text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 21. prosince 2015 – Il Camaleonte Srl v. Questore di Napoli, Ministero dell’Interno
 (Věc C-693/15)
 (2016/C 106/23)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Il Camaleonte Srl
 Odpůrci: Questore di Napoli, Ministero dell’Interno
 Předběžné otázky
 1)
 [Je třeba rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-465/2005, Komise v. Itálie, EU:C:2007:781, ve kterém Soudní dvůr] rozhodl, že Italská republika porušila zásady uvedené v článcích 43 a 49 Smlouvy o ES (svoboda usazování a volný pohyb služeb) tím, že stanovila, že:
 (a)
 činnost strážce soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána pouze pod podmínkou předchozího složení přísahy věrnosti Italské republice;
 (b)
 činnost soukromé bezpečnostní služby může být vykonávána poskytovatelem služeb usazeným v jiném členském státě pouze na základě povolení vydaného prefektem s omezenou územní působností, aniž by byly zohledněny povinnosti, které jsou těmto poskytovatelům již uloženy v členském státě původu;
 (c)
 uvedené povolení má jen omezenou územní platnost a jeho vydání se váže na zohlednění počtu a velikosti podniků poskytujících soukromé bezpečnostní služby, které již vykonávají činnost na dotčeném území;
 (d)
 podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí mít provozovnu v každé provincii, kde vykonávají svou činnost;
 (e)
 každý zaměstnanec těchto podniků musí mít individuální povolení pro výkon činností soukromé bezpečnostní služby, aniž by byly zohledněny kontroly a prověření, ke kterým již došlo v členském státě původu;
 (g)
 podniky poskytující soukromé bezpečnostní služby musejí k tomu, aby získaly povolení, zaměstnávat minimální nebo maximální počet zaměstnanců;
 (h)
 tytéž podniky musejí složit jistotu u státní depozitní pokladny;
 (i)
 ceny soukromých bezpečnostních služeb jsou stanoveny v povolení prefekta ve vztahu k předem vymezenému možnému rozpětí[,]
 [vykládat tak, že] sám o sobě [...] vylučuje pravomoc provinčního orgánu veřejné bezpečnosti (policejního ředitele) stanovit takové podmínky provozování bezpečnostní služby, jako jsou napadené podmínky[, které] ukládají povinnost nasadit minimální počet bezpečnostních strážců (dva) na operace týkající se určitých služeb?
 2)
 Je problematika v této věci, byť se jedná o novou otázku, natolik podobná, že by vedla ke stejnému výsledku na základě výše uvedených článků 43 a 49 Smlouvy o ES?


text:
 18.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 250/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2012 — Laboratoire Garnier v. OHIM (natural beauty)
 (Věc T-559/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství „natural beauty“ - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 250/23
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laboratoire Garnier et Cie (Paříž, Francie) (zástupci: původně R. Dissmann a A. Steegmann, poté R. Dissman, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2010 (věc R 971/2010-1) týkajícímu se zápisu obrazového označení natural beauty jakožto ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Laboratoire Garnier et Cie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 38, 5.2.2011.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/31
 Žaloba podaná dne 12. listopadu 2013 — Wilo v. OHIM (Pioneering for You)
 (Věc T-601/13)
 2014/C 24/56
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wilo SE (Dortmund, Německo) (zástupce: B. Schneiders, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 Zrušil rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2013, sp. zn. R 555/2013-4;
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Pioneering for You“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 7, 9, 11, 37 a 42 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 11 065 588
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 25. dubna 2016 – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Generalitat de Catalunya
 (Věc C-233/16)
 (2016/C 260/27)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Segunda
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)
 Odpůrce: Generalitat de Catalunya
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být články 49 SFEU a 54 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání regionální dani, která je uložena samostatným velkým maloobchodním provozovnám, jejichž prodejní plocha je alespoň 2 500 m2, z důvodu jejich možného vlivu na území, životní prostředí a oblast městského obchodu v uvedeném regionu, ale která se podle zákona uplatňuje bez ohledu na to, zda se uvedené provozovny nacházejí mimo nebo uvnitř konsolidované urbanistické oblasti, a prakticky se většinou týká podniků z jiných členských států, s ohledem na to, že: i) se netýká obchodníků, kteří vlastní více provozoven se samostatnou prodejní plochou menší než 2 500 m2 bez ohledu na celkovou rozlohu prodejní plochy všech jejich provozoven, ii) jsou od ní osvobozeny společné velké maloobchodní provozovny, iii) nevztahuje se na samostatné obchodní provozovny v oboru zahradnictví, prodeje vozidel, stavebního materiálu, strojů a průmyslových součástek, a iv) v případě obchodních provozoven v oboru prodeje nábytku, sanitárních výrobků, dveří a oken, a prodejen potřeb pro kutily je omezena na 40 % příslušného základu daně?
