11.10.2008
 Úř. věst. C 247, 27.9.2008
 Úř. věst. C 236, 13.9.2008
 Úř. věst. C 223, 30.8.2008
 Úř. věst. C 209, 15.8.2008
 Úř. věst. C 197, 2.8.2008
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/19
 Žaloba podaná dne 11. dubna 2014 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-180/14)
 2014/C 184/23
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a M. van Beek)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Řecká republika tím, že nestanovila nebo nezavedla maximální týdenní pracovní dobu nepřekračující 48 hodin a nezajistila minimální denní a týdenní odpočinek nebo náhradní dobu odpočinku bezprostředně následující po pracovní době, za kterou má být poskytnuta náhrada, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3, 5 a 6 směrnice 2003/88/ES (1),
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Směrnice 2003/88 stanovila společné minimální normy týkající se úpravy pracovní doby, s cílem chránit zdraví a bezpečnost pracovníků, tím že stanovila maximální délku týdenní pracovní doby (článek 6) a minimální doby denního a týdenního odpočinku (články 3, 5 a 6 uvedené směrnice)
 2.
 Řecko provedlo tuto směrnici do vnitrostátního práva i ve vztahu k lékařům ve státní zdravotní službě nařízením prezidenta republiky č. 88/1999. Řecko následně provedla uvedenou směrnici do vnitrostátního práva ve vztahu k lékařským praktikantům nařízením prezidenta republiky č76/2005.
 3.
 Řecko však následně přijalo řadu právních předpisů, které z působnosti výše uvedené právní úpravy vyjmuly lékaře a lékařské praktikanty pracující ve státní zdravotní službě.
 4.
 Kromě toho z výtek, které Komisi předložilo deset různých stavovských sdružení lékařů, vyplývá, že tito pracovníci jsou na základě vnitrostátní právní úpravy, ale i v praxi povinni pracovat v průměru 60 až 72 hodin týdně (lékaři) a 71 až 93 hodin týdně (lékařští praktikanti). Pravidelně byli tedy povinni pracovat nepřetržitě až 32 hodin na pracovišti
 5.
 Následně byla uzavřena kolektivní pracovní smlouvy a přijaty zákony č. 3754/2009 a 3868/2010, které převzaly ustanovení uvedené kolektivní smlouvy. Vnitrostátní zákon nadále nestanovil skutečnou maximální pracovní dobu dotčených pracovníků, neboť kromě běžné služby jsou „lékaři pracující ve státních nemocnicích, univerzitní lékaři a atestující lékaři povinni být ve službě k zajištění řádného chodu nemocnic a zdravotnických středisek“.
 6.
 Krom toho tato ustanovení, která se uplatňují i v praxi, nezajišťují minimální dobu denního a týdenního odpočinku, neboť ne všechny formy služby se uznávají za pracovní dobu a nejsou poskytnuty náhradní doby odpočinku bezprostředně po dodatečné pracovní době, za níž má být poskytnuta náhrada.
 7.
 Uvedená právní úprava a praxe se závažně odchyluje od minimálních požadavků stanovených směrnicí a porušují články 3, 5 a 6 směrnice 2003/88.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/5
 Žaloba podaná dne 20. ledna 2005 Komisí Evropských společenství proti Dánskému království
 (Věc C-19/05)
 (2005/C 93/10)
 Jednací jazyk: dánština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 20. ledna 2005 (telefax ze dne 14.1.) žaloba směřující proti Dánskému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou N. B. Rasmussenem a G. Wilmsem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Dánské království tím, že nezaplatilo Komisi částku 18 687 475 DKK jako vlastní zdroje spolu s úrokem z prodlení z této částky od 27. července 2000, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z práva Společenství a zejména článku 10 Smlouvy o ES a článků 2 a 8 rozhodnutí Rady 94/728/ES, Euratom (1) ze dne 31. října 1994 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství;
 —
 uložil Dánskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Částka, na kterou se odkazuje v žalobě, představuje clo, které dánské celní úřady opomenuly vybrat v období 1994-1997 od podniku, kterému bylo nesprávně povoleno dotyčnými úřady dovážet určité zboží za nulovou sazbu. Toto povolení bylo vydáno jako kdyby bylo vydáno pro zboží určené pro konstrukci, uzpůsobení nebo vybavení plavidel v souladu s přílohou 1 oddílem II nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (2) ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku. Zboží však bylo určeno pro výrobu kontejnerů a nemohlo, jak bylo později uznáno dánskými úřady, spadat pod uvedené ustanovení.
 Dánské úřady protiprávně nedaly k dispozici uvedenou částku Komisi jako vlastní zdroje. Argumenty předložené v tomto ohledu odpovídají těm, které Komise uplatnila ve své žalobě proti Dánsku ve věci C-392/02. (3)
 (1) Úř. věst. L 293, 12.11.1994, s. 9.
 (2) Úř. věst. L 256, 7.9.1987, s. 1.
 (3) Úř. věst. C 31, 8.2.2003, s. 4.


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/30
 Žaloba podaná dne 20. května 2010 — Nike International Ltd v. OHIM — Intermar Sonanto Nahmias (JUMPMAN)
 (Věc T-233/10)
 2010/C 195/47
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nike International Ltd (Beaverton, USA) (zástupce: M. De Justo Bailey, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Intermar Simanto Nahmias (Individual Company) (Istanbul, Turecko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. března 2010 ve věci R 738/2009-1 v rozsahu, v němž vyhovělo rozhodnutí o námitce č. B 1326299 pro všechny sporné výrobky;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; a
 —
 uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, stane-li se vedlejší účastnicí v tomto sporu;
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „JUMPMAN“ pro výrobky třídy 25
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis španělské ochranné známky č. 2657489 týkající se slovní ochranné známky „JUMP“ pro výrobky třídy 25; zápis ochranné známky Společenství č. 2752145 týkající se slovní ochranné známky „JUMP“ pro výrobky třídy 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce ohledně všech sporných výrobků a zamítnutí přihlášky k zápisu v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát měl neprávem za to, že existuje nebezpečí záměny mezi dotyčnými ochrannými známkami.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. února 2016 – PRIMA v. Komise
 (Věc T-722/14) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Podpora zastoupení Komise v Bulharsku při pořádání veřejných akcí - Odmítnutí nabídky uchazeče a zadání veřejné zakázky jinému uchazeči - Kritéria pro zadání zakázky - Povinnost uvést odůvodnění - Pojem, relativní výhody přijaté nabídky‘ - Transparentnost“)
 (2016/C 106/37)
 Jednací jazyk: bulharština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: PRIMA – Produtsentska, reklamna, informatsionna i mediyna agentsia AD (Sofie, Bulharsko) (zástupce: Y. Ruskov, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Di Paolo, P. Mihaylova a D. Roussanov, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. srpna 2014, kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyně podaná v rámci zadávacího řízení PO/2013 13/SOF, jehož předmětem byla podpora Zastoupení Evropské komise v Bulharsku při pořádání veřejných akcí, a kterým byla zakázka zadána jinému účastníku řízení, jakož i všech „následných rozhodnutí“, včetně rozhodnutí ze dne 12. září 2014 uzavřít smlouvu o zadání zakázky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti PRIMA – Produtsentska, reklamna, informatsionna i mediyna agentsia AD se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 462, 22.12.2014.


text:
 19.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Înalta Curte de Casație şi Justiție – Rumunsko) – Costin Popescu v. Guvernul României a další
 (Věc C-632/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Silniční doprava - Řidičské průkazy - Směrnice 2006/126/ES - Článek 13 odst. 2 - Pojem ‚řidičské oprávnění udělené před 19. lednem 2013‘ - Vnitrostátní právní předpisy provádějící tuto směrnici - Povinnost získat řidičský průkaz uložená osobám, které před nabytím účinnosti těchto právních předpisů měly oprávnění řídit mopedy bez řidičského průkazu“)
 (2017/C 195/04)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Înalta Curte de Casație şi Justiție
 Účastníci původního řízení
 Dovolatel: Costin Popescu
 Žalovaní: Guvernul României, Ministerul Afacerilor Interne, Direcția Regim Permise de Conducere si înmatriculare a Vehiculelor, Direcția Rutieră, Serviciul Public Comunitar Regim Permise de Conducere și înmatriculare a vehiculelor
 Výrok
 Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech, konkrétně její čl. 13 odst. 2, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům přijatým za účelem provedení této směrnice do vnitrostátního práva, v jejichž důsledku zaniká oprávnění řídit mopedy osobám, které nejsou držiteli řidičského průkazu, jehož vydání podléhá složení podobných zkoušek, jako jsou zkoušky vyžadované pro jiná motorová vozidla.
 (1) Úř. věst. C 68, 22.2.2016.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/27
 Žaloba podaná dne 14. prosince 2006 – Legris Industries v. Komise
 (Věc T-376/06)
 (2007/C 42/48)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Legris Industries (Rennes, Francie) (zástupci: A. Wachsmann a C. Pommiès, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí [Komise K (2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006 ve věci COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky], jakož i důvody, na kterých je založen výrok v rozsahu, v němž se rozhodnutím ukládá holdingové společnosti Legris Industrie pokuta z důvodu, že dotčené praktiky, kterých se dopustila společnost Comap, jsou přičitatelné holdingové společnosti Legris Indunstries;
 —
 potvrdit holdingové společnosti Legris Industries, že přijala podání, návrhy a žádosti společnosti Comap proti rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně projednávanou žalobou navrhuje částečné zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 ES (COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky), které se týká řady dohod a jednání ve vzájemné shodě na trhu s měděnými tvarovkami a slitinami mědi, jejichž předmětem je určování cen, stanovení ceníků a slev a bonifikací, zavedení mechanismu koordinace při zvyšování cen, rozdělení vnitrostátních trhů a zákazníků, jakož i výměna dalších obchodních informací v rozsahu, v němž ukládá holdingové společnosti Legris Industrie pokutu z důvodu, že dotčené praktiky, kterých se dopustila její bývalá dceřiná společnost Comap, jsou přičitatelné holdingové společnosti Legris Industries.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí následující žalobní důvody.
 Nejdříve žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila článek 81 ES tím, že jí přičítá sporná protiprávní jednání, kterých se dopustila její dceřiná společnost Comap, a v důsledku toho ji činí solidárně odpovědnou za uvedená protiprávní jednání. Uvádí, že Komise porušila zásadu právní a obchodní autonomie dceřiné společnosti a zásadu osobní odpovědnosti při porušení práva hospodářské soutěže tím, že považovala skutečnost, že žalobkyně vlastní 100 % kapitálu její dceřiné společnosti za dostatečný důkaz o rozhodujícím vlivu na tuto dceřinou společnost. Žalobkyně Komisi rovněž vytýká, že se dopustila nesprávného právního posouzení, nesprávného skutkového zjištění a nesprávného posouzení skutkového stavu v rozsahu, v němž nepředložila důkazy, které by umožnily konstatovat, že holdingová společnost Legris Industries měla skutečně nad společností Comap řídící pravomoc.
 Krom toho žalobkyně vytýká Komisi, že se dopustila nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž nevyvrátila důkazy předložené žalobkyní, které prokazují autonomii společnosti Comap, zejména v určování a řízení její obchodní politiky. Žalobkyně tvrdí, že prokázala, že nedávala pokyny společnosti Comap ohledně jejího chování na trhu, že plnila pouze úlohu finančního dozoru, aniž by měla pravomoci nad svými dceřinými společnostmi v rozpočtové oblasti a že Comap měla přístup k vlastním finančním zdrojům. V důsledku toho uplatňuje, že pouze důkaz o kapitálovém propojení, a z toho vyplývající přímé důsledky, na kterých Komise podle žalobkyně založila své rozhodnutí přičíst žalobkyni protiprávní jednání, které se dopustila její dceřiná společnost, nemohou prokázat, že žalobkyně měla skutečně nad touto společností řídící pravomoc.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/19
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. března 2013 — North Drilling v. Rada
 (Věc T-552/12 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů - Návrh na předběžné opatření - Nedostatek naléhavosti - Vyvážení zájmů)
 2013/C 141/33
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: North Drilling Co. (Teherán, Írán) (zástupci: J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea a J. Iriarte Ángel, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a A. De Elera, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad výkonu rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 292, s. 58), v rozsahu, v němž je jméno žalobkyně zapsáno v příloze II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), a dále na odklad výkonu prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16), v rozsahu, v němž se toto nařízení týká žalobkyně.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 17.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 383/24
 Žaloba podaná dne 5. září 2016 – Gollnisch v. Parlament
 (Věc T-624/16)
 (2016/C 383/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francie) (zástupce: N. Fakiroff, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 1. července 2016, doručené dne 6. července 2016, podle nějž „panu Brunovi Gollnischovi byla neoprávněně vyplacena částka 275 984,23 eur“ a kterým se příslušné schvalující osobě a účetnímu orgánu nařizuje přistoupit k vymáhání této částky;
 —
 zrušil rovněž oznámení a opatření k provedení výše uvedeného rozhodnutí obsažená v dopise generálního ředitele pro finance ze dne 6. července 2016, sp. zn. D 201920;
 —
 zrušil oznámení o dluhu č. 2016-914, které podepsal tentýž generální ředitel pro finance dne 5. července 2016;
 —
 přiznal žalobci částku 40 000 eur jako náhradu morální újmy způsobené nepodloženými obviněními vznesenými před jakýmkoliv závěrem šetření, poškozením jeho pověsti a značnými obtížemi, které způsobilo v jeho osobním a politickém životě napadené rozhodnutí;
 —
 přiznal mu rovněž částku 24 500 eur jako náhradu výdajů vynaložených na odměnu jeho právních poradců, přípravu této žaloby, nákladů na kopie a podání uvedené žaloby a jejích příloh;
 —
 uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení;
 —
 podpůrně, pro případ, že Tribunál nebude zcela přesvědčen relevancí a pravdivostí právních a skutkových tvrzení předložených žalobcem, v zájmu řádného výkonu spravedlnosti a s ohledem na nepopiratelnou souvislost mezi tvrzenými skutkovými okolnostmi, na nichž je založeno napadené rozhodnutí, a okolnostmi, které jsou předmětem trestního řízení zahájeného na návrh předsedy Evropského parlamentu:
 —
 přerušil řízení do doby, než francouzský soud, u nějž probíhá řízení zahájené na návrh předsedy Evropského parlamentu, vydá konečné rozhodnutí zakládající překážku věci pravomocně rozsouzené;
 —
 v důsledku toho nařídil odklad výkonu napadeného rozhodnutí do ukončení řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce jedenáct žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nedostatku pravomoci generálního tajemníka přijmout napadené akty. Pravomoc ve věcech finančních rozhodnutí týkajících se poslanců a jejich seskupení přísluší předsednictvu Evropského parlamentu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení obecných právních zásad, jakož i požadavků souvisejících s řádnou správou, jelikož administrativa Parlamentu měla vyčkat výsledků šetření a řízení, která zahájila před přijetím napadených aktů.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobce na obhajobu. Napadenými akty byla porušena presumpce neviny žalobce, jeho právo na přístup k soudu, jeho možnost zaujmout stanovisko ke všem dokumentům, které má administrativa v úmyslu proti němu použít, a jeho právo na kontradiktorní výslech.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z neoprávněného přenesení důkazního břemene, jelikož administrativa Parlamentu požadovala od žalobce a posteriori doložení práce uskutečněné jeho asistentem a odměn, které mu byly poskytnuty.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadených aktů, které jsou zcela svévolné.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání, jakož i použití neexistujících norem nebo norem se zpětnou účinností.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení politických práv parlamentních asistentů.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z diskriminačního charakteru napadených aktů a zneužití pravomoci, které vedlo k jejich přijetí.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející ze zásahu do nezávislosti poslanců a neuznání úlohy místních parlamentních asistentů.
 10.
 Desátý žalobní důvod vycházející z toho, že výtky administrativy Parlamentu jsou věcně nepodložené.
 11.
 Jedenáctý žalobní důvod, uplatňovaný podpůrně, vycházející z porušení zásady proporcionality.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/82
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. října 2006 – Kat a další v. Rada a Komise
 (Spojené věci T-530/93, T-531/93, T-533/93, T-1/94, T-3/94, T-4/94, T-11/94, T-53/94, T-71/94, T-73/94, T-87/94, T-91/94, T-102/94, T-103/94, T-106/94, T-120/94, T-121/94, T-123/94, T-124/94, T-253/94 a T-372/94) (1)
 (2006/C 326/166)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předseda pátého senátu rozhodl o částečném vyškrtnutí spojených věcí.
 (1) Úř. věst. C 334, 9.12.2003.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/36
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 5. září 2006 – AEPI v. Komise
 (Věc T-242/05) (1)
 („Autorská práva a jim příbuzná práva - Řízení pro nesplnění povinnosti - Odložení žaloby podané jednotlivcem - Žaloba na neplatnost - Nepřípustnost“)
 (2006/C 281/63)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Elliniki Etaireia pros Prostasian tis Pnevmatikis Idioktisias (AEPI AE) (Maroussi, Řecko) (zástupce: T. Asprogerakas-Grivas, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: T. Christoforou a F. Castillo de la Torre, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2005 o nezahájení řízení pro nesplnění povinnosti proti Řecké republice, jakož i návrh na rozhodnutí ve věci
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 205, 20.8.2005.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. září 2015 – Ecolab USA v. OHIM (GREASECUTTER)
 (Věc T-610/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka GREASECUTTER - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 389/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ecolab USA, Inc. (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: G. Hasselblatt a V. Töbelmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. září 2013 (věc R 1704-2012-2) týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropského společenství slovní ochranné známky GREASECUTTER.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Ecolab USA, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/38
 Žaloba podaná dne 13. února 2006 – Reliance Industries v. Rada a Komise
 (Věc T-45/06)
 (2006/C 86/76)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Reliance Industries (Bombaj, Indie) (zástupci: I. MacVay, S. Ahmed, solicitoři)
 Žalovaní: Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 1. prosince 2005, kterými se oznamuje přezkum před pozbytím platnosti vyrovnávacích opatření vztahující se na dovozy některých polyethylentereftalátových lahví („PET“) pocházejících mimo jiné z Indie, a zahájení přezkumu před pozbytím platnosti antidumpingových opatření vztahujících se na dovozy některých PET pocházejících z Indie, Indonésie, Korejské republiky, Malajsie, Tchaj-wanu a Thajska a částečného mezitímního přezkumu antidumpingových opatření vztahujících se na dovozy některých PET pocházejících z Korejské republiky a Tchaj-wanu (1);
 —
 pokud to Soudní dvůr bude považovat za nezbytné nebo za vhodné, zrušit nařízení Rady (ES) č. 2603/2000, nařízení Rady (ES) č. 2604/2000 a rozhodnutí Komise č. 2000/745/ES vzhledem k tomu, že se mohou v období po 1. prosinci 2005 dotýkat žalobkyně; a
 —
 zrušit čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96 („základní antidumpingové nařízení“) a čl. 18 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 2026/97 („základní antisubvenční nařízení“), pouze pokud a pouze v rozsahu, v jakém Soudní dvůr může shledat, na rozdíl od případu žalobkyně, že se svou skutečnou stavbou liší od znění článku 11.3 dumpingové dohody Světové obchodní organizace („WTO“) a/nebo článku 21.3 antisubvenční dohody WTO;
 —
 uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise oběma napadenými rozhodnutími rozhodla o zahájení přezkumu opatření před pozbytím platnosti s ohledem na nařízení Rady č. 2603/2000 ze dne 27. listopadu 2000, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo a konečné vybrání prozatímního cla uloženého na dovozy některých polyetyléntereftalátů z Indie, Malajsie a Thajska a ukončuje antisubvenční řízení týkající se dovozů některých polyetyléntereftalátů pocházejících z Indonésie, Korejské republiky a Tchaj-wanu (2) a nařízení Rady (ES) č. 2604/2000 ze dne 27. listopadu 2000 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících z Indie, Indonésie, Malajsie, Korejské republiky, Tchaj-wanu a Thajska (3), jakož i rozhodnutí Komise č. 2000/745/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovými a antisubvenčními řízeními (4). Na základě čl. 11 odst. 2 základního antidumpingového nařízení a čl. 18 odst. 1 základního antisubvenčního nařízení je cílem těchto oznámení o zahájení, jsou-li učiněna včas, aby byla příslušná opatření do závěru přezkumu ponechána v platnosti.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí, že nedošlo k platnému zahájení přezkumu opatření před pozbytím platnosti, takže opatření a závazky podle jejich znění pozbyly platnosti dne 1. prosince 2005. Žalobkyně namítá, že oznámení byla zveřejněna téhož dne, ke kterému opatření pozbyla platnosti (1. prosince) a že proto přezkum opatření před pozbytím platnosti nebyl zahájen před datem pozbytí platnosti, jak to vyžadují WTO pravidla. V tomto ohledu se žalobkyně domnívá, že základní nařízení musí být vykládána v souladu s WTO dohodami a že jakákoli dvojsmyslnost v základních nařízeních musí být v každém případě v souladu s obecnými zásadami práva Společenství vyřešena v její prospěch. Žalobkyně dále tvrdí, že pokud by základní nařízení nebyla vyložena způsobem, jakým navrhuje, byla by sama tato ustanovení v rozporu s WTO pravidly, a proto v tomto rozsahu neplatná.
 (1) Úř. věst. C 304, 1.12.2005 s. 4 a s. 9
 (2) Úř. věst. L 301, 30.11.2000 s. 1
 (3) Úř. věst. L 301, 30.11.2000 s. 21
 (4) Úř. věst. L 301, 30.11.2000 s. 88


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/21
 Žaloba podaná dne 3. července 2007 – Meierhofer v. Komise
 (Věc F-74/07)
 (2007/C 223/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Stefan Meierhofer (Mnichov, Německo) (zástupce: H.-G. Schiessl, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí žalované směřující proti žalobci ze dne 10. května 2007,
 —
 zrušit rozhodnutí žalované o stížnosti ze dne 19. června 2007,
 —
 uložit žalované, aby přehodnotila ústní zkoušku, kterou žalobce složil dne 29. března 2007, a zohlednila přitom platná kritéria,
 —
 uložit žalované, aby rozhodla při zohlednění nového výsledku zkoušky znovu o zařazení žalobce na seznam úspěšných uchazečů na základě výběrového řízení EPSO AD/26/05,
 —
 uložit žalované, aby odůvodnila nová rozhodnutí, která přijme,
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce je účastník výběrového řízení EPSO AD/26/05 (úředníci a úřednice AD5). Po složení zkoušky sdělila výběrová komise žalobci, že nemůže být zařazen na seznam úspěšných uchazečů z důvodu nedostatečného počtu dosažených bodů.
 Žaloba směřuje proti chybějícímu odůvodnění rozhodnutí Komise nezařadit žalobce na seznam úspěšných uchazečů, jakož i proti procesním chybám během ústní zkoušky.


text:
 26.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/13
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. února 2011 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-81/09) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Příspěvek v invaliditě - Chyba při výpočtu - Výplata nedoplatků - Dlužné úroky z prodlení - Použitelná úroková míra - Roční kapitalizace - Majetková a nemajetková újma)
 2011/C 95/20
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, avocat)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, jímž byla částečně zamítnuta žádost žalobce o to, aby mu byly vyplaceny úroky z prodlení související s výplatou invalidního příspěvku, který mu byl přiznán.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí také čtvrtinu nákladů řízení vynaložených Luigim Marcucciem.
 3)
 Luigi Marcuccio ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009, s. 44.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. prosince 2015 – Security Service Srl v. Ministero dell’Interno a další
 (Věc C-692/15)
 (2016/C 106/22)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Security Service Srl
 Odpůrci: Ministero dell’Interno, Questura di Napoli, Questura di Roma
 Předběžné otázky
 1)
 [Je třeba rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-465/2005, Komise v. Itálie, EU:C:2007:781, ve kterém Soudní dvůr] rozhodl, že Italská republika porušila zásady uvedené v článcích 43 a 49 Smlouvy o ES (svoboda usazování a volný pohyb služeb) tím, že stanovila, že:
 (a)
 činnost strážce soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána pouze pod podmínkou předchozího složení přísahy věrnosti Italské republice;
 (b)
 činnost soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána poskytovatelem služeb usazeným v jiném členském státě pouze na základě povolení vydaného prefektem s omezenou územní působností, aniž by byly zohledněny povinnosti, které jsou těmto poskytovatelům již uloženy v členském státě původu;
 (c)
 uvedené povolení má jen omezenou územní platnost a jeho vydání se váže na zohlednění počtu a velikosti podniků poskytujících soukromé bezpečnostní služby, které již vykonávají činnost na dotčeném území;
 (d)
 podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí mít provozovnu v každé provincii, kde vykonávají svou činnost;
 (e)
 každý zaměstnanec těchto podniků musí mít individuální povolení pro výkon činností soukromé bezpečnostní služby, aniž by byly zohledněny kontroly a prověření, ke kterým již došlo v členském státě původu;
 (g)
 podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí k tomu, aby získaly povolení, zaměstnávat minimální nebo maximální počet zaměstnanců;
 (h)
 tytéž podniky musejí složit jistotu u státní depozitní pokladny;
 (i)
 ceny soukromých bezpečnostních služeb jsou stanoveny v povolení prefekta ve vztahu k předem vymezenému možnému rozpětí[,]
 [vykládat tak, že] sám o sobě [...] vylučuje pravomoc provinčního orgánu veřejné bezpečnosti (policejního ředitele) stanovit takové podmínky provozování bezpečnostní služby, jako jsou napadené podmínky[, které] ukládají povinnost nasadit minimální počet bezpečnostních strážců (dva) na operace týkající se určitých služeb?
 2)
 Je problematika v této věci, byť se jedná o novou otázku, natolik podobná, že by vedla ke stejnému výsledku na základě výše uvedených článků 43 a 49 Smlouvy o ES?


text:
 21.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 429/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. října 2015 – Litva v. Komise
 (Věc T-110/13) (1)
 („Program pomoci Společenství s předvstupními opatřeními pro zemědělství a rozvoj venkova v kandidátských zemích střední a východní Evropy (Sapard) - Financování Unie pro některé výdaje vynaložené Litvou - Rozhodnutí Komise, kterým od Litvy vyžaduje vrácení části vyplacených prostředků - Článek 9 odstavec 1 nařízení (ES) č. 1268/1999 - Odkaz na zásady stanovené v nařízení (ES) č. 1258/1999 - Rozsah několikaleté smlouvy o financování z programu Sapard - Loajální spolupráce“)
 (2015/C 429/21)
 Jednací jazyk: litevština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė, D. Skara a V. Čepaitė, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher, A. Steiblytė a G. von Rintelen zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise FK/fa/D(2012)1707818 ze dne 10. prosince 2012 v rozsahu, v němž se připojené oznámení o dluhu č. 3241213460 týká projektů, jejichž realizace byla svěřena podnikům v úpadku a projektu P27010010.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Litevská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 129, 4.5.2013.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. března 2011 — Comap v. Komise
 (Věc T-377/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví měděných spojovacích tvarovek a spojovacích tvarovek ze slitin mědi - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Délka trvání účasti na protiprávním jednání - Pokuty - Stanovení výchozí částky pokuty - Proporcionalita)
 2011/C 145/28
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Comap SA (Paříž, Francie) (zástupci: původně A. Wachsmann a C. Pommiès, poté A. Wachsmann a D. Nourissier, a nakonec A. Wachsmann a S. de Guigné, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Nijenhuis a V. Bottka, zmocněnci, ve spolupráci s N. Coutrelisem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 4180 ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F-1/38.121 — Spojovací tvarovky), jakož i, podpůrně, návrh na snížení částky pokuty uložené tímto rozhodnutím žalobkyni.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Comap SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Østre Landsret ze dne 15. března 2005 ve věci VW-Audi Forhandleforeningen, jednající za Vulcan Silkeborg proti Skandinavisk Motor Co. A/S
 (Věc C-125/05)
 (2005/C 143/25)
 Jednací jazyk: dánština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Østre Landsret (Dánsko) ze dne 15. března 2005 ve věci VW-Audi Forhandleforeningen, jednající za Vulcan Silkeborg proti Skandinavisk Motor Co. A/S, který došel kanceláři Soudního dvora dne 17. března 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Østre Landsret žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1475/95 (1) ze dne 28. června 1995 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o distribuci a servisu motorových vozidel („nařízení č. 1475/95 o blokových výjimkách“) vykládán v tom smyslu, že výpověď dohody o distribuci s výpovědní lhůtou jednoho roku dodavatelem vyžaduje uvedení širšího odůvodnění, nežli jen dodavatelův odkaz na toto ustanovení?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: jaké požadavky mohou být podle práva Společenství kladeny na obsah takového odůvodnění a kdy je takové odůvodnění nezbytné?
 3)
 Jaké následky mohou být vyvozeny ze skutečnosti, že odůvodnění nebylo poskytnuto řádně či včas?
 4)
 Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1475/95 o blokových výjimkách vykládán v tom smyslu, že výpověď dohody s distributorem s výpovědní lhůtou jednoho roku musí být uskutečněna na základě návrhu na reorganizaci již vytvořeného dodavatelem?
 5)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku:
 Jaké požadavky mohou být podle práva Společenství stanoveny, pokud jde o obsah a formu návrhu na reorganizaci, vytvořeného dodavatelem a kdy musí být tento návrh předložen?
 6)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku:
 Musí dodavatel informovat distributora, jehož dohoda je vypovídána, o obsahu návrhu na reorganizaci a pokud tomu tak je, ke kterému okamžiku a v jaké formě?
 7)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku:
 Jaké jsou následky mohou být vyvozeny ze skutečnosti, že případný návrh na reorganizaci není v souladu s požadavky, které mohou být stanoveny pro jeho formu a obsah?
 8)
 Z dánské verze čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1475/95 o blokových výjimkách vyplývá, že výpověď dohody s distributorem s výpovědní lhůtou jednoho roku předpokládá, že „[...] v případě potřeby zásadní reorganizace celku nebo podstatné části sítě [...]“. Pojem „potřeba“ se nachází ve všech jazykových verzích nařízení č. 1475/95, ale slovo „zásadní“ se nachází pouze ve verzi dánské.
 Za těchto podmínek:
 Jaké požadavky mohou být stanoveny, pokud jde o povahu reorganizace, aby byl dodavatel oprávněný vypovědět dohodu s distributorem s výpovědní lhůtou jednoho roku podle čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1475/95 o blokových výjimkách?
 9)
 Je třeba při posuzování otázky, zda jsou podmínky pro to, aby byl dodavatel oprávněný vypovědět smlouvu s výpovědní lhůtou jeden rok podle čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1475/95, splněny, přikládat význam případným hospodářským důsledkům, které dodavatel může utrpět, pokud by vypověděl dohodu s distributorem s výpovědní lhůtou dva roky?
 10)
 Kdo nese důkazní břemeno při prokazování splnění podmínek, že dodavatel může vypovědět dohodu s výpovědní lhůtou jednoho roku podle čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1475/95 a za jakých podmínek může být tohoto břemena zbaven?
 11)
 Musí být čl. 5 odst. 3 nařízení č. 1475/95 o blokových výjimkách vykládán v tom smyslu, že podmínky pro výpověď dohody s výpovědní lhůtou jednoho roku podle tohoto ustanovení dodavatelem mohou být splněny již na základě pouhé skutečnosti, že provedení nařízení č. 1400/2002 o blokových výjimkách může, jako takové, vyžadovat důkladnou reorganizaci dodavatelovy distribuční sítě?
 (1) Úř. věst. L 145, 29.6.1995, s. 25.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/16
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu – Portugalsko) – Empreendimentos Agro-Pecuários do Caramulo SA v. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP)
 (Věc C-70/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EHS) č. 3846/87 - Zemědělství - Společná organizace trhů - Vývozní náhrady - Drůbeží maso - ‚Jatečné nosnice‘ - Nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady - Zařazení“)
 (2015/C 065/23)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Empreendimentos Agro-Pecuários do Caramulo SA
 Žalovaný: Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP)
 Výrok
 Příloha I nařízení (EHS) Komise č. 3846/87 ze dne 17. prosince 1987, kterým se zavádí nomenklatura zemědělských produktů pro vývozní náhrady, ve znění změněném naposledy nařízením Komise (ES) č. 2091/2005 ze dne 15. prosince 2005, musí být vykládána v tom smyslu, že nosnice porážené po skončení období snášky, kdy je jejich kostra zcela osifikována, zvané „jatečné nosnice“, nespadají pod označení zboží „Ostatní“ s kódy zboží 0207 12 10 9900 a 0207 12 90 9190, uvedené v této příloze.
 (1) Úř. věst. C 135, 5. 5. 2014.


text:
 30.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Handelsgericht Wien – Rakousko) – Pez Hejduk v. EnergieAgentur.NRW GmbH
 (Věc C-441/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 5 bod 3 - Příslušnost ve věcech deliktní a kvazideliktní odpovědnosti - Autorská práva - Obsah v elektronické podobě - Zveřejnění na internetových stránkách - Určení místa škodné události - Kritéria“)
 (2015/C 107/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgericht Wien
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Pez Hejduk
 Žalovaná: EnergieAgentur.NRW GmbH
 Výrok
 Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že v případě tvrzeného porušení práv souvisejících s autorským právem zaručených členským státem, v němž má sídlo soud, k němuž byla podána žaloba, je tento soud na základě místa, kde se škoda projevila, příslušný k projednání žaloby na určení odpovědnosti za škodu způsobenou na uvedených právech zveřejněním chráněných fotografií na internetových stánkách přístupných v obvodu jeho příslušnosti. Tento soud je příslušný pouze k rozhodnutí o škodě způsobené na území členského státu, kde má sídlo.
 (1) Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/35
 Žaloba podaná dne 31. března 2006 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-172/06)
 (2006/C 131/65)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: S. Pardo Quintillán, zmocněnec)
 Žalovaná: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Španělské království tím, že podřídilo udělování veřejných podpor hospodářským subjektům, které si přejí ve Španělsku uvádět na trh solární kolektory vyrobené a uvedené na trh v jiném členském státě v souladu s právními předpisy, nebo vyrobené v zemi, která podepsala Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, podmínce, aby uvedené kolektory měly osvědčení o shodě splňující požadavky stanovené ve vnitrostátních právních předpisech, a aby za tím účelem byly poslány do určené vnitrostátní laboratoře, aby podstoupily zkoušky již provedené v uvedeném státě, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 28 a 30 Smlouvy o ES a z článků 11 a 13 Dohody o Evropském hospodářském prostoru.
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Španělská právní úprava týkající se podmínek přístupu k veřejným podporám solárních kolektorů pocházejících z jiného členského státu nebo ze země, která podepsala Dohodu o Evropském hospodářském prostoru je v rozporu se základní zásadou volného pohybu zboží a nelze ji odůvodnit žádným z důvodů obecného zájmu vyjmenovaných v článku 30 Smlouvy o ES ani žádným z kategorických požadavků uznaných judikaturou Soudního dvora.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/15
 Žaloba podaná dne 22. července 2016 – Grupo Osborne v. EUIPO – Ostermann (DONTORO dog friendship)
 (Věc T-390/16)
 (2016/C 364/11)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španělsko) (zástupce: J. Iglesias Monravá, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Daniel Ostermann (Lipsko, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „DONTORO dog friendship“ – Přihláška ochranné známky Evropské unie č. 11 112 381
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. dubna 2016, ve věci R 2002-2015-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí, kterým se zapisuje ochranná známka Evropské unie č. 11 112 381 „DONTORO dog friendship“ pro třídy 18, 20 a 35;
 —
 zamítnout zápis ochranné známky Evropské unie č. 11 112 381 „DONTORO dog friendship“ pro třídu 35 „velkoobchodní a maloobchodní prodej, včetně internetového prodeje, oděvů, obuvi a textilních výrobků“, a tudíž zamítnout zápis této známky pro třídy 25 a 35, pokud jde o uvedené služby.
 —
 uložit tomu, kdo odporuje této žalobě, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/16
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. října 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-220/15) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb zboží - Směrnice 2007/23/ES - Uvádění pyrotechnických výrobků na trh - Článek 6 - Volný pohyb pyrotechnických výrobků, které jsou v souladu s požadavky směrnice - Vnitrostátní právní úprava, která uvedení pyrotechnických výrobků na trh podmiňuje doplňujícími požadavky - Povinnost předchozího oznámení u vnitrostátního orgánu oprávněného přezkoumat a změnit návody k použití týkající se pyrotechnických výrobků“)
 (2017/C 006/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Kukovec a C. Becker, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, Rechtsanwalt)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze, J. Möller a K. Petersen, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Spolková republika Německo tím, že nad rámec požadavků směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh a bez ohledu na předchozí posouzení shody pyrotechnických výrobků stanovila, že se musí před jejich uvedením na trh uplatnit postup stanovený v § 6 odst. 4 Erste Verordnung zum Sprengstoffgesetz (první prováděcí nařízení k zákonu o výbušninách), ve znění zákona ze dne 25. července 2013, a že Bundesanstalt für Materialforschung und -prüfung (Spolkový výzkumný a zkušební ústav pro materiály, Německo) je oprávněn na základě tohoto ustanovení přezkoumat a případně změnit návody k jejich použití, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 1 této směrnice.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 228, 13.7.2015.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/16
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 3. května 2006 – Eurohypo v. OHIM
 (Věc T-439/04) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka EUROHYPO - Absolutní důvody pro zamítnutí - Článek 7 odst.1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Zkoumání skutečností z moci úřední - Článek 74 odst. 1 nařízení č. 40/94 - Přípustnost skutkových okolností předložených poprvé před Soudem)
 (2006/C 154/42)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Eurohypo AG (Eschborn, Německo) (zástupci: M. Kloth a C. Rohnke, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. von Mühlendahl a J. Weberndörfer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. srpna 2004 (věc R 829/2002-4) týkajícímu se zápisu slovního označení EUROHYPO jako ochranné známky Společenství
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 45. 19.2.2005.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/52
 Žaloba podaná dne 5. července 2011 — Segovia Bonet v. OHIM — IES (IES)
 (Věc T-355/11)
 2011/C 269/115
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jorge Segovia Bonet (Madrid, Španělsko) (zástupci: M. E. López Camba a L. Rival Zurdo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: IES Insurance Engineering Services Srl (Miláno, Itálie)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. března 2011 ve věci R 749/2010-2; a
 —
 uložil žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „IES“ pro služby zařazené do třídy 35, 36, 41, 42 a 45 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6787345
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobce
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka „IES“ pro služby zařazené do třídy 41, číslo zápisu ochranné známky Spojeného království 2358802
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné přijetí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání a potvrzení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že neexistuje nebezpečí záměny mezi starší ochrannou známkou a přihláškou napadené ochranné známky Společenství, neboť (i) kolidující označení jsou si velmi podobná, zejména po fonetické stránce a (ii) služby uvedené ve starším zápisu jsou doplňkovými službami ke službám uvedeným v napadené přihlášce ochranné známky Společenství


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/22
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2013 — Mustang v. OHIM — Dubek (20 CLASS A FILTER CIGARETTES Mustang)
 (Věc T-606/13)
 2014/C 39/39
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mustang — Bekleidungswerke GmbH & Co. KG (Künzelsau, Německo) (zástupce: S. Völker, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Dubek Ltd (Petach Tikva, Izrael)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 13. září 2013 ve věci R 416/2012-4, vydané v řízení o odvolání R 416/2012-4 ohledně námitkového řízení proti přihlášce ochranné známky Společenství č. 6 065 098;
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Dubek Ltd
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „20 CLASS A FILTER CIGARETTES Mustang“ pro výrobky zařazené do třídy 34 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6 065 098
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: německá slovní a obrazová ochranná známka „MUSTANG“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 14, 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/34
 Žaloba podaná dne 28. října 2016 – Andreassons Åkeri a další v. Komise
 (Věc T-746/16)
 (2017/C 038/47)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Andreassons Åkeri i Veddige AB (Veddige, Švédsko), Luke Transport AB (Laholm, Švédsko), Zimit Transportförmedling AB v likvidaci (Veddige) (zástupci: A. Broch a C. M. von Quitzow, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise (Ares (2016) 4309876 ze dne 10. srpna 2016 ukončit projekt „EU-pilot“ 7504/15/EMPL
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod: Žalobkyně najaly na základě občanskoprávních smluv polské samostatně výdělečně činné osoby registrované pro hospodářské účely v Polsku, které následně poskytovali služby žalobkyním. Poté, co byly nasmlouvané služby poskytnuty, se polští pracovníci vrátili do Polska, kde mají místo trvalého bydliště podle práva sociálního zabezpečení. Následně, poté, co došlo k zvláštnímu posouzení (daňové posouzení) požadoval švédský Skatteverket (správce daně) po žalobkyních zaplacení švédských zaměstnavatelských příspěvků na sociální zabezpečení za polské samostatně výdělečně činné osoby/pracovníky a uložil žalobkyním zvláštní finanční sankce. Takový postup je v rozporu s nařízením Rady (EHS) č. 574/72, které bylo nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 987/2009.
 2.
 Druhý žalobní důvod: Na základě článku 4 nařízení č. 574/72, které bylo použitelné v době přistoupení Švédska k Evropské unii, jmenovala švédská vláda Försäkringskassan (Správa sociálního zabezpečení) jakožto příslušný orgán pro otázky spojené s švédským právem sociálního zabezpečení, které se týkají provedení příslušných unijních pravidel v uvedeném případě. Nicméně podle švédského vnitrostátního práva přísluší Skatteverket, aby zajišťoval výběr zaměstnavatelských příspěvků na sociální zabezpečení.
 3.
 Třetí žalobní důvod: Příspěvky na sociální zabezpečení byly dvakrát odečteny, čemuž přesně mají dotčená nařízení zamezit.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod: Existuje požadavek, že jednotlivec musí mít registrován u švédské Försäkringskassan, aby mohly být příspěvky švédského zaměstnavatele na polské samostatně výdělečně činné osoby odečteny. Neproběhl žádný přezkum ze strany Skatteverket, zda tomu tak bylo v projednávaném případě. Skutečnost, že v souladu s výše uvedeným, jsou příspěvky na sociální zabezpečení odečteny aniž by byly odvedeny za určitou osobu, jako je tomu v řadě členských států, je třeba považovat za odporující unijnímu právu.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/51
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2015 – Hikari Miso v. OHIM – Nishimoto Trading (Hikari)
 (Věc T-751/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Hikari - Starší národní slovní ochranná známka HIKARI - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 038/67)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hikari Miso Co. Ltd (Simosuwa-machi, Japonsko) (zástupce: D. McFarland, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Nishimoto Trading Co. Ltd (Santa Fe Springs, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: G. Pritchard, barrister)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. září 2014 (věc R 2394/2013-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Nishimoto Trading Co. Ltd a Hikari Miso Co. Ltd
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Hikari Miso Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 7, 12.1.2015.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Monster (Německo) dne 1. srpna 2011 — Trestní řízení proti Thomasu Karl-Heinzi Kerkhoffovi
 (Věc C-408/11)
 2011/C 311/34
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Münster
 Účastníci původního trestního řízení
 Thomas Karl-Heinz Kerkhoff
 Staatsanwaltschaft Münster
 Předběžná otázka
 Je třeba čl. 11 odst. 4 směrnice 2006/126/ES (1) vykládat v tom smyslu, že je členský stát oprávněn trvale neuznat řidičský průkaz vydaný jiným členským státem i tehdy, bylo-li na území prvně uvedeného členského státu odňato řidičské oprávnění, aniž byla stanovena zvláštní lhůta, v níž nebude řidičské oprávnění opět přiznáno, nebo pokud již uplynula lhůta stanovená pro jeho nepřiznání?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (přepracované znění) (Úř. věst. L 403, s. 18).


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/19
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. března 2013 — UOP v. Komise
 (Věc T-198/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2013/C 129/39
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: UOP Ltd (Guildford, Spojené království) (zástupci: B. Hartnett a O. Geiss, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Talabér-Ritz a T. Scharf, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: IFP (Rueil-Malmaison, Francie) (zástupci: E. Morgan de Rivery a A. Noël-Baron, advokáti)
 Předmět věci
 Částečné zrušení rozhodnutí Komise 2009/157/ES ze dne 16. července 2008 o opatření podpory C 51/05 (ex NN 84/05), které provedla Francie ve prospěch skupiny IFP (Úř. věst. 2009, L 53, s. 13).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako neopodstatněná.
 2)
 UOP Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropskou komisí a IFP.
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/29
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Rewe-Zentral v. OHIM – Kodi Diskontläden (inéa)
 (Věc T-538/08)
 (2009/C 55/55)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: REWE-Zentral AG (Köln, Německo) (zástupci: M. Kinkeldey a A. Bognár, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Kodi Diskontläden GmbH (Oberhausen, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. října 2008 ve věci R 744/2008-4 a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „inéa“ v modré, růžové a bílé barvě pro výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 16 (přihláška č. 4 462 826)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Kodi Diskontläden GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení:„MINEA“ (ochranná známka č. 303 61 428.5) pro výrobky zařazené do tříd 8, 9 a 16, přičemž odvolání proti zápisu směřuje proti výrobkům zařazeným do třídy 16.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 (1), jelikož neexistuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 4.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/5
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 22. března 2012 — Maurice Emram v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Guccio Gucci SpA
 (Věc C-354/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Článek 119 jednacího řádu - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Přihláška obrazové ochranné známky G - Ochranné známky)
 2012/C 235/07
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Maurice Emram (zástupce: M. Benavï, advocat)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec), Guccio Gucci SpA (zástupce: F. Jacobacci, avvocato)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 10. května 2011, Emram v. OHIM (T-187/10), kterým byla zamítnuta žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. února 2010 (věc R 1281/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Guccio Gucci SpA a M. Emramem — Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1) — Přihláška obrazové ochranné známky Společenství G — Nebezpečí záměny — Zkreslení důkazů — Nesprávné posouzení rozlišovací způsobilosti — Porušení zásady rovného zacházení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 M. Emramovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2012 — Biofrescos v. Komise
 (Věc T-159/09) (1)
 (Celní unie - Zmražené krevety pocházející z Indonésie - Neplatná osvědčení o původu - Dodatečný výběr dovozního cla - Žádost o prominutí dovozního cla - Článek 220 odst. 2 písm. b) a článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92)
 2012/C 227/23
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda (Linda-a-Velha, Portugal) (zástupce: A. de Magalhães Menezes, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, P. Guerra e Andrade a L. Bouyon, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 72 final ze dne 16. ledna 2009, kterým bylo konstatováno, že je odůvodněn dodatečný výběr dovozního cla a že v konkrétním případě není odůvodněno prominutí tohoto cla.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Biofrescos — Comércio de Produtos Alimentares, Lda se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 153, 4.7.2009.


text:
 5.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. července 2016 – Hassan v. Rada
 (Věc T-790/14) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Omezení vstupu - Zrušení předchozích aktů rozsudkem Tribunálu - Nové akty, kterými je na seznamy zařazeno jméno žalobce - Zjevně nesprávné posouzení - Právo vlastnit majetek - Proporcionalita - Presumpce neviny - Mimosmluvní odpovědnost“)
 (2016/C 326/41)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Samir Hassan (Damašek, Sýria) (zástupce: L. Pettiti, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropská unie (zástupci: S. Kyriakopoulou a G. Étienne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh podaný na základě článku 263 SFEU na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady 2014/678/SZBP ze dne 26. září 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2014, L 283, s. 59), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1013/2014 ze dne 26. září 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2014, L 283, s. 9), rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/837 ze dne 28. května 2015, kterým se mění rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2015, L 132, s. 82), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/828 ze dne 28. května 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2015, L 132, s. 3), v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce, a návrh podaný na základě článku 268 SFEU, kterým se žalobce domáhá náhrady újmy, kterou údajně utrpěl v důsledku těchto aktů.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Samiru Hassanovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 34, 2. 2. 2015.


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 30. května 2016 – Solar Electric Martinique v. Ministre des finances et des comptes publics
 (Věc C-303/16)
 (2016/C 287/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Solar Electric Martinique
 Žalovaný: Ministre des finances et des comptes publics
 Předběžná otázka
 Soudnímu dvoru Evropské unie se předkládá otázka, zda prodej a instalace fotovoltaických panelů a solárních ohřívačů vody na budovy nebo s cílem zásobovat budovy elektřinou nebo teplou vodou představují jediné plnění, které má povahu stavebních prací ve smyslu čl. 5 odst. 5 a čl. 6 odst. 1 šesté směrnice ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (1), nyní čl. 14 odst. 3 a čl. 24 odst. 1 směrnice ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (2).
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).
 (2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/15
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 29. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-22/09) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Energetická politika - Úspora energie - Směrnice 2002/91/ES - Energetická náročnost budov - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2010/C 63/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima a L. de Schietere de Lophem, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí či nesdělení ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov (Úř. věst. L 1, s. 65; Zvl. vyd. 12/02, s. 168).
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze čl. 15 odst. 1 této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Maribel Dominguez v. Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre
 (Věc C-282/10) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 2003/88/ES - Článek 7 - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Podmínka vzniku nároku stanovená vnitrostátní právní úpravou - Nepřítomnost pracovníka - Délka nároku na dovolenou v závislosti na povaze nepřítomnosti - Vnitrostátní právní úprava odporující směrnici 2003/88 - Úloha vnitrostátního soudu)
 2012/C 73/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Maribel Dominguez
 Žalovaní: Centre informatique du Centre Ouest Atlantique, Préfet de la région Centre
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Francie) — Výklad článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) — Placená dovolená za kalendářní rok pro pracovníky — Vznik nároku na dovolenou nezávisle na povaze nepřítomnosti pracovníka a délce jejího trvání — Vnitrostátní právní úprava podmiňující přiznání této dovolené skutečně odpracovanou dobou v trvání nejméně deseti dnů během referenčního roku — Povinnost vnitrostátního soudu nepoužít vnitrostátní právní ustanovení odporující unijnímu právu
 Výrok
 1)
 Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním předpisům nebo zvyklostem, podle nichž je nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok podmíněn skutečně odpracovanou dobou v trvání nejméně deseti dnů nebo jednoho měsíce během referenčního období.
 2)
 Předkládající soud musí, s přihlédnutím k veškerému vnitrostátnímu právu, zejména k článku L. 223-4 code du travail, a za použití jím uznané metody výkladu, za účelem zajistit plnou účinnost článku 7 směrnice 2003/88 a dojít k výsledku, který by byl v souladu s cílem sledovaným touto směrnicí, ověřit, zda může dospět k výkladu tohoto práva umožňujícímu nahlížet na nepřítomnost pracovníka z důvodu úrazu při cestě do či ze zaměstnání jako na jeden z případů zmíněných v uvedeném článku code du travail.
 Pokud takový výklad není možný, vnitrostátní soud musí ověřit, zda se s ohledem na právní povahu žalovaných v původním řízení vůči nim lze dovolávat přímého účinku čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/88.
 Pokud vnitrostátní soud nemůže dosáhnout výsledku stanoveného článkem 7 směrnice 2003/88, může se nicméně účastník řízení poškozený neslučitelností vnitrostátního práva s unijním právem dovolávat rozsudku ze dne 19. listopadu 1991, Francovich a další (C-6/90 a C-9/90), aby případně dosáhl náhrady utrpěné škody.
 3)
 Článek 7 odst. 1 směrnice 2003/88 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátnímu ustanovení, které podle příčiny nepřítomnosti pracovníka, jenž má volno z důvodu nemoci, stanoví dobu trvání placené dovolené za kalendářní rok rovnající se minimální době čtyř týdnů zaručené touto směrnicí nebo delší.
 (1) Úř. věst. C 234, 28.8.2010.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Berlin — Německo) — Rahmanian Koushkaki v. Bundesrepublik Deutschland
 (Věc C-84/12) (1)
 (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Nařízení (ES) č. 810/2009 - Článek 21 odst. 1, čl. 32 odst. 1 a čl. 35 odst. 6 - Postupy a podmínky pro udělování jednotných víz - Povinnost udělit vízum - Posouzení rizika nedovoleného přistěhovalectví - Úmysl žadatele opustit území členských států před skončením platnosti víza, o něž žádá - Důvodná pochybnost - Prostor pro uvážení příslušných orgánů)
 2014/C 52/11
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Berlin
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Rahmanian Koushkaki
 Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgericht Berlin — Výklad nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (Úř. věst. 2009, L 243, s. 1) a zejména jeho čl. 21 odst. 1 a čl. 32 odst. 1 — Postupy a podmínky pro udělování víz — Nárok žadatele o vízum, který splňuje podmínky vstupu, na udělení víza — Posouzení rizika nedovoleného přistěhovalectví — Prostor pro uvážení dotyčných členských států
 Výrok
 1)
 Článek 23 odst. 4, čl. 32 odst. 1 a čl. 35 odst. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 ze dne 13. července 2009 o kodexu Společenství o vízech (vízový kodex) musí být vykládány v tom smyslu, že po posouzení žádosti o udělení jednotného víza mohou příslušné orgány členského státu takovou žádost žadateli zamítnout pouze v případě, že lze vůči tomuto žadateli namítat některý z důvodů pro zamítnutí žádosti o udělení víza uvedených v těchto ustanoveních. Tyto orgány mají při posuzování této žádosti široký prostor pro uvážení, pokud jde o podmínky použití těchto ustanovení a o hodnocení rozhodných skutečností pro účely zjištění, zda lze vůči žadateli namítat některý z těchto důvodů pro zamítnutí žádosti
 2)
 Článek 32 odst. 1 nařízení č. 810/2009 ve spojení s čl. 21 odst. 1 tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost příslušných orgánů členského státu udělit jednotné vízum je podmíněna tím, že neexistuje důvodná pochybnost o úmyslu žadatele opustit území členských států před skončením platnosti víza, o které žádá, s ohledem na celkovou situaci v zemi bydliště žadatele a na jeho individuální situaci doloženou informacemi, které poskytl.
 3)
 Nařízení č. 810/2009 musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takovému ustanovení právní úpravy členského státu, jako je ustanovení ve věci v původním řízení, které stanoví, že jsou-li splněny podmínky pro udělení víza upravené tímto nařízením, jsou příslušné orgány oprávněny udělit žadateli jednotné vízum, přičemž se ale neupřesňuje, že jsou povinny toto vízum udělit, pakliže lze takové ustanovení vykládat v souladu s čl. 23 odst. 4, čl. 32 odst. 1 a čl. 35 odst. 6 uvedeného nařízení.
 (1) Úř. věst. C 133, 5.5.2012.


text:
 6.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 351/14
 Žaloba podaná dne 18. července 2014 – The Cookware Company v. OHIM – Fissler (VITA+VERDE)
 (Věc T-535/14)
 2014/C 351/16
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Cookware Company Ltd (Hongkong, Čína) (zástupce: K. Manhaeve, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Fissler GmbH (Idar Oberstein, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. dubna 2014 ve věci R 1082/2013-2.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: barevná obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „VITA+VERDE“ pro výrobky zařazené do třídy 21 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 0 73 054
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: starší ochranná známka Společenství č. 1 0 13 787 pro slovní označení „vitavit“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí a vyhovění námitkám
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/41
 Žaloba podaná dne 16. května 2017 – Transdev a další v. Komise
 (Věc T-291/17)
 (2017/C 231/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Transdev (Issy-les-Moulineaux, Francie), Transdev Ile de France (Issy-les-Moulineaux), Transports rapides automobiles (TRA) (Villepinte, Francie) (zástupce: F. Salat-Baroux, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 částečně zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. února 2017 týkající se režimů podpor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) zavedených Francií ve prospěch podniků provozujících autobusovou dopravu v regionu Île-de-France v rozsahu, v němž je v jeho článku 1 prohlášeno, že regionální režim podpor byl zaveden „protiprávně“, ačkoliv se jednalo o existující režim podpor;
 —
 podpůrně, částečně zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. února 2017 týkající se režimů podpor SA.26763 2014/C (ex 2012/NN) zavedených Francií ve prospěch podniků provozujících autobusovou dopravu v regionu Île-de-France v rozsahu, v němž je v jeho článku 1 prohlášeno, že regionální režim podpor byl zaveden protiprávně, co se týče období přede dnem 25. listopadu 1998;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že předmětný regionální režim podpor nebyl prováděn protiprávně, jelikož se na něj nevztahovala povinnost předchozího oznámení. Regionální režim podpor je totiž existující režim podpor ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU a ustanovení čl. 1 písm. b) a kapitoly VI nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. 2015, L 248, s. 9) (dále jen „nařízení 2015/1589“). Podle pravidel použitelných na existující režimy podpor platí, že jejich provádění není protiprávní, přičemž Komise případně může pouze stanovit vhodná opatření, v jejichž důsledku se tyto režimy v budoucnu změní nebo zaniknou.
 2.
 Druhý žalobní důvod, vznesený podpůrně, vychází z toho, že regionální režim podpor nepředstavuje existující režim podpor. Podle žalobců postupovala Komise v napadeném rozhodnutí protiprávně, pokud měla za to, že desetiletá promlčecí lhůta byla přerušena tím, že Syndicat autonome des transporteurs de voyageurs (Svaz provozovatelů osobní dopravy, dále jen „SATV“) podal v roce 2004 u vnitrostátního soudu žalobu. Článek 17 nařízení 2015/1589 totiž stanoví, že desetiletá promlčecí lhůta se přerušuje pouze opatřením přijatým Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise. Žalobci tvrdí, že podání žaloby SATV u vnitrostátního soudu není opatřením, které by přerušovalo promlčecí lhůtu ve smyslu tohoto ustanovení.


text:
 11.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 173/12
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. dubna 2011 — Département du Gers v. Komise
 (Věc T-482/10) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Životní prostředí a ochrana lidského zdraví - Geneticky modifikované potraviny a krmiva - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2011/C 173/27
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Département du Gers (Francie) (zástupci: S. Mabile a J. P. Mignard, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a L. Pignataro, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2010/432/EU ze dne 28. července 2010 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici 1507x59122 (DAS-Ø15Ø7-1xDAS-59122-7), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh, podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 (Úř. věst. L 202, s. 11; Zvl. vyd. 13/32, s. 432).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Département du Gers ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 O návrhu Evropského parlamentu, Rady Evropské Unie, Région Centre, Région Picardie, Département de la Haute-Garonne, Région Bretagne, Région Poitou-Charentes, Région Provence-Alpes-Côte d’Azur, Région Bourgogne, Région Midi-Pyrénées, Région Auvergne, Région Pays de la Loire, Région Rhône-Alpes, Département des Côtes d’Armor, Région Île de France a Région Nord-Pas-de-Calais na vstup do řízení jako vedlejší účastníci řízení není třeba rozhodnout.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.