text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/42
 Žaloba podaná dne 3. listopadu 2016 – Paulini v. ECB
 (Věc T-764/16)
 (2017/C 014/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jörn Paulini (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupkyně: L. Levi a M. Vandenbussche, advokátky)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 15. prosince 2015 ve znění ze dne 10. února 2016, kterým byla žalobci sdělena odměna, jež mu byla přiznána v rámci ročního přehodnocení platů a příspěvků (dále jen „RPPP“) za rok 2015;
 —
 přiznal žalobci náhradu majetkové újmy popsané v bodech 99 až 103 žaloby;
 —
 přiznal žalobci náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěl, odhadované na 10 000 eur;
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z protiprávnosti pokynů pro RPPP z roku 2015, jelikož jsou v rozporu se zásadou zákazu diskriminace, článkem 51 pracovního řádu a články 12 a 21 Listiny základních práv Evropské unie. Žalobce podpůrně uplatňuje protiprávnost napadeného rozhodnutí, jelikož je v rozporu s pokyny z roku 2015 a je stiženo zjevně nesprávným posouzením.
 Žalobce má za to, že pokyny z roku 2015 jsou protiprávní, něboť znevýhodňují zaměstnance, kteří jsou jen omezeně k dispozici útvaru, k němuž jsou přiděleni, z důvodů, které nemohou objektivně ovlivnit, jako například pracovní volno z důvodu nemoci, částečný úvazek z důvodu invalidity nebo zproštění služebních povinností z důvodu působení ve výboru zaměstnanců (nebo kombinace těchto důvodů), oproti kolegům, kteří jsou útvaru, jemuž jsou přiděleni, k dispozici na plný úvazek. Napadené rozhodnutí, které bylo přijato na základě protiprávních pokynů pro RPPP, je tudíž rovněž protiprávní.
 I kdyby byly pokyny z roku 2015 považovány za pokyny, které jsou v souladu s právem, má žalobce nicméně za to, že napadené rozhodnutí porušuje tyto pokyny, neboť doby nepřítomnosti byly v jeho případě použity jako diskriminující skutečnost, zatímco měly být vyloženy pozitivně, což by umožnilo ovlivnit odměnu na základě RPPP pozitivně. Má za to, že vzhledem k tomu, že všechny skutečnosti měly být posouzeny podle pokynů z roku 2015, měly zjevně vést k vyšší odměně na základě RPPP.
 2.
 Druhý žalobní důvod, který ve vztahu k použití vzorce na zastupování zaměstnanců, jež odůvodňuje zproštění služebních povinností, vychází z protiprávnosti napadeného rozodnutí, jelikož neprovedlo neutralizaci nepřítomností z důvodu pracovního volna z důvodu nemoci, a porušuje tudíž rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008, zásadu zákazu diskriminace, články 12 a 21 Listiny a článek 51 pracovního řádu. Kdyby rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 neumožňovalo neutralizaci pracovního volna z důvodu nemoci, žalobce se podpůrně dovolává protiprávnosti v tomto ohledu rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008.
 Žalobce má za to, že ECB měla neutralizovat jeho nepřítomnost z důvodu pracovního volna z důvodu nemoci, jak vyplývá z jeho zproštění služebních povinností v lednu a únoru 2015, při výpočtu jeho odměny na základě RPPP za jeho činnost jakožto člena výboru zaměstnanců použitím vzorce stanoveným v rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008.
 Kdyby rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 neobsahovalo tuto možnost, podpůrně zpochybňuje žalobce projednávanou žalobou jeho soulad s právem, neboť členové výboru zaměstnanců, jímž muselo být znovu uděleno zproštění služebních povinností z důvodu nepřítomnosti zdravotního původu, jsou zněvýhodněni oproti svým kolegům pracujícím na plný úvazek, navzdory podobným výkonům nebo výsledkům a jsou znevýhodněni z důvodu jejich činnosti ve výboru zaměstanců.
 3.
 Třetí žalobní důvod, který ve vztahu k praxi zaokrouhlování, vychází z porušení rozhodnutí ECB ze dne 18. prosince 2008, jelikož uvedené rozhodnutí nedovoluje zaokrouhlování u členů výboru zaměstnanců. Kdyby rozhodnutí umožňovalo zaokrouhlování u členů výboru zaměstanců, podpůrně tvrdí, že by bylo zjevně neodůvodněné a nenáležité v tomto ohledu.
 V rámci třetího žalobního důvodu žalobce zpochybňuje soulad rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 s právem, pokud by toto rozhodnutí bylo vyloženo v tom smyslu, že neopravňuje ECB k tomu, aby neutralizovala pracovní volno z důvodu nemoci žalobce použitím vzorce stanoveného pro výpočet odměn na základě RPPP. V tomto žalobním důvodu zpochybňuje jen v tomto ohledu soulad tohoto rozhodnutí s právem. Má kromě toho za to, že ECB uplatňuje praxi spočívající v zaokrouhlování výsledku vzorce, aby je mohla přeměnit na indexové body, které jsou poté znovu přeměněny na zaokrouhlené body vyjádřené procentním poměrem, aby určila zvýšení platu přiznané členu výboru zaměstnanců.
 Žalobce zpochybňuje tuto praxi, která nemá žádný právní základ v použitelných pravidlech, ani v rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008. Kdyby rozhodnutí ze dne 18. prosince 2008 mělo být vyloženo jako rozhodnutí, které umožňuje zaokrouhlování odměn přiznaných na základě RPPP členům výboru zaměstnanců, žalobce podpůrně tvrdí, že toto rozhodnutí je v tomto ohledu protiprávní, neboť je zjevně neodůvodněné a nenáležité.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/79
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 30. listopadu 2009 — Lebedef v. Komise
 (Věc F-54/09) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Dovolená za kalendářní rok - Dočasné přidělení poloviny pracovního úvazku pro účely odborového zastoupení - Neomluvená nepřítomnost - Snížení nároků na dovolenou za kalendářní rok - Článek 60 služebního řádu - Zjevně neopodstatněná žaloba“)
 2010/C 24/150
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení několika rozhodnutí týkajících se snížení nároků žalobce na dovolenou pro rok 2008 o 39 dnů
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako postrádající jakýkoliv právní základ.
 2)
 G. Lebedef ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009, s. 28.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/81
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2009 — Skareby v. Komise
 (Věc F-95/09)
 2010/C 24/155
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Carina Skareby (Lovaň, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Žaloba podaná proti rozhodnutí Komise, jímž byla zamítnuta žádost žalobkyně o zahájení administrativního šetření za účelem prokázání psychického obtěžování, jehož byla žalobkyně údajně obětí.
 Návrhové žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 4. března 2009 a v nezbytném rozsahu rozhodnutí o zamítnutí stížnosti;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 9.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2012 — Versalis a Eni v. Komise
 (Věc T-103/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s chloroprénovým kaučukem - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhu - Přičitatelnost protiprávního jednání - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Důkaz účasti na kartelové dohodě - Jediné a trvající protiprávní jednání - Pokuty - Závažnost a doba trvání protiprávního jednání - Opakování protiprávního jednání - Odrazující účinek - Polehčující okolnosti - Maximální mez 10 % obratu - Spolupráce - Oznámení o spolupráci z roku 2002 - Rovné zacházení - Proporcionalita)
 2013/C 38/28
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Versalis SpA, původně Polimeri Europa SpA (Brindisi, Itálie); a Eni SpA (Řím, Itálie) (zástupci: původně M. Siragusa, G.M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, V. Ruotolo, V. Larocca a D. Durante, poté M. Siragusa, G.M. Roberti, F. Moretti, I. Perego, F. Cannizzaro, V. Larocca a D. Durante, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, G. Conte a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2007) 5910 final ze dne 5. prosince 2007, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38629 — Chloroprénový kaučuk), v rozsahu, v němž se týká žalobkyň a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyním tímto rozhodnutím společně a nerozdílně.
 Výrok rozsudku
 1)
 Výše pokuty uložené společně a nerozdílně společnostem Eni SpA a Versalis SpA za protiprávní jednání konstatované v čl. 1 písm. d) rozhodnutí Komise C(2007) 5910 final ze dne 5. prosince 2007, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38629 — Chloroprénový kaučuk) se stanoví na 106 200 000 eur.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnosti Eni a Versalis ponesou čtyři pětiny vlastních nákladů řízení, jakož i čtyři pětiny nákladů řízení Evropské komise. Komise ponese pětinu vlastních nákladů řízení, jakož i pětinu nákladů řízení společností Eni a Versalis
 (1) Úř. věst. C 92, 12.4.2008.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/3
 Složení přísahy nových členů Soudu prvního stupně
 (2007/C 269/06)
 Pan Dittrich, p. Soldevila Fragoso a p. Truchot, jmenováni soudci Soudu prvního stupně Evropských společenství rozhodnutím zástupců vlád členských států Evropských společenství ze dne 25. dubna 2007 (1) a ze dne 23. května 2007 (2) na období od 1. září 2007 do 31. srpna 2013, složili dne 17. září 2007 přísahu před Soudním dvorem.
 Pan Frimodt Nielsen, jmenován soudcem Soudu prvního stupně Evropských společenství rozhodnutím zástupců vlád členských států Evropských společenství ze dne 25. dubna 2007 (3) na období od 17. září 2007 do 31. srpna 2010, složil dne 17. září 2007 přísahu před Soudním dvorem.
 (1) Úř. věst. L 114, 1.5.2007, s. 27.
 (2) Úř. věst. L 139, 31.5.2007, s. 32.
 (3) Úř. věst. L 114, 1.5.2007, s. 26.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/2
 Přidělení nového soudce k senátům
 (2005/C 31/04)
 Soudní dvůr Evropských společenství na své schůzi dne 19. října 2004 rozhodl o přidělení p. Ó Caoimh k třetímu a šestému senátu.
 Třetí a šestý senát jsou proto složeny způsobem uvedeným níže.
 Třetí senát
 p. Rosas, předseda,
 p. Borg Barthet, p. La Pergola, p. Puissochet, p. von Bahr, p. Malenovský, p. Lõhmus a p. Ó Caoimh, soudci.
 Šestý senát
 p. Borg Barthet, předseda,
 p. La Pergola, p. Puissochet, p. von Bahr, p. Malenovský, p. Lõhmus a p. Ó Caoimh, soudci.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/27
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 23. prosince 2008 – AES-Tisza v. Komise
 (Věc T-468/08 R)
 („Předběžné opatření - Státní podpory - Rozhodnutí Komise prohlašující podpory, které Maďarská republika přiznala ve prospěch určitých výrobců elektřiny prostřednictvím dohod o nákupu elektřiny, za neslučitelné se společným trhem - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti - Vážení zájmů“)
 (2009/C 55/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AES-Tisza Erőmű kft (AES-Tisza kft) (Tiszaújváros, Maďarsko) (zástupci: T. Ottervanger a E. Henny, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Flynn, N. Khan a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti článku 1 rozhodnutí Komise K(2008) 2223 v konečném znění ze dne 4. června 2008 týkající se státní podpory přiznané Maďarskou republikou prostřednictvím dohod o nákupu elektřiny
 Výrok
 1)
 Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 25.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/20
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 7. května 2010
 ve věci E-8/09
 Kontrolní úřad ESVO v. Islandská republika
 (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výtahů – rozsudek pro zmeškání)
 2010/C 320/09
 Ve věci E-8/09, Kontrolní úřad ESVO v. Islandská republika – návrh na prohlášení, že Islandská republika tím, že nepřijala nebo neoznámila Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě opatření nezbytná k provedení právního aktu uvedeného v bodě 5 kapitoly III přílohy II Dohody o EHP, tj. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výtahů, začleněné do Dohody o EHP prostřednictvím protokolu 1 k této dohodě, nesplnila své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP. Soud ve složení: Carl Baudenbacher, předseda, Thorgeir Örlygsson (soudce zpravodaj) a Henrik Bull, soudci, vynesl dne 7. května 2010 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soud tímto:
 1)
 Prohlašuje, že Islandská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala opatření nezbytná k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES, začleněné do Dohody o EHP prostřednictvím protokolu 1 k této dohodě, nesplnila své povinnosti podle uvedené směrnice a článku 7 Dohody o EHP.
 2)
 Ukládá Islandské republice uhradit náklady řízení.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 27. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresný súd vo Svidníku – Slovensko) – Pohotovosť s.r.o. v. Miroslav Vašuta
 (Věc C-470/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Spotřebitelský úvěr - Zneužívající klauzule - Směrnice 93/13/EHS - Nucený výkon rozhodčího nálezu - Návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení o výkon rozhodnutí - Sdružení na ochranu spotřebitelů - Vnitrostátní právní předpisy neumožňující takové vedlejší účastenství - Procesní autonomie členských států“)
 2014/C 112/10
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Okresný súd vo Svidníku
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pohotovosť s.r.o.
 Žalovaný: Miroslav Vašuta
 za přítomnosti: Združenie na ochranu občana spotrebiteľa HOOS
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Okresný súd vo Svidníku – Výklad čl. 6 ods.1 a článku 8 směrnice Rady 93/13/EHS o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288), jakož i článků 38 a 47 Listiny základních práv Evropské unie – Smlouva o spotřebitelské půjčce – Výkon pravomocného rozhodčího nálezu – Žádost sdružení na ochranu práv na vstup do vykonávacího řízení jako vedlejší účastník – Vnitrostátní právní úprava nestanovící možnost vstupu třetích osob do řízení jako vedlejších účastníků – Možnost vnitrostátního soudu připustit takový vstup vedlejšího účastníka do řízení
 Výrok
 Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách, zejména čl. 6 odst. 1, čl. 7 odst. 1 a článek 8 uvedené směrnice, ve spojení s články 38 a 47 Listiny základních práv Evropské unie, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle které není přípustné vedlejší účastenství sdružení na ochranu spotřebitelů na podporu dotčeného spotřebitele v řízení o výkon pravomocného rozhodčího nálezu, které je vedeno proti dotyčnému spotřebiteli.
 (1) Úř. věst. C 46, 16.2.2013.


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. dubna 2013 — Boehringer Ingelheim International v. OHIM (RELY-ABLE)
 (Věc T-640/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka RELY ABLE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nadbytečný důvod)
 2013/C 171/52
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim International GmbH (Ingelheim am Rhein, Německo) (zástupci: V. von Bomhard, A. Renck a C. Steudtner, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. září 2011 (věc R 756/2011-4) týkajícímu se mezinárodního zápisu s vyznačením Evropského společenství slovního označení RELY-ABLE.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Boehringer Ingelheim International GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 58, 25.2.2012.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/18
 Žaloba podaná dne 9. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
 (Věc C-57/05)
 (2005/C 82/38)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 9. února 2005 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Jeanem-Paulem Keppennem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/46/ES ze dne 10. června 2002 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se doplňků stravy (1) a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze zmíněné směrnice.
 2.
 uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 31. července 2003.
 (1) Úř. věst. L 183, 12.7.2002, s. 51.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/17
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 20. června 2013 — Evropská komise v. Nizozemské království
 (Věc C-635/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/56/ES - Přeshraniční fúze kapitálových společností - Článek 16 odst. 2 písm. a) a b) - Společnost vzniklá přeshraniční fúzí - Pracovníci zaměstnaní v členském státě, na jehož území se nachází sídlo společnosti, nebo v jiných členských státech - Práva na účast - Neexistence stejného nároku na výkon práv)
 2013/C 225/28
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Enegren a M. van Beek, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království (zástupci: C. S. Schillemans a C. Wissels, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí právních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností (Úř. věst. L 310, s. 1) ve stanovené lhůtě — Účast zaměstnanců
 Výrok
 1)
 Nizozemské království tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné pro zajištění toho, aby v případě společnosti vzniklé přeshraniční fúzí mající sídlo v Nizozemsku měli zaměstnanci podniků této společnosti, které se nacházejí v jiných členských státech, stejný nárok na výkon práv na účast, jako mají pracovníci zaměstnaní v Nizozemsku, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 16 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností.
 2)
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 58, 25.2.2012.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/46
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 3. prosince 2008 – RSA Security Ireland v. Komise
 (Věc T-227/06) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Společný celní sazebník - Zařazení do kombinované nomenklatury - Osoba, která není osobně dotčená - Nepřípustnost“)
 (2009/C 44/80)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Irsko) (zástupci: B. Conway, barrister a S. Daly, solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Komise (ES) č. 888/2006 ze dne 16. června 2006 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 165, s. 6).
 Výrok
 1)
 Žaloba se jako nepřípustná odmítá.
 2)
 RSA Security Ireland se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 249, 14.10.2006.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/9
 Usnesení Soudního dvora ze dne 9. prosince 2009 — Luigi Marcuccio v. Evropská komise
 (Věc C-432/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Úředníci - Sociální zabezpečení - Úhrada léčebných výdajů - Konkludentní zamítnutí žádosti o úplnou úhradu léčebných výdajů vynaložených žalobcem - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 2010/C 134/15
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (zástupce: G. Cipressa, avvocato)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, A. dal Ferro, avvocato)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 9. července 2008, Marcuccio v. Komise (spojené věci T-296/05 a T-408/05), kterým Soud odmítl jako nepřípustný návrh na zrušení dvou konkludentních rozhodnutí likvidačního oddělení společného systému nemocenského pojištění Evropských společenství, jimiž bylo zamítnuto uhradit 100 % určitých lékařských výdajů vzniklých účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek, jakož i návrh směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo vyplatit účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek částky určitých lékařských výdajů.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 L. Marcucciovi se ukládá náhrada nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgerichtshof ze dne 26. května 2004 ve věci EMAG Handel Eder OHG proti Finanzlandesdirektion für Kärnten
 (Věc C-245/04)
 (2004/C 251/02)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Verwaltungsgerichtshof ze dne 26. května 2004 ve věci EMAG Handel Eder OHG proti Finanzlandesdirektion für Kärnten, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 10. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Verwaltungsgerichtshof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí se čl. 8 odst. 1 písm. a) věta prvá Šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, 77/388/EHS (1) vykládat tak, že místo, kde se zboží nachází v době, kdy se začíná uskutečňovat přeprava nebo odeslání zboží, je rozhodné také tehdy, pokud několik podnikatelů uzavře dodavatelský obchod se stejným předmětem a několik dodavatelských obchodů je splněno prostřednictvím jediného pohybu zboží?
 2)
 Může být na několik dodávek nahlíženo jako na dodávky uvnitř Společenství osvobozené od daně, pokud několik podnikatelů uzavře dodavatelský obchod se stejným předmětem a několik dodavatelských obchodů je splněno jedinou dodávkou?
 3)
 Pokud je odpověď na první otázku kladná, platí jako místo, kde se začíná uskutečňovat druhá dodávka, skutečné místo odeslání, nebo místo, na kterém je první dodávka ukončena?
 4)
 Má z hlediska odpovědi na první až třetí otázku význam, kdo má možnost nakládat s předmětem během pohybu zboží?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajowa Izba Odwoławcza (Polsko) dne 14. srpna 2014 — Esaprojekt Sp. z o.o v. Województwo Łódzkie
 (Věc C-387/14)
 (2014/C 431/13)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Krajowa Izba Odwoławcza
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Esaprojekt Sp. z o.o
 Žalovaný: Województwo Łódzkie
 Předběžné otázky
 1.
 Připouští článek 51 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (dále také „směrnice 2004/18/ES“) (1) ve spojení se zásadou rovného a nediskriminačního zacházení s hospodářskými subjekty a zásadou transparentnosti, jež jsou uvedeny v článku 2 této směrnice, aby hospodářský subjekt v rámci vyjasnění či doplnění podkladů uvedl jiné realizované zakázky (tj. uskutečněné dodávky), než jsou ty, které uvedl v seznamu dodávek, jenž tvoří přílohu nabídky; může zejména poukazovat na zakázky realizované jiným hospodářským subjektem, pokud v nabídce neuvedl, že disponuje kapacitami tohoto subjektu?
 2.
 Je nutno článek 51 směrnice 2004/18/ES vykládat ve světle rozsudku Soudního dvora ze dne 10. října 2013, Manova (C-336/12), z něhož vyplývá, že „[z]ásada rovného zacházení musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby veřejný zadavatel požadoval od uchazeče po uplynutí lhůty pro předložení žádostí o účast na zadávacím řízení poskytnutí dokumentů popisujících situaci tohoto uchazeče, jako je zveřejněná rozvaha, u nichž lze objektivně ověřit, zda existovaly již před uplynutím lhůty stanovené pro předložení žádosti o účast na zadávacím řízení, pokud dokumentace týkající se příslušné veřejné zakázky nepožadovala jejich poskytnutí výslovně pod hrozbou vyloučení žádosti o účast“, v tom smyslu, že doplnění podkladů je přípustné pouze v případě, že se týká podkladů, u nichž lze objektivně ověřit, že existovaly již před uplynutím lhůty pro předkládání nabídek nebo žádostí o účast na zadávacím řízení, nebo v tom smyslu, že Soudní dvůr uvedl pouze jednu z možností a doplnění podkladů je možné i v jiných případech, např. dodatečným předložením podkladů, které před uplynutím této lhůty neexistovaly, avšak mohou objektivním způsobem doložit splnění předpokladu pro účast?
 3.
 Je-li na druhou otázku nutno odpovědět v tom smyslu, že doplněny mohou být i jiné podklady než podklady uvedené v rozsudku Manova (C-336/12), lze pak pro doplnění předložit i podklady, které pocházejí od hospodářského subjektu, od třetí osoby jakožto subdodavatele nebo od jiného hospodářského subjektu, jehož schopnosti předmětný hospodářský subjekt využije, pokud tyto subjekty nebyly v rámci nabídky uvedeny?
 4.
 Připouští článek 44 ve spojení s čl. 48 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/18/ES ve spojení se zásadou rovného zacházení s hospodářskými subjekty uvedenou v článku 2 této směrnice odvolání na využití schopnosti jiného hospodářského subjektu, které je uvedeno v čl. 48 odst. 3, a to prostřednictvím odvolání na souhrn znalostí a zkušenosti dvou hospodářských subjektů, které samy o sobě nedisponují znalostmi a zkušenostmi požadovanými veřejným zadavatelem, pokud jsou tyto zkušenosti nedělitelné (tj. podmínka pro účast na zadávacím řízení musí být hospodářským subjektem zcela splněna) a realizaci zakázky nelze rozdělit (představuje jeden celek)?
 5.
 Připouští článek 44 ve spojení s čl. 48 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/18/ES ve spojení se zásadou rovného zacházení s hospodářskými subjekty uvedenou v článku 2 této směrnice odvolání na zkušenosti skupiny hospodářských subjektů tak, že hospodářský subjekt, který realizoval zakázku jakožto člen skupiny hospodářských subjektů, se může na realizaci touto skupinou odvolávat bez ohledu na to, jaký byl jeho podíl na této realizaci, nebo se může odvolávat pouze na vlastní, skutečně získané zkušenosti, které si osvojil při realizaci příslušné části zakázky, jež mu byla přidělena v rámci této skupiny?
 6.
 Lze čl. 45 odst. 2 písm. g) směrnice 2004/18/ES, podle něhož může být z účasti na zadávacím řízení vyloučen hospodářský subjekt, který se dopustil vážného zkreslení při poskytování informací, vykládat v tom smyslu, že ze zadávacího řízení bude vyloučen hospodářský subjekt, který poskytl nepravdivé informace, jež měly nebo mohly mít vliv na výsledek zadávacího řízení, za předpokladu, že vina za příslušné uvedení v omyl vyplývá již z poskytnutí nepravdivých informací veřejnému zadavateli, které má vliv na rozhodnutí veřejného zadavatele o vyloučení hospodářského subjektu (a odmítnutí jeho nabídky), bez ohledu na to, zda hospodářský subjekt jednal úmyslně a cíleně, nebo zda jednal neúmyslně, z lehkovážnosti či nedbalosti nebo nejednal s náležitou péčí? Lze mít za to, že se hospodářský subjekt „dopustil vážného zkreslení při poskytování informací [...] nebo jejich neposkytnutí“ jen v případě hospodářského subjektu, který podal nesprávné informace (jež se neshodují se skutečností), nebo také v případě, že hospodářský subjekt sice uvedl informace správné, avšak způsobem, jehož účelem bylo, aby veřejný zadavatel dospěl k přesvědčení, že hospodářský subjekt splňuje jím stanovené předpoklady, ačkoli tomu tak není?
 7.
 Připouští článek 44 ve spojení s čl. 48 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/18/ES ve spojení se zásadou rovného zacházení s hospodářskými subjekty uvedenou v článku 2 této směrnice, aby se hospodářský subjekt odvolal na své zkušenosti tak, že se odvolá souhrnně na dvě či více smluv jako na zakázku jedinou, ačkoli zadavatel tuto možnost ani v oznámení ani v zadávací dokumentaci neuvedl?
 (1) Úř. věst. 134, s. 114.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/34
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. dubna 2007 – Deloitte Business Advisory v. Komise
 (Věc T-195/05) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Výzva k podávání nabídek týkající se činností hodnocení programů a jiných činností v oblasti veřejného zdraví - Odmítnutí nabídky - Střet zájmů“)
 (2007/C 96/70)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deloitte Business Advisory NV (Brusel, Belgie) (zástupci: D. Van Heuven, S. Ronse a S. Logie, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Pignataro-Nolin a E. Manhaeve, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost jednak rozhodnutí Komise, kterým byla odmítnuta nabídka konsorcia Euphet v rámci veřejné zakázky nazvané „Hodnotící rámcová zakázka, která se vztahuje na oblasti politiky [Generálního ředitelství pro zdraví a ochranu spotřebitele], položka č. 1 (veřejné zdraví) – výzva k podávání nabídek SANCO/2004/01/041“, a jednak rozhodnutí Komise zadat dotčenou zakázku třetí osobě.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni, Deloitte Business Advisory NV, se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/55
 Žaloba podaná dne 1. prosince 2008 – Granuband v. OHIM – Granuflex (GRANUflex)
 (Věc T-534/08)
 (2009/C 44/96)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Granuband BV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupce: M. Ellens, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Granuflex Ipari és Kereskedelmi Kft (Budapešť, Maďarsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí OHIM ze dne 15. září 2008, zaslané dne 24. září 2008, nebo ho změnit z důvodu porušení čl. 52 odst. 1 ve spojení s čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94,
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka GRANUFLEX pro výrobky zařazené do tříd 17, 19 a 27 – ochranná známka Společenství č. 943118
 Majitelka ochranné známky Společenství: Granuband B.V.
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Granuflex Ipari és Kereskedelmi Kft.
 Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Obchodní označení GRANUFLEX pro výrobky a služby zařazené do tříd 17, 19, 27 a 37.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání žalobkyně.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 52 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 8 odst. 4 nařízení č. 40/94.


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. ledna 2009 Gerasimosem Potamianosem proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 15. října 2008 ve věci T-160/04, Potamianos v. Komise
 (Věc C-4/09 P)
 (2009/C 82/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Gerasimos Potamianos (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání navrhovatele
 —
 v plném rozsahu zrušit rozsudek Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 15. října 2008 ve věci T-160/04 (Potamianos v. Komise), kterým Soud v plném rozsahu zamítl jeho žalobu ze dne 26. dubna 2004 směřující proti rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání smluv o přijetí (OOUS) neprodloužit jeho smlouvu jakožto dočasného zaměstnance;
 —
 zrušit rozhodnutí OOUS, kterým se jeho smlouva jakožto dočasného zaměstnance neobnovuje;
 —
 uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Svým kasačním opravným prostředkem navrhovatel uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku čtyři důvody.
 Podle prvního důvodu kasačního opravného prostředku je výklad Soudu, podle kterého neobnovení jeho smlouvy jakožto dočasného zaměstnance se opíralo o důvody spojené se služebním zájmem, nesprávný. Nadřízený navrhovatele totiž několikrát žádal o prodloužení jeho smlouvy. Objektivní, relevantní a shodující se nepřímé důkazy naopak umožňují konstatovat, že použití pravidla „o zákazu souběhu“, které stanovení dobu trvání smlouvy dočasného zaměstnance na maximálně šest let, představuje jediný základ rozhodnutí o sporném neobnovení.
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatel uplatňuje, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že nepodal žádost o dotčené pracovní místo, zatímco včas požádal o prodloužení své smlouvy, a to několikrát, a dokonce i po vyhlášení oznámení o volném pracovním místě.
 Třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatel tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když učinil závěr, že OOUS nezneužil svou pravomoc. Cílem využití dočasných zaměstnanců totiž bylo snížení počtu volných pracovních míst v Komisi a především vyřešení situace, kdy nebyl dostatek úspěšných uchazečů výběrových řízení.
 Tento posledně uvedený cíl přitom nebyl vůbec dosažen odmítnutím prodloužit smlouvu navrhovatele v důsledku použití pravidla „o zákazu souběhu“, protože jeho místo bylo zveřejněno před jakýmkoliv zveřejněním seznamů uchazečů výběrových řízení. Navíc jiný dočasný zaměstnanec byl přijat na toto místo na dlouhou dobu a smlouvy všech ostatních dočasných zaměstnanců přijatých na krátkou dobu na stejnou pozici byly automaticky prodlouženy bez předchozího zveřejnění jejich pracovních míst.
 Konečně zásada rovnosti byla porušena, neboť všem ostatním dočasným zaměstnancům nacházejícím se v podobném postavení, s výjimkou počtu odpracovaných let, byla jejich smlouva prodloužena, aniž by jejich pracovní místo bylo zveřejněno, což je v rozporu s postupem přijatým v jeho případě. V této souvislosti bylo důkazní břemeno v řízení před Soudem chybně přeneseno, neboť příslušelo odpůrkyni – a nikoli navrhovateli – prokázat dodržení pravidel, která sama stanovila.


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/22
 Opravný prostředek podaný dne 20. června 2005 Sniace, SA proti rozsudku vydanému dne 14. dubna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým rozšířeným senátem) ve věci T-88/01, Sniace, SA proti Komisi Evropských společenství
 (Věc C-260/05 P)
 (2005/C 193/34)
 Jednací jazyk: španělština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 20. června 2005 opravný prostředek podaný Sniace, SA, zastoupenou J. Baró Fuentesem, abogado, proti rozsudku vydanému dne 14. dubna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (pátým rozšířeným senátem) ve věci T-88/01, Sniace, SA proti Komisi Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. dubna 2005 ve věci T-88/01;
 2.
 vyhověl návrhům předloženým v prvním stupni řízení nebo případně vrátil věc Soudu prvního stupně, aby rozhodl o základu sporu;
 3.
 vyhověl návrhu na organizační procesní opatření předloženému žalobkyní dne 16. října 2001, jakož i návrhům na výslech účastníků řízení, výslech svědků a znalecký posudek, které byly žalobkyní předloženy dne 20. dubna 2001;
 4.
 uložil žalované v prvním stupni náhradu nákladů řízení.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svých návrhů navrhovatelka uvádí:
 1.
 Nesprávné právní posouzení, protože žaloba byla prohlášena za nepřípustnou na základě toho, že žalobkyně neprokázala dostatečným způsobem důvody, pro které je sporné rozhodnutí způsobilé poškodit její oprávněné zájmy, když podstatně zasahuje do jejího postavení na trhu. V tomto ohledu se Soud prvního stupně dopustil různých nesprávných posouzení skutečností obsažených ve spise, především ve vztahu k přímé konkurenci mezi celulózovými vlákny (lyocellem, nejakostním lyocellem a proviskózou), které vyrábí a uvádí na trh podnik, který je příjemcem státních podpor, a celulózovými vlákny (viskózou), které vyrábí a uvádí na trh navrhovatelka. Obojí vlákna si u určitých využití konkurují na témže trhu. Soud rovněž neposoudil správně různé skutečnosti obsažené ve spise, které právně dostačujícím způsobem prokazovaly souběžnou existenci řady specifických okolností, které individualizují navrhovatelku (existence uzavřeného okruhu adresátů a nadměrných kapacit na trhu celulózových vláken atd.). Konečně Soud prvního stupně neposoudil správně skutečnosti, které potvrzují podstatný zásah do postavení navrhovatelky na trhu.
 2.
 Nesprávné právní posouzení, protože žaloba byla prohlášena za nepřípustnou na základě toho, že žalobkyně nebyla osobně dotčena vzhledem k tomu, že v předchozím správním řízení hrála pouze vedlejší úlohu. V tomto ohledu Evropská komise vyzvala žalobkyni k podání připomínek jako třetí zúčastněnou stranu ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES. Navrhovatelka využila svých procesních práv a podala připomínky směřující proti podporám poskytnutým Lenzing Lyocell. Nicméně uvedená spoluúčast nemohla mít užitečný účinek, neboť Komise považovala za vhodné určité informace v průběhu správního řízení neuvádět.
 3.
 Podpůrně porušení základního práva na účinnou soudní ochranu. Rozhodnutí Soudu prvního stupně prohlásit žalobu za nepřípustnou, aniž by přistoupil k posouzení meritu věci, představuje porušení práva na obhajobu a odepření spravedlnosti. To znamená krok zpátky v judikatuře Společenství, která učinila kritéria aktivní legitimace třetích zúčastněných stran v řízení ve věcech státních podpor pružnějšími.
 4.
 Ještě podpůrněji porušení práva Společenství. Tento důvod opravného prostředku se dělí na dvě části. Zaprvé porušení zásady procesní rovnosti vzhledem k tomu, že srovnávací přezkoumání umožňuje dojít k závěru, že Soud prvního stupně (pátý rozšířený senát) naložil odlišně se dvěma srovnatelnými situacemi. Zadruhé nedodržení článků 64 a 65 jednacího řádu Soudu prvního stupně tím, že zamítl návrh na organizační procesní opatření a důkazy navrhované žalobkyní v řízení v prvním stupni.


text:
 2.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 157/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kúria (Maďarsko) dne 1. března 2012 — Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága
 (Věc C-112/12)
 2012/C 157/03
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Kúria
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Franklin Templeton Investment Funds Société d’Investissement à Capital Variable
 Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága
 Předběžné otázky
 1)
 Je s ustanoveními smluv týkajících se Evropské unie, která upravují zásadu svobody usazování (článek 49 SFEU), zásadu rovného zacházení (článek 54 SFEU) a zásadu volného pohybu kapitálu (článek 56 SFEU [sic]), slučitelné osvobození od daně z dividend, které maďarská právní úprava přiznává příjemci dividend, který je rezidentem v Maďarsku, přestože
 a)
 příjemce dividend-nerezident je od daně z dividend osvobozen pouze tehdy, pokud splňuje stanovené zákonné podmínky, a sice že jeho podíl (u akcií část jeho akcií na jméno) na kapitálu společnosti-rezidenta v okamžiku výplaty (přidělení) dividend byl nepřetržitě alespoň 20 % po dobu alespoň dvou po sobě jdoucích let, s tím, že u nepřetržitého podílu ve výši 20 % drženého po dobu kratší dvou po sobě jdoucích let společnost, která vyplácí dividendy, není povinna provést srážku daně z dividend a společnost, která přijímá dividendy, nebo v případě nepeněžitých přídělů společnost, která je rozděluje, není povinna platit tuto daň při podání daňového přiznání, jestliže jiná osoba nebo ten, kdo vyplácí dividendy, poskytl zajištění daně;
 b)
 a současně příjemce dividend-nerezident nesplňuje podmínky, které stanoví vnitrostátní právní úprava k tomu, aby byl osvobozen od daně, buď tehdy, pokud jeho podíl (u akcií část jeho akcií na jméno) na kapitálu společnosti-rezidenta v okamžiku výplaty (přídělu) dividend nedosahuje minimální výše 20 % stanovené zákonem, nebo pokud nedržel tento procentní podíl trvale po dobu alespoň dvou po sobě jdoucích let, anebo v případě, že trvalý podíl ve výši 20 % byl držen po dobu kratší dvou po sobě jdoucích let, jestliže nebylo žádnou třetí osobou nebo tím, kdo vyplácí dividendy, poskytnuto zajištění daně[?]
 2)
 Byla by odpověď na otázku č. 1 písm. b) jiná, tedy má na odpověď, a pokud ano, v jakém rozsahu, vliv skutečnost, že
 a)
 zatímco příjemce dividend-rezident je osvobozen od daně z dividend podle maďarské právní úpravy, daňová zátěž příjemce dividend-nerezidenta závisí na tom, zda spadá do působnosti směrnice [Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států] nebo Smlouvy [mezi Maďarskou republikou a Lucemburským velkovévodstvím o zamezení dvojího zdanění v oblasti daní z příjmu a majetku, uzavřená v Budapešti dne 15. ledna 1990],
 b)
 zatímco příjemce dividend-rezident je osvobozen od daně z dividend podle maďarské právní úpravy, příjemce dividend-nerezident podle ustanovení svého vlastního vnitrostátního práva buď může započíst tuto daň při svém vnitrostátním zdanění, nebo je povinen ji nést definitivně[?]
 3)
 Může vnitrostátní daňová správa s odvoláním na čl. 65 odst. 1 SFEU (dříve čl. 58 odst. 1 ES) a na bývalý článek 220 ES z úřední povinnosti nepoužít právo Společenství[?]


text:
 15.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 198/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Hermann Lutz v. Elke Bäuerle, jednající jako správkyně podstaty společnosti ECZ Autohandel GmbH
 (Věc C-557/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Články 4 a 13 - Úpadkové řízení - Platba uskutečněná po zahájení úpadkového řízení na základě obstavení účtu uskutečněného před tímto zahájením - Odpůrčí žaloba proti úkonu poškozujícímu zájmy věřitelů - Promlčecí lhůta, lhůta pro podání odpůrčí žaloby a prekluzivní lhůta - Formální pravidla týkající se odpůrčí žaloby - Rozhodné právo“)
 (2015/C 198/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Hermann Lutz
 Žalovaná: Elke Bäuerle, jednající jako správkyně podstaty společnosti ECZ Autohandel GmbH
 Výrok
 1)
 Článek 13 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že je použitelný na situaci, kdy k vyplacení částky zabavené před zahájením úpadkového řízení, napadenému správcem podstaty, došlo až po zahájení tohoto řízení.
 2)
 Článek 13 nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že výjimka, kterou zavádí, zahrnuje i promlčecí lhůty, lhůty pro uplatnění práva na podání odporu a prekluzivní lhůty, které jsou stanoveny právem, jemuž podléhá úkon napadený správcem podstaty.
 3)
 Formální pravidla, která je třeba dodržet při podání odpůrčí žaloby, jsou pro účely použití článku 13 nařízení č. 1346/2000 určována právem, jemuž podléhá úkon napadený správcem podstaty.
 (1) Úř. věst. C 15, 18.1.2014.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/33
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 21. července 2016 – De Nicola v. EIB
 (Věc F-100/15) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Hodnotící posudek za rok 2013 - Rozhodnutí odvolacího senátu“)
 (2016/C 364/38)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupci: původně L. Isola a G. Isola, advokáti, poté G. Ferabecoli, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: původně G. Nuvoli a J.-P. Minnaert, zmocněnci, a A. Dal Ferro, advokát, poté G. Nuvoli a G. Faedo, zmocněnci, a A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení žalobcova hodnotícího posudku za rok 2013 a následných a souvisejících rozhodnutí EIB, jako je rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy, a návrh na náhradu způsobené majetkové a nemajetkové újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Carlo De Nicola ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou.
 (1) Úř. věst. C 414, 14.12.2015, s. 41.


text:
 11.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. listopadu 2015 Alexiosem Anagnostakisem proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 30. září 2015 ve věci T-450/12, Anagnostakis v. Komise
 (Věc C-589/15 P)
 (2016/C 007/19)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Alexios Anagnostakis (zástupce: A. Anagnostakis, dikigoros)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit v plném rozsahu rozsudek vydaný ve věci T-450/12 ohledně žaloby podané dne 11. října 2012 proti Evropské komisi znějící na zrušení rozhodnutí posledně jmenované ze dne 6. září 2012, kterým se zamítá žádost o registraci evropské občanské iniciativy „Milion podpisů pro solidární Evropu“;
 —
 vyhovět žalobě;
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 6. září 2012, kterým se zamítá žádost o registraci evropské občanské iniciativy „Milion podpisů pro solidární Evropu“;
 —
 nařídit Komisi, aby uvedenou iniciativu řádně zaregistrovala, a nařídit všechna další nezbytná právní opatření;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů v obou stupních řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Vady řízení před Tribunálem
 Napadený rozsudek při posuzování dotčené žaloby zcela přehlíží, že se návrh evropské občanské iniciativy (EOI) týká výhradně části veřejného dluhu, která je považována za „nemorální“.
 V odůvodnění napadeného rozsudku se nesprávně uvádí, že se návrh týká celého veřejného dluhu bez dalších rozdílů nebo předpokladů.
 Z tohoto hlediska napadený rozsudek správně nevymezuje předmět sporu.
 Rozsudek byl vydán na základě nesprávného posouzení obsahu žaloby a návrhových žádání uplatněných v žalobě.
 2.
 Porušení unijního práva Tribunálem, nesprávný výklad a použití Smluv a unijních právních předpisů
 A)
 V důsledku nesprávného výkladu a použití unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že články 122 SFEU a 136 SFEU uplatněné v žalobě nejsou „vhodným právním základem pro případnou finanční pomoc Unie prostřednictvím zavedení mechanismu financování členských států, které se potýkají se závažnými potížemi s financováním nebo kterým takové potíže hrozí“.
 Ve smyslu článku 136 SFEU, ve znění rozhodnutí Evropské rady 2011/199/EU (1) ze dne 25. března 2011 a čl. 4 odst. 1 SFEU a čl. 5 odst. 2 SFEU, mají členské státy, jejichž měnou je euro, absolutní pravomoc uzavřít mezi sebou dohodu týkající se zavedení mechanismu stability a finanční pomoci. Komise má zvláštní svěřenou pravomoc a možnost navrhnout zřízení takového mechanismu v souladu s článkem 352 SFEU jako činnost nezbytnou k dosažení některého z cílů stanovených Smlouvami, a sice stability v eurozóně.
 B)
 V důsledku nesprávného výkladu a použití Smluv a unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že nic neumožňuje dospět k závěru, a nebylo to nijak prokázáno, že přijetí zásady stavu nouze „by mělo za cíl posílení koordinace rozpočtové kázně nebo by spadalo pod směry hospodářské politiky, které je Rada oprávněna vypracovat pro účely řádného fungování hospodářské a měnové unie“.
 Naopak při správném výkladu a použití slouží navrhované opatření – zrušení nemorálního dluhu – výlučně k posílení rozpočtové kázně členských států a k zajištění řádného fungování hospodářské a měnové unie (čl. 136 odst. 1 SFEU).
 C)
 V důsledku nesprávného výkladu a použití Smluv a unijního práva bylo v napadeném rozsudku vyloučeno, že článek 122 SFEU může představovat náležitý právní základ pro přijetí zásady stavu nouze do legislativy Unie.
 Ve smyslu článku 352 SFEU může Komise předkládat Radě návrhy, aby zajistila solidaritu mezi členskými státy ve smyslu čl. 122 odst. 1 SFEU nebo poskytla finanční pomoc Unie ve smyslu čl. 122 odst. 2 SFEU členskému státu, jenž se nachází ve vážných potížích, jež se vymykají jeho kontrole.
 D)
 V důsledku nesprávného výkladu a použití Smluv a unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že je třeba učinit závěr, že Komise při přijetí napadeného rozhodnutí dodržela povinnost uvést odůvodnění, pokud jde o zamítnutí žádosti o registraci EOI. Důvody odmítnutí uvedené v napadeném rozhodnutí jsou nedostatečné a nesprávné, a to v rozporu s povinností uvést dostatečné odůvodnění stanovenou v čl. 4 odst. 2 druhém pododstavci nařízení č. 211/2011.
 E)
 V důsledku nesprávného výkladu a použití unijního práva bylo v napadeném rozsudku rozhodnuto, že i kdyby existovalo pravidlo mezinárodního práva zakotvující zásadu stavu nouze, pouhá existence takovéto zásady mezinárodního práva v každém případě nestačí pro odůvodnění legislativní iniciativy Komise. Mezinárodní právo a jeho zásady jsou prameny práva Evropské unie. Jako takové jsou bez dalšího přímo začleněny a používány v unijním právu. Komise může navrhnout uplatňování takových zásad vyšší právní síly, a to i bez zvláštního ustanovení ve Smlouvách, pokud má za to, že chybí.
 F)
 V důsledku nesprávného výkladu a použití práva bylo v napadeném rozsudku uloženo žalobci nahradit náklady řízení Komise. Kdyby byla žaloba v souladu s výše uvedeným správně posouzena, žalobě by bylo vyhověno a náhrada nákladů řízení by byla uložena Komisi.
 (1) Úř. věst. L 91, s. 1.


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2015 – LS Fashion v. OHIM – Gestión de Activos Isorana (L’Wren Scott)
 (Věc T-41/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství L’Wren Scott - Starší národní slovní ochranná známka LOREN SCOTT - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 127/25)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LS Fashion, LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: R. Black a S. Davies, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Gestión de Activos Isorana, SL (La Orotava, Španělsko) (zástupci: F. Brandolini Kujman, J. B. Devaureix a L. Montoya Terán, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. listopadu 2011 (věc R 1584/2009 4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Gestión de Activos Isorana, SL a LS Fashion, LLC.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 LS Fashion, LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 109, 14.4.2012.


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/42
 Žaloba podaná dne 28. října 2016 – Confédération Nationale du Crédit Mutuel v. ECB
 (Věc T-751/16)
 (2017/C 006/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Confédération Nationale du Crédit Mutuel (Paříž, Francie) (zástupce: M. Grégoire, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 24. srpna 2016, vydané ve věci žádosti, kterou podala Crédit Mutuel, aby získala povolení vyloučit expozice ve veřejném sektoru z výpočtu pákového poměru podle čl. 429 odst. 14 nařízení (EU) č. 575/2013, pro Crédit Mutuel a všechny subjekty skupiny podléhající pákovému poměru (ECB/SSM/2016 – 9695000CG7B84NLR5984/92),
 —
 uložil Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z překročení pravomoci, kterým je stiženo napadené rozhodnutí. Podle žalobkyně má Evropská centrální banka (ECB) pouze pravomoc prověřit, zda jsou splněny podmínky vyžadované k tomu, aby bylo instituci možné přiznat výjimku z pravidel výpočtu pákového poměru, tak jak jsou stanoveny přesně a s konečnou platností Komisí na základě výlučné pravomoci prostřednictvím nařízení v přenesené pravomoci určeného k zohlednění zvláštností bankovního a finančního prostředí Evropské unie, přičemž cílem tohoto prověření ze strany ECB je pouze zajistit konkrétní uplatnění těchto podmínek bez jejich posílení nebo posouzení jejich relevance.
 2.
 Druhý žalobní důvod, předložený podpůrně k prvnímu žalobnímu důvodu, vycházející z nesprávného právního posouzení, jehož se dopustila ECB v napadeném rozhodnutí. Podle žalobkyně je třeba expozice vůči subjektům ve veřejném sektoru, jelikož jsou pokládány za expozice vůči ústřední vládě, považovat za expozice s nulovým rizikem, pokud jsou denominovány v jeho národní měně.
 3.
 Třetí žalobní důvod, předložený podpůrně ve vztahu k prvním dvěma žalobním důvodům, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení. Podle žalobkyně je napadené rozhodnutí zjevně nepřiměřené ve vztahu k cílům sledovaným obezřetnostními požadavky s ohledem na vlastnosti regulovaného spoření, jakož i zjevně nepřiměřené, pokud jde o negativní důsledky, které ukládá dotyčné instituci.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jakož i zásady řádné správy, jelikož ECB nezkoumala ani nezohlednila všechny relevantní skutečnosti projednávaného případu.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/25
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 13. prosince 2012 — Donati v. ECB
 (Věc F-63/09) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Stížnost na psychické obtěžování - Správní vyšetřování - Přístup k vyšetřovacímu spisu - Předání spisu osobám obviněným ve stížnosti - Povinnost zachování důvěrnosti - Dodržování práva na obhajobu)
 2013/C 46/45
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Paola Donati (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: F. Feyerbacher a N. Urban, zmocněnci, B. Wägenbaur, adovkát)
 Předmět věci
 Veřejná služba — Zrušení rozhodnutí Evropské centrální banky nezabývat se tvrzeními žalobkyně o údajném psychickém obtěžování, které utrpěla, jakož i náhrada utrpěné nemajetkové újmy
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Paola Donati ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou centrální bankou.
 (1) Úř. věst. C 205, 29.8.2009, s. 50.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. dubna 2017 NF proti usnesení Tribunálu (prvního rozšířeného senátu) vydanému dne 28. února 2017 ve věci T-192/16, NF v. Evropská rada
 (Věc C-208/17 P)
 (2017/C 231/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: NF (zástupci: P. O’Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, Solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská rada
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 v plném rozsahu zrušil usnesení Tribunálu ze dne 28. února 2017, kterým Tribunál odmítl žalobu z důvodu nedostatku své pravomoci k rozhodnutí o žalobě;
 —
 vydal konečné rozhodnutí ve věci, která je předmětem tohoto kasačního opravného prostředku, a konstatoval, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, pokud prohlásil, že nemá pravomoc ve věci rozhodnout, a uložil žalované ve věci T-192/16 náhradu nákladů navrhovatele vynaložených v souvislosti s řízením před Tribunálem a řízením o tomto kasačním opravném prostředku před Soudním dvorem Evropské unie;
 —
 vrátil věc Tribunálu, aby posoudil otázky, jež vyvstaly v tomto řízení, s tím, že by měl prohlásit, že má pravomoc v dané věci rozhodnout.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Neuvedení odůvodnění;
 2.
 Neprovedení řádného zohlednění toho, zda byla napadená dohoda ve skutečnosti rozhodnutím žalované;
 3.
 Nezohlednění relevantních skutkových okolností;
 4.
 Nezohlednění předložených důkazů;
 5.
 Neprovedení úplného prozkoumání a zhodnocení podstatných otázek;
 6.
 Neprovedení dalšího relevantního zkoumání;
 7.
 Rozhodnutí bez dostatečných informací;
 8.
 Nezohlednění zásad zakotvených Soudním dvorem ve věci C-294/83.


text:
 17.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 229/36
 Žaloba podaná dne 26. července 2005 Arcangelem Milellou a dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-289/05)
 (2005/C 229/76)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 26. července 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Arcangelem Milellou, s bydlištěm v Niederanven (Lucembursko), a Delfinou Campanella, s bydlištěm v Lucemburku, zastoupenými Marc-Albertem Lucasem, advokátem.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí generálního ředitele Komise pro personál a administrativu ze dne 18. dubna 2005 v rozsahu, v němž stanovilo, že d'Hondtovo pravidlo je metodou rozdělování mandátů zástupců Comité local du personnel de Luxembourg (Lucemburský místní výbor zaměstnanců) (CLPL) v Comité central du personnel (Ústřední výbor zaměstnanců) (CCP), jež je v souladu s pravidlem proporcionality, a v němž vyzývá CLPL, aby k němu přihlédl při přijímání nového rozhodnutí o jmenování svých zástupců v CCP;
 —
 určil, že rozhodnutí Comité local du personnel de Luxembourg ze dne 26. dubna a ze dne 10. května 2005, jimiž se jmenují jeho zástupci v Comité central du personnel, jsou protiprávní v rozsahu, v němž přidělila 5 mandátů do seznamu č. 2 a dva mandáty do seznamu č. 1 podle d'Hondtovy metody, a nikoli čtyři mandáty do seznamu č. 2 a tři mandáty do seznamu č. 1 podle pravidla největšího zbytku;
 —
 zrušil rozhodnutí generálního ředitele pro personál a administrativu ze dne 11. května 2005, jímž byla potvrzena řádnost nových jmenování jeho zástupců v Comité central du personnel učiněných Comité local du personnel de Luxembourg dne 26. dubna a dne 10. května 2005;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Spor se týká jmenování zástupců Comité local du personnel de la Commission de Luxembourg (CLPL) v Comité central du personnel de la Commission (CCP) po volbách konaných dne 24. listopadu 2004. Sdělením ze dne 18. dubna 2005 generální ředitel GŘ ADMIN Komise předsedům CLPL a CCP upřesnil, že dle jeho názoru je „d'Hondtovo pravidlo“, které je matematickou metodou zvolenou pro rozdělování mandátů v CCP mezi seznamy předložené ve volbách, v souladu se zásadou proporcionality. Ředitel však týmž sdělením z jiných důvodů zrušil jmenování zástupců v CCP. V návaznosti na toto sdělení provedl CLPL dne 26. dubna 2005 nové jmenování zástupců podle d'Hondtovy metody.
 Generální ředitel GŘ ADMIN sdělením ze dne 11. května 2005 potvrdil, že tato jmenování považuje za řádně provedená.
 Žalobci, úředníci Komise vykonávající služební povinnosti v Lucemburku, navrhují zrušení těchto rozhodnutí. Uplatňují porušení čl. 14 posledního odstavce pravidel ze dne 27. dubna 1988 o složení a fungování Výboru zaměstnanců, přijatého Komisí, jakož i porušení pravidel proporcionality rozdělení mandátů CCP a rozdělení mandátů CLPL a porušení reprezentativnosti CCP. Žalobci tvrdí, že měla být přijata jiná metoda rozdělení mandátů, a to metoda největšího zbytku, která by vedla k více reprezentativnímu rozdělení.
 Žalobci se rovněž dovolávají zneužití pravomoci ze strany CLPL. Podle nich totiž většina CLPL hodlá uměle zvýšit své zastoupení v neprospěch seznamu č. 1 a orgán oprávněný ke jmenování se dopustil nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, když schválil použití d'Hondtovy metody.
 Žalobci krom toho uplatňují porušení zásady rovného zacházení ze strany orgánu oprávněného ke jmenování, jelikož se odchýlil od své předchozí praxe, a domnívají se, že metoda největšího zbytku je jedinou metodou zaručující proporcionalitu.
 Žalobci se konečně dovolávají porušení čl. 1 odst. 3 přílohy II služebního řádu a čl. 16 odst. 1 a 2 statutů CLPL ze strany orgánu oprávněného ke jmenování, neboť tento orgán nařídil CLPL volbu d'Hondtovy metody nebo mu přinejmenším umožnil překročit jeho pravomoc všeobecného shromáždění zaměstnanců, které má jako jediné pravomoc zvolit použitelnou metodu.


text:
 1.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Συμβούλιο της Επικρατείας (Státní rada, Řecko) dne 25. února 2009 – ΙΔΡΥΜΑ ΤΥΠΟΥ Α.Ε. (Institut tisku, a.s.) v. Υπουργός Τύπου και Μέσων Μαζικής Ενημέρωσης (Ministerstvo tisku a sdělovacích prostředků)
 (Věc C-81/09)
 2009/C 102/23
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Συμβούλιο της Επικρατείας (Státní rada)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: ΙΔΡΥΜΑ ΤΥΠΟΥ Α.Ε. (Institut tisku, a.s.)
 Žalovaný: Υπουργός Τύπου και Μέσων Μαζικής Ενημέρωσης (Ministerstvo tisku a sdělovacích prostředků)
 Předběžná otázka
 Brání směrnice Rady 68/151/EHS, která v článku 1 stanoví, že: „Koordinační opatření stanovená touto směrnicí se použijí na právní a správní předpisy členských států, které se vztahují na tyto formy společností: (...) – v Řecku: ανώνυμη εταιρία (akciová společnost)“, zavedení vnitrostátní právní úpravy, jako je čl. 4 odst. 3 zákona č. 2328/1995, v rozsahu, v němž stanoví, že pokuty udělené v souladu s výše uvedenými odstavci téhož článku v případě porušení platné právní úpravy a pravidel profesní etiky upravujících fungování televizních stanic mají být uloženy nejen společnosti, jež je držitelem licence na zřízení a provozování televizní stanice, ale společně a nerozdílně s ní také všem společníkům vlastnícím více než 2,5 % základního kapitálu?


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. června 2011 XXXLutz Marken GmbH proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 24. března 2011 ve věci T-54/09, XXXLutz Marken GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) — Natura Selection S.L.
 (Věc C-306/11 P)
 2011/C 238/17
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): XXXLutz Marken GmbH (zástupce: H. Pannen, advokát)
 Další účastníci řízení:
 —
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 —
 Natura Selection S.L.
 Návrhová žádání navrhovatelky
 Navrhovatelka požaduje
 —
 zrušit napadený rozsudek,
 —
 vrátit věc Tribunálu,
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranných známkách Společenství (1), když vyvodil podobnost označení „Linea Natura Natur hat immer Stil“ a označení „natura selection“ pouze ze slovní části „natura“ obsažené v obou označeních. Tato slovní část však není dominantním prvkem starší ochranné známky Společenství.
 Ve svých zjištěních ohledně podobnosti označení vycházel Tribunál z právně chybného chápání pojmů „rozlišovací způsobilost“ a „popisný charakter“.
 Dále si konstatování Tribunálu ohledně podobnosti označení podle názoru navrhovatelky odporují a jsou v této souvislosti nedostatečně odůvodněna.
 Napadený rozsudek byl podle tvrzení navrhovatelky také vydán na základě zkreslených skutečností. V rozporu s konstatováními Tribunálu prokázala navrhovatelka již v řízení před námitkovým oddělením a odvolacím senátem, jakož i v žalobě, že existuje souvislost mezi spornými výrobky a slovní součástí „natura“.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství; Úř. věst. L 78, s. 1.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/24
 Žaloba podaná dne 23. března 2012 — Spa Monopole v. OHIM — Orly International (SPARITUAL)
 (Věc T-131/12)
 2012/C 165/41
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgie) (zástupci: L. De Brouwer, E. Cornu a É. De Gryse, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Orly International, Inc. (Van Nuys, Spojené státy)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. ledna 2012 ve věci R 2396/2010-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SPARITUAL“ pro výrobky zařazené do třídy 3 — přihlášená ochranná známka Společenství č. 3631884
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápisy slovních ochranných známek Beneluxu „SPA“ a „Le Hermes de Spa“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 32 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí žádosti ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí námitek
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 při posouzení dobrého jména slovní ochranné známky „SPA“, pokud jde o třídu 32, a porušení čl. 8 odst. 5 uvedeného nařízení č. 207/2009 při posouzení nebezpečí, že přihlášená ochranná známka bude neoprávněně těžit z dobrého jména ochranné známky „SPA“.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/11
 Žaloba podaná dne 7. března 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-132/06)
 (2006/C 108/18)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a M. Afonso, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že výslovně a obecně stanovila v článcích 8 a 9 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 (finanční zákon 2003), že se vzdává ověřování zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu po sobě jdoucích daňových období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 22 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 (1), vykládané ve spojení s článkem 10 ES;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise připomíná existenci dvojí povinnosti uložené členským státům zákonodárcem Společenství: posledně uvedené musí přijmout nejenom veškeré zákonodárné akty vnitrostátního práva nezbytné k provedení šesté směrnice o DPH, ale také veškerá opatření správní povahy nezbytná k zajištění dodržování povinností vyplývajících z téže směrnice osobám povinným k DPH, především povinnosti zaplatit daň dlužnou v důsledku zdanitelných plnění uskutečněných během jednoho daňového období. Harmonizace DPH zavedená zákonodárcem Společenství by byla zbavena smyslu a veškerého praktického využití, pokud by vnitrostátní daňové úřady nebyly povinny provést účinné ověření a kontrolu určenou k zajištění „stejného vybírání daně ve všech členských státech“, jak to upřesňuje čtrnáctý bod odůvodnění šesté směrnice.
 Pravidla zavedená články 8 a 9 italského zákona č. 289/2002 daleko překračují prostor pro správní uvážení udělený zákonodárcem Společenství členským státům. Italský stát totiž namísto zaměření této posuzovací pravomoci na zvýšení účinnosti daňových kontrol provedl výše uvedeným zákonem skutečné obecné, indiferentní a preventivní vzdání se jakékoli kontrolní a ověřovací činnosti v oblasti DPH a porušil tak přímo ustanovení článku 22 šesté směrnice a tím i obecnou povinnost vyjádřenou v článku 2 podrobit DPH veškerá zdanitelná plnění. Italský zákonodárce poskytl všem osobám povinným k DPH v jeho daňové pravomoci možnost zcela vyloučit v po sobě jdoucích daňových obdobích možnost jakékoli daňové kontroly. Daňový poplatník může získat toto značné zvýhodnění tak, že zaplatí paušální částku, jež nemá již nic společného s DPH, která byla splatná z ceny dodávek zboží nebo poskytnutí služeb uskutečněných osobou povinnou k dani v průběhu dotyčného daňového období.
 Toto radikální „oddělení“ daňového dluhu počítaného podle běžných pravidel DPH a částky k zaplacení za účelem využití „condono tombale“ [uhrazení starých daňových dluhů paušální platbou, dále jen „amnistie tombale“] je zvláště patrné, jestliže osoba povinná k dani zcela opomenula podat daňové přiznání. Daňový poplatník může svoji situaci uvést do souladu s právem pro každé roční daňové období zaplacením částky 1500 eur pro fyzickou osobu nebo 3000 eur pro společnost. Podobná neexistence jakékoli vazby se zdanitelným základem uskutečněných (a nepřiznaných) plnění charakterizuje také mechanismus „amnistie tombale“, který se uskutečňuje podáním dodatečného daňového přiznání. Částka dlužná daňovým poplatníkem, který zamýšlí použít tento mechanismus, se vypočítá pomocí procenta (2 %) použitelného na DPH, jež by byla dlužná z dodávek zboží nebo z poskytnutí služeb uskutečněných v průběhu každého daňového období (nebo na DPH z nákupů, neprávem odečtené v průběhu téhož období).
 Toto preventivní a obecné vzdání se jakékoli ověřovací činnosti může vést k vážným narušením řádného fungování společného systému DPH. Má zejména za důsledek narušení zásady daňové neutrality, která brání tomu, aby bylo s hospodářskými subjekty, jež uskutečňují tatáž plnění, zacházeno rozdílně s ohledem na vybírání DPH. Jakákoliv výjimka z pravidla o účinném uplatňování a vybírání DPH se totiž projevuje jednak vážnou újmou ke škodě jak italských podniků, tak podniků z jiných členských států, které podléhají běžnému režimu daně z přidané hodnoty, a jednak vážným zásahem do zásady „poctivé hospodářské soutěže“ na společném trhu, uvedené ve čtrnáctém bodu odůvodnění šesté směrnice.
 (1) Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1.


text:
 24.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 128/32
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. dubna 2008 – Nordmilch v. OHIM (Vitality)
 (Věc T-294/06) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství „Vitality“ - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
 (2008/C 128/70)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nordmilch eG (Zeven, Německo) (zástupce: R. Schneider, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. srpna 2006 (věc R 746/2004-4) týkajícímu se zápisu slovního označení Vitality jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Nordmilch eG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/37
 Žaloba podaná dne 15. září 2008 – Nadine Trautwein Rolf Trautwein v. OHIM (Ztvárnění koně)
 (Věc T-386/08)
 (2008/C 313/67)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nadine Trautwein Rolf Trautwein GbR, Research Development (Leopoldshöhe, Německo) (zástupci: C. Czychowski, A. Nordemann a A. Dustmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. července 2008 o odvolání R 1730/2007-1, jakož i rozhodnutí průzkumového referenta ze dne 25. září 2007 a
 —
 připustit přihlášku ochranné známky Společenství č. 4 829 354 ke zveřejnění;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Ztvárnění koně pro výrobky zařazené do tříd 18, 25 a 31 – přihláška č. 4 829 354
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady (ES) č. 40/94, protože přihlašovaná ochranná známka není ani bezprostředně popisujícím, ani výlučně popisujícím údajem a disponuje nezbytnou rozlišovací způsobilostí.


text:
 16.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/35
 Žaloba podaná dne 22. června 2016 – Versace 19.69 Abbigliamento Sportivo v. EUIPO – Gianni Versace (VERSACE 19.69 ABBIGLIAMENTO SPORTIVO)
 (Věc T-336/16)
 (2016/C 296/45)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Versace 19.69 Abbigliamento Sportivo Srl (Busto Arsizio, Itálie) (zástupce: F. Caricato, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gianni Versace SpA (Milán, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „VERSACE 19.69 ABBIGLIAMENTO SPORTIVO“ – Přihláška č. 11 992 435
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 6. dubna 2016, ve věci R 1005/2015-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 přijal tuto žalobu;
 —
 napadené rozhodnutí zrušil a v důsledku toho zapsal ochrannou známku č. 11 992 435 pro všechny požadované výrobky, aniž by tím byly dotčeny již přihlášené výrobky;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 Žalobkyně se domnívá, že rozhodnutí ze dne 6. dubna 2016 je stiženo chybami z důvodu nedostatečného přezkumu důkazů, které prokazují nedostatečné používání ochranných známek uplatněných odpůrcem, a navíc neobsahuje pozorné posouzení nebezpečí záměny mezi ochrannými známkami a výrobky, s ohledem na všechny relevantní skutečnosti.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/19
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. září 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel – Belgie) – trestní řízení proti Etablissements Fr. Colruyt NV
 (Věc C-221/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2011/64/EU - Čl. 15 odst. 1 - Svobodné určování maximálních maloobchodních prodejních cen tabákových výrobků výrobci a dovozci - Vnitrostátní právní úprava zakazující prodej takových výrobků maloobchodníky za ceny nižší, než jsou uvedeny na daňovém kolku - Volný pohyb zboží - Článek 34 SFEU - Způsoby prodeje - Článek 101 SFEU ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU“)
 (2016/C 419/23)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brussel
 Účastnice původního trestního řízení
 Etablissements Fr. Colruyt NV
 Výrok
 1)
 Článek 15 odst. 1 směrnice Rady 2011/64/EU ze dne 21. června 2011 o struktuře a sazbách spotřební daně z tabákových výrobků musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je ta, o kterou se jedná ve věci v původním řízení a která zakazuje maloobchodníkům, aby prodávali tabákové výrobky za nižší jednotkovou cenu, než je maloobchodní prodejní cena, kterou výrobce nebo dovozce uvedl na daňovém kolku, jenž je k těmto výrobkům připojen, jestliže byla tato cena svobodně určena výrobcem nebo dovozcem.
 2)
 Článek 34 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je ta, o kterou se jedná ve věci v původním řízení a která maloobchodníkům zakazuje prodávat tabákové výrobky za nižší jednotkovou cenu, než je cena, kterou výrobce nebo dovozce uvedl na daňovém kolku, jenž je k těmto výrobkům připojen, jestliže byla tato cena svobodně určena dovozcem.
 3)
 Článek 101 SFEU ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zakazuje maloobchodníkům, aby prodávali tabákové výrobky za nižší jednotkovou cenu, než je cena, kterou výrobce nebo dovozce uvedl na daňovém kolku, jenž je připojen k těmto výrobkům.
 (1) Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 5. listopadu 2015 – X v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-570/15)
 (2016/C 038/38)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: X
 Odpůrce: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžná otázka
 Podle jakého kritéria nebo kritérií je třeba přezkoumat otázku, které právní předpisy označuje nařízení (EHS) č. 1408/71 (1) za rozhodné právo v případě pracovníka, který má bydliště v Belgii, z velké části vykonává svou pracovní činnost pro svého nizozemského zaměstnavatele v Nizozemsku a kromě toho vykonává 6,5 % z těchto činností v dotčeném roce v Belgii (z domu a u zákazníků), aniž lze přitom vycházet z existence pevně daného modelu a aniž byly s jeho zaměstnavatelem uzavřeny dohody upravující výkon těchto činností v Belgii?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 7.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/8
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 11. dubna 2011 proti Islandu
 (Věc E-8/11)
 2011/C 199/04
 Dne 11. dubna 2011 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zplnomocněnými zástupci Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgium, Xavierem Lewisem a Florence Simonettiovou, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby prohlásil, že:
 1)
 Tím, že Islandská republika nezajistila, aby její příslušné orgány vytvořily či popřípadě schválily strategické hlukové mapy a vypracovaly akční plány na řešení hluku pro všechny hlavní silnice na jejím území, po kterých projede více než šest milionů vozidel za rok, a aby údaje ze strategických hlukových map a souhrnné přehledy akčních plánů, uvedené v příloze VI směrnice, byly odeslány Kontrolnímu úřadu ESVO, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 a článku 10 právního aktu uvedeného v bodu 32g přílohy XX Dohody o EHP (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí) začleněných do Dohody o EHP prostřednictvím jejího protokolu 1.
 a
 2)
 Islandská republika ponese náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Kontrolní úřad ESVO předkládá skutečnost, že Island nevytvořil hlukové mapy a akční plány na řešení hluku týkající se hlavních silnic, po kterých projede více než šest milionů vozidel za rok.
 —
 Kontrolní úřad ESVO předkládá skutečnost, že se v tomto případě jedná o porušení čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 a článku 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/49/ES ze dne 25. června 2002 o hodnocení a řízení hluku ve venkovním prostředí, uvedené v bodu 32g přílohy XX Dohody o EHP.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/39
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. května 2009 — Rotter v. OHIM (Tvar spojení klobás)
 (Věc T-449/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar spojení klobás - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 2009/C 141/80
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Thomas Rotter (Mnichov, Německo) (zástupce: M. Müller, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. září 2007 (věc R 1415/2006-4), týkajícímu se zápisu trojrozměrného označení představujícího spojení klobás jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Thomasu Rotterovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 9.2.2008.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/62
 Žaloba podaná dne 20. června 2008 – C-Content BV v. OPOCE
 (Věc T-247/08)
 (2008/C 209/111)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: C-Content BV ('s Hertogenbosch, Nizozemsko) (zástupce: M. Meulenbelt, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro úřední tisky Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Úřad pro úřední tisky Evropských společenství (Úřad pro úřední tisky) porušil právo Společenství upravující nabídková řízení a smlouvy uvedené v této žalobě;
 —
 uložit Úřadu pro úřední tisky náhradu nákladů a náhradu škody vzniklé žalobkyni, jak je stanoveno v této žalobě;
 —
 uložit Úřadu pro úřední tisky náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávané věci se žalobkyně prostřednictvím žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti domáhá náhrady škody, která jí údajně vznikla na základě pochybení, kterých se Úřad pro úřední tisky dopustil v rámci některých nabídkových řízení na elektronické publikační služby.
 Žalobkyně uvádí pro každé napadené nabídkové řízení několik důvodů pro vznik odpovědnosti.
 Žalobkyně tvrdí, že Úřad pro úřední tisky porušil zásadu řádné správy a povinnost náležité péče stejně jako zásadu rovného zacházení, transparentnosti a legitimního očekávání tím, že:
 1.
 V nabídkovém řízení č. 2034 na výrobu a kopírování CD-ROMů obsahujících řady L a C Úředního věstníku: zadal tuto zakázku konkurentovi žalobkyně, ačkoliv žalobkyně předložila hospodářsky nejvýhodnější nabídku; doplnil klíčové specifikace a snížil požadavky nabídkového řízení v jeho průběhu nebo poté, co byl vybrán úspěšný uchazeč, aniž by o tom informoval ostatní uchazeče; odmítl řádně přezkoumat výsledky nabídkového řízení, když proti jeho výsledku byly Úřadu pro úřední tisky předloženy námitky; nevyhlásil nové nabídkové řízení, ale pokračoval v nabídkovém řízení č. 2034 na základě zjevně mírnějších kritérií.
 2.
 V nabídkovém řízení č. 6019 na poskytování služeb elektronického zveřejňování, zejména dodatku S Úředního věstníku, po přistoupení 10 nových členských států: zrušil nabídkové řízení na základě článku 101 nařízení č. 1605/2002 (1) z důvodu zveřejnění důvěrných informací; žalobkyně tvrdí, že uvedené zveřejnění nemohlo ovlivnit výsledky nabídkového řízení, protože uvedená informace byla už všeobecně známá a nabídky už v té době byly předložené. Kromě toho, žalobkyně tvrdí, že Úřad pro úřední tisky neposkytl řádné odůvodnění. Na závěr uvádí, že uvedené zrušení žalobkyni způsobilo značnou škodu, protože ve zrušené nabídkovém řízení předložila výhodnější nabídku než zbylí dva uchazeči.
 3.
 V nabídkovém řízení č. 1695 na poskytování služeb elektronického zveřejňování, zejména dodatku S Úředního věstníku: prodloužil platnost smlouvy č. 1695 za účelem její změny. Žalobkyně tvrdí, že neexistoval žádný právní základ, podle kterého by Úřad pro úřední tisky mohl provést nebo povolit prodloužení platnosti smlouvy a následně ji pozměnit změnou dodavatele. Žalobkyně tvrdí, že Úřad pro úřední tisky řádně neprojednal ani nepřezkoumal možnost ponechat žalobkyni jako hlavního dodavatele ve zbývajícím období.
 Žalobkyně tvrdí, že v přímém důsledku výše uvedených porušení ztratila svoje postavení poskytovatele softwaru pro Úřad pro úřední tisky, čímž jí vznikla značná škoda a ušlý zisk a tvrdí, že Úřad pro úřední tisky je povinen je nahradit.
 (1) Nařízení Rady (ES, EURATOM) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1).


text:
 12.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 263/10
 Žádost o stanovisko Soudního dvora ESVO předložená Fürstliches Landgericht ze dne 9. dubna 2013 ve věci Metacom AG v. Rechtsanwälte Zipper & Collegen
 (Věc E-6/13)
 2013/C 263/11
 Dopisem ze dne 9. dubna 2013, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 15. dubna 2013, požádal Fürstliches Landgericht (knížecí soudní dvůr, Lichtenštejnsko) ve věci Metacom AG v. Rechtsanwälte Zipper & Collegen Soudní dvůr ESVO o stanovisko ohledně následujících otázek:
 1.
 Může se evropský advokát, který podává návrh na zahájení řízení v jiném státě EHP svým jménem a nikoli na základě mandátu třetí strany, odvolat na směrnici Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů (1)?
 2.
 Je povinnost evropských advokátů uvědomit orgány hostitelského státu (jak vyplývá z článku 59 lichtenštenského zákona o advokacii (Rechtsanwaltsgesetz)) v souladu se směrnicí 77/249/EHS, a zejména s článkem 7 této směrnice?
 3.
 Je-li odpověď na otázku č. 2 kladná: Jestliže evropský advokát poskytující své služby neposkytne oznámení orgánům v hostitelském členském státě, může to mít s ohledem na směrnici 77/249/EHS takové důsledky, že dotčený advokát nemůže požadovat odměnu podle tarifu odměn advokátů platného v hostitelském členském státě (v Lichtenštejnsku jsou odměny advokátů upraveny v zákoně o odměnách advokátů (Gesetz über den Tarif für Rechtsanwälte und Rechtsagenten) a v nařízení o odměnách advokátů (Verordnung über die Tarifansätze der Entlohnung für Rechtsanwälte und Rechtsagenten))?
 4.
 Jestliže evropský advokát poskytující služby uvědomil orgány hostitelského členského státu až po poskytnutí těchto služeb, může jeho následné oznámení vést k tomu, že tento advokát může požadovat pouze odměnu podle tarifu platného v daném hostitelském členském státě ve vztahu k období poté, co dané orgány uvědomil, ale nikoli ve vztahu k procesním krokům, které se uskutečnily před tímto datem?
 5.
 Pokud jde o směrnici 77/249/EHS, závisí odpovědi na otázky č. 3 a 4 na skutečnosti, zda daný soud hostitelského státu při zahájení řízení upozornil evropského advokáta poskytujícího služby na povinnost uvědomit příslušné orgány podle právních předpisů tohoto státu?
 (1) Úř. věst. L 78, 26.3.1977, s. 17.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/25
 Žaloba podaná dne 19. října 2006 – Dongguan Nanzha Leco Stationery v. Rada
 (Věc T-296/06)
 (2006/C 310/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd (Dongguan City, Čína) (zástupce: A. P. Bentley, QC)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 1136/2006 v rozsahu, ve kterém se použije na žalobkyni;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je čínským výrobcem pákových mechanismů, požaduje zrušení nařízení Rady (ES) č. 1136/2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu pákových mechanismů pocházejících z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (1), v rozsahu, ve kterém se týká žalobkyně.
 Žalobkyně se na podporu své žaloby dovolává porušení čl. 2 odst. 10 základního nařízení (2), jelikož orgány Společenství určily vývozní cenu žalobkyně na úrovni cen ze závodu v Číně, která nezahrnovala prodejní, režijní a administrativní náklady, zatímco běžná hodnota tyto náklady zahrnovala.
 Dále se žalobkyně dovolává porušení zásad řádné správy a pečlivého vyšetřování, neboť orgány Společenství neověřily údaje o prodejních, režijních a administrativních nákladech prodejní společnosti, prostřednictvím které žalobkyně prodává své výrobky, aby stanovily, zda by vývozní cena žalobkyně měla být určena na úrovni cen této prodejní společnosti namísto úrovně cen závodu žalobkyně v Číně.
 Žalobkyně se také dovolává porušení čl. 2 odst. 7 základního nařízení a zásad řádné správy a objektivity, jelikož orgány Společenství změnily bez jakéhokoli objektivního zdůvodnění metodiku pro určování běžné hodnoty.
 (1) Úř. věst. 2006, L 205, s. 1.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1).