 2)
 Má být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že i) úplné osvobození samostatných obchodních provozoven, jejichž prodejní plocha je menší než 2 500 m2, společných obchodních provozoven a samostatných obchodních provozoven v oboru zahradnictví, prodeje vozidel, stavebního materiálu, strojů a průmyslových součástek od IGEC a ii) částečné osvobození samostatných obchodních provozoven v oboru prodeje nábytku, sanitárních výrobků, dveří a oken, a prodejen potřeb pro kutily od IGEC představují zakázanou státní podporu podle uvedeného ustanovení?
 3)
 Pokud úplné a částečné osvobození od IGEC představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jaká by byla časová působnost tohoto rozhodnutí s ohledem na existenci a obsah dopisu Generálního ředitelství Komise pro hospodářskou soutěž zaslaného dne 2. října 2003 zastoupení Španělského království při Evropské unii v souvislosti s věcí CP 11/01, která se týká údajných podpor poskytnutých autonomním společenstvím Katalánsko v souladu se zákonem Katalánského parlamentu?


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 14. dubna 2014 – trestní řízení proti G
 (Věc C-181/14)
 2014/C 212/17
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastník původního trestního řízení
 G
 Předběžná otázka
 Je třeba čl. 1 bod 2 písm. b) směrnice 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 (1) ve znění směrnice 2004/27/ES ze dne 31. března 2004 (2) vykládat v tom smyslu, že látky nebo kombinace látek ve smyslu tohoto předpisu, které pouze ovlivňují fyziologické funkce u člověka – tedy je neobnovují ani neupravují – se za léčivé přípravky mají považovat pouze tehdy, pokud mají terapeutický účinek nebo každopádně způsobují pozitivní ovlivnění tělesných funkcí? Nespadají tedy látky nebo kombinace látek, které se konzumují výlučně pro své psychoaktivní účinky vyvolávající stav opojení, a přitom každopádně mají účinek, který ohrožuje zdraví, pod pojem léčivý přípravek podle této směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, Úř. věst. L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27 s. 69.
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES, Úř. věst. L 136, s. 34; Zvl. vyd. 13/34 s. 262.


text:
 23.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/13
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2012 — Řecká republika v. Komise
 (Věc T-150/12)
 2012/C 184/25
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias, X. Basakou a A. Vasilopoulou)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise č. C(2011) 9335 final ze dne 25. ledna 2012„týkající se podpor, které Řecko poskytlo pěstitelům obilí a družstvům v tomto odvětví [č. SA 27354 (C 36/2010) (ex NN 3/2010, ex CP 11/2009)]“ a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou se Řecká republika domáhá zrušení rozhodnutí Komise ze dne 25. ledna 2012„týkajícího se podpor, které Řecko poskytlo pěstitelům obilí a družstvům v tomto odvětví [č. SA 27354 (C 36/2010) (ex NN 3/2010, ex CP 11/2009)]“, oznámeného pod č. C(2011) 9335 final.
 Svým prvním žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí není jednoznačné, neboť z něj jasně nevyplývá i) v čem spočívá protiprávní podpora, ii) způsob, kterým je částka stanovena a iii) a kteří příjemci jsou povinni vrátit podpory. Krom toho uvádí, že oznámení o vyšetřování Komise není jasné, což v rozporu s čl. 108 odst. 2 SFEU ve spojení s čl. 6 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (1) ze dne 22. března 1999 porušuje právní jistotu a právo třetích zúčastněných osob na obhajobu.
 Svým druhým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že čl. 107 odst. 1 SFEU byl nesprávně vyložen a použit, jakož i to, že skutkové okolnosti byly nesprávně posouzeny, neboť žádná z forem poskytnutých opatření, a sice záruka a subvence na úhradu úroků, nesplňuje podmínky pro to, aby byla kvalifikována jako protiprávní státní podpora.
 Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí bylo přijato na základě nesprávného skutkového posouzení a že nebyly dodrženy podstatné formální náležitosti řízení, neboť poté, co Komise provedla nesprávný výklad skutkových okolností a učinila vadné nebo nedostatečné odůvodnění, dospěla k závěru, že opatření spočívající v subvencích úroků nebo v záruce státu za poskytnutí půjčky svazům zemědělských družstev jsou protiprávními státními podporami, jelikož představují pro přímé a nepřímé příjemce selektivní finanční zvýhodnění, mohou narušit hospodářskou soutěž a mít dopad na obchod mezi členskými státy.
 Svým čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně vyložila a použila čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU a zneužila svou posuzovací pravomoc, kterou má v oblasti státních podpor, neboť platby provedené v roce 2009 měly být každopádně považovány za slučitelné se společným trhem z důvodu velmi vážných a zjevných hospodářských problémů, se kterými se potýká celé řecké hospodářství a proto, že vstup ustanovení primárního práva Evropské unie v platnost nemůže záviset na vstupu v platnost takového prohlášení Komise, jako je Rámec Společenství na dočasnou podporu (RSDP). Krom toho Komise nedostatečně odůvodnila odmítnutí argumentu žalobkyně týkajícího se podmínek RSDP, které byly v projednávaném případě splněny.
 Svým pátým žalobním důvodem žalobkyně uvádí, že Komise nesprávně použila a vyložila článek 107 SFEU, jelikož bez odůvodnění zahrnula mezi částky, které je třeba vrátit jako státní podpory a) část úroku, který podle úmluvy o půjčce a ministerské vyhlášky č. 56700/B3033/8 z prosince 2008 představuje příspěvek (ve výši 0,12 % podle zákona 128/75) a b) poplatek za záruku ve výši 2 %, stanovený ministerskou vyhláškou č. 2/21304/0025/26 ze října 2010 ve prospěch státu, jež nejsou státními podporami a které mají být odečteny z koncové částky, jež má být vrácena.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 29. února 2012 — Staat der Nederlanden v. Eneco Holding NV
 (Věc C-106/12)
 2012/C 151/27
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Staat der Nederlanden
 Žalovaná: Eneco Holding NV
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 345 SFEU vykládán v tom smyslu, že pod pojem „úprava vlastnictví uplatňovaná v členských státech“ spadá rovněž úprava absolutního zákazu privatizace ve smyslu vyhlášky o akciích provozovatelů soustavy ve spojení s článkem 93 zákona o elektřině z roku 1998 a článkem 85 zákona o plynu, dotčená v projednávaném případě, podle které mohou být podíly na provozovateli soustavy převáděny jen výlučně v rámci státní sféry?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku I, má toto za důsledek, že pravidla týkající se volného pohybu kapitálu nejsou použitelná na zákaz skupiny nebo přinejmenším, že zákaz skupiny nemá být zkoumán s ohledem na pravidla týkající se volného pohybu kapitálu?
 3)
 Jsou cíle, které sleduje rovněž Won (Wet onafhankelijk netbeheer; zákon o nezávislém provozu soustavy) a které směřují k tomu, aby se prostřednictvím boje proti křížovým dotacím v širokém smyslu (včetně výměny strategických informací) zajistila transparence trhu s energií a zabránilo narušení hospodářské soutěže, čistě hospodářskými zájmy a nebo mohou být považovány rovněž za zájmy, které nemají hospodářskou povahu v tom smyslu, že mohou podle okolností představovat jakožto naléhavé důvody obecného zájmu odůvodnění pro omezení volného pohybu kapitálu?


text:
 20.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 372/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2014 – Hansestadt Lübeck v. Komise
 (Věc T-461/12) (1)
 („Státní podpory - Letištní poplatky - Letiště Lübeck - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Článek 107 odst. 1 SFEU - Zjevně nesprávné posouzení - Článek 10 nařízení (ES) č. 659/1999“)
 2014/C 372/19
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hansestadt Lübeck (Německo) právní nástupce letiště Lübeck GmbH (zástupci: M. Núñez Müller, J. Dammann de Chapto a T. Becker, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 1012 final ze dne 22. února 2012 týkajícího se státních podpor SA.27585 a SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 a CP 162/2010) – Německo, v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká letištního ceníku letiště Lübeck (Německo) přijatého v roce 2006.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise C (2012) final ze dne 22. února 2012 o státních podporách SA.27585 a SA.31149 (2012/C) (ex NN/2012, ex CP 31/2009 a CP 162/2010) – Německo, se zrušuje v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká letištního ceníku letiště Lübeck (Německo) přijatého v roce 2006.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Hansestadt Lübeck.
 (1) Úř. věst. C 379, 8. 12. 2012.


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/5
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. února 2016 – Evropská komise v. Maďarsko
 (Věc C-179/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/123/ES - Články 14 až 16 - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Podmínky pro vydávání daňově zvýhodněných poukazů, které zaměstnavatelé přidělují svým zaměstnancům a které se používají pro účely ubytovacích služeb, volnočasových aktivit nebo stravování - Omezení - Monopol“)
 (2016/C 145/05)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár a E. Montaguti, zmocněnci)
 Žalované: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a G. Koós, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Maďarsko tím, že zavedlo a ponechalo v platnosti režim volnočasové karty Széchenyi, který je upraven nařízením vlády č. 55/2011 ze dne 12. dubna 2011 o vydávání a používání volnočasové karty Széchenyi, ve znění zákona č. CLVI ze dne 21. listopadu 2011, kterým se mění některé daňové předpisy a předpisy s nimi související, porušilo směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu v rozsahu, v němž
 —
 článek 13 uvedeného nařízení vlády ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. d) zákona č. XCVI z roku 1993 o fondech dobrovolného vzájemného pojištění a s čl. 2 písm. b) zákona č. CXXXII z roku 1997 o pobočkách a obchodních zastoupeních podniků se sídlem v zahraničí, jakož i s článkem 1, čl. 2 odst. 1 a 2, čl. 55 odst. 1 a 3 a čl. 64 odst. 1 zákona č. IV z roku 2006 o obchodních společnostech, vylučuje možnost, aby volnočasovou kartu Széchenyi vydávaly pobočky, a porušuje tak čl. 14 bod 3 této směrnice;
 —
 uvedený článek 13 ve spojení s týmiž ustanoveními vnitrostátního práva, který neuznává, z hlediska podmínek stanovených v tomtéž čl. 13 písm. a) až c), činnost skupin, jejichž mateřskou společností není společnost založená podle maďarského práva a jejichž členové nemají formu společnosti, již stanoví maďarské právo, porušuje čl. 15 odst. 1, odst. 2 písm. b) a odst. 3 uvedené směrnice;
 —
 článek 13 nařízení vlády č. 55/2011 ve spojení s týmiž ustanoveními vnitrostátního práva, který vyhrazuje možnost vydávání volnočasové karty Széchenyi bankám a finančním institucím, neboť pouze tyto subjekty mohou splnit podmínky stanovené v tomto článku 13, porušuje čl. 15 odst. 1, odst. 2 písm. d) a odst. 3 uvedené směrnice;
 —
 uvedený článek 13 je v rozporu s článkem 16 směrnice 2006/123, neboť pro účely vydávání volnočasové karty Széchenyi požaduje usazení v Maďarsku;
 2)
 Režim poukazů Erzsébet upravený zákonem č. CLVI ze dne 21. listopadu 2011 a zákonem č. CIII ze dne 6. července 2012 o programu Erzsébet je v rozporu s články 49 SFEU a 56 SFEU v rozsahu, v němž tato vnitrostátní právní úprava přiznává veřejnoprávním subjektům monopol v oblasti vydávání stravenek na pořízení studených jídel, které mohou za daňově zvýhodněných podmínek udělovat zaměstnavatelé svým zaměstnancům jako věcné výhody.
 3)
 Maďarsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 202, 30.6.2014.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof) – CLT -UFA SA v. Finanzamt Köln-West
 (Věc C-253/03) (1)
 (Svoboda usazování - Daňové právní předpisy - Daň ze zisků společností)
 (2006/C 131/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: CLT- UFA SA
 Žalovaný: Finanzamt Köln-West
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad článku 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) a článku 58 Smlouvy o ES (nyní článek 48 ES) – Vnitrostátní právní předpisy v oblasti daní ze zisků společností – Zdanění stálých provozoven – Daňová sazba ze zisků poboček zahraničních akciových společností vyšší než daňová sazba ze zisků dceřinných společností a převedených zahraničním mateřským společnostem
 Výrok
 1)
 Články 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) a 58 Smlouvy o ES (nyní článek 48 ES) brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která v případě pobočky společnosti se sídlem v druhém členském státě stanoví daňovou sazbu ze zisků této pobočky vyšší, než je daňová sazba ze zisků dceřiné společnosti takové společnosti, pokud tato dceřiná společnost převede své zisky v plné výši své mateřské společnosti.
 2)
 Vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit daňovou sazbu, která musí být použita na zisky pobočky, jako je pobočka dotčená v původním řízení, podle celkové daňové sazby, která by byla použitelná v případě rozdělení zisku dceřiné společnosti její mateřské společnosti.
 (1) Úř. věst. C 200, 23.8.2003


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/42
 Žaloba podaná dne 29. září 2008 – Performing Right Society v. Komise
 (Věc T-421/08)
 (2008/C 313/78)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Performing Right Society Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Rivas Andrés a M. Nissen, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC) z důvodu neuvedení počátečního dne porušení a tudíž jejich trvání,
 —
 zrušit článek 3 a/nebo čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC),
 —
 zrušit podpůrně článek 3 a/nebo čl. 4 odst. 2 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá na základě článku 230 ES úplného nebo částečného zrušení rozhodnutí Komise K(2008)3435 v konečném znění ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 – CISAC).
 Žalobkyně svým prvním žalobním důvodem tvrdí, že odůvodnění v napadeném rozhodnutí nedokládá existenci porušení pro kterýkoliv z následujících tří způsobů provozování: satelitní vysílání, on-line a kabelový přenos. Na základě toho žalobce uplatňuje, že Komise neposkytla důkaz týkající se domnělé existence jednání ve vzájemné shodě, kterého se členové CISAC pocházející z EHP dopustili tím, že omezili rozsah svých vzájemných mandátů na jim příslušející území. Toto podle žalobkyně představuje nesprávné posouzení a porušení článku 81 ES a článku 253 ES. Žalobkyně tvrdí, že mezi všemi členy CISAC pocházející z EHP neexistuje paralelní postup, jak prokazují výjimky z územního rozdělení uvedené v napadeném rozhodnutí samém. Krom toho žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí je stiženo nedostatečným odůvodněním, jelikož neuvádí nic, pokud jde o den, kdy začala porušování, a tudíž ani o jejich trvání, zejména jednání ve vzájemné shodě, čímž rovněž porušuje čl. 2 a čl. 16 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003 (1).
 Druhým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že odůvodnění napadeného rozhodnutí je chybné, neboť neprokazuje, že se žalobkyně zúčastnila domnělého jednání ve vzájemné shodě. Dále podle žalobkyně existuje přijatelné vysvětlení jejího jednání, které je odlišné od jednání ve vzájemné shodě, konkrétně to, že si zvolila ta řešení, která považuje za obchodně výhodnější. Krom toho tvrdí, že Komise v souladu s ustálenou judikaturou měla přihlédnout k tomu, zda je racionálním ekonomickým jednáním ustanovit jednu nebo více dodatečných inkasních společností, aby mohly soutěžit, jak s místní inkasní společností, tak udělující společností, která se zabývá přímými licencemi.
 Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že prostředky uložené čl. 4 odst. 2 napadeného rozhodnutí jsou právně nejisté, neopodstatněné, nejsou nutné a/nebo jsou nepřiměřené pro ukončení domnělého porušení.
 Začtvrté, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její právo být vyslechnuta tím, že ji neinformovala o svých důvodech, pro které nepřijala nabízené závazky.
 (1) Nařízení Rady ES č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, 2003, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 22.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/8
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. května 2013 — macros consult v. OHIM — MIP Metro (makro)
 (Věc T-579/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství makro - Firma macros consult GmbH - Právo nabyté před podáním přihlášky ochranné známky Společenství a poskytující jeho majiteli právo zakázat užívání přihlášené ochranné známky Společenství - Nezapsaná označení požívající ochrany podle německého práva - Ustanovení § 5 Markengesetz - Článek 8 odst. 4, čl. 53 odst. 1 písm. c) a článek 65 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 178/13
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts — und Finanztechnologie (Ottobrunn, Německo) (zástupci: původně T. Raible, poté M. Daubenmerkl, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně R. Manea, poté G. Schneider, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: J. C. Plate a R. Kaase, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. října 2010 (věc R 339/2009-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts- und Finanztechnologie a MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti macros consult GmbH — Unternehmensberatung für Wirtschafts- und Finanztechnologie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 19.2.2011.


text:
 30.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/7
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Německo) – Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH v. Datenlotsen Informationssysteme GmbH
 (Věc C-15/13) (1)
 („Veřejné zakázky na dodávky - Směrnice 2004/18/ES - Zadání zakázky bez zahájení zadávacího řízení - Takzvané ‚in house‘ zadávání - Subjekt, jemuž je veřejná zakázka zadána, právně odlišný od veřejného zadavatele - Podmínka ‚obdobné kontroly‘ - Veřejný zadavatel a subjekt, jemuž je veřejná zakázka zadána, mezi nimiž neexistuje vztah kontroly - Třetí osoba, jež je orgánem veřejné správy, vykonávající částečnou kontrolu nad veřejným zadavatelem a kontrolu nad subjektem, jemuž je veřejná zakázka zadána, kterou lze kvalifikovat jako ‚obdobnou‘ - ‚Horizontální interní plnění‘“)
 2014/C 202/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Technische Universität Hamburg-Harburg, Hochschul-Informations-System GmbH
 Žalovaná: Datenlotsen Informationssysteme GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg – Výklad pojmu „veřejná zakázka“ ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07 s. 132) – Případné zahrnutí smlouvy mezi společností a univerzitou, které podléhají kontrole téhož veřejnoprávního subjektu, který je veřejným zadavatelem ve smyslu směrnice (horizontales In-House-Geschäft) – Dosah kontroly tohoto veřejnoprávního subjektu
 Výrok
 Článek 1 odst. 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby musí být vykládán v tom smyslu, že smlouva, jejímž předmětem je dodání výrobků, uzavřená mezi univerzitou, která je veřejným zadavatelem a je v oblasti nákupů výrobků a služeb kontrolována německou spolkovou zemí, na straně jedné a soukromoprávním podnikem vlastněným spolkovým státem a německými spolkovými zeměmi, mezi něž patří uvedená spolková země, na straně druhé představuje veřejnou zakázku ve smyslu tohoto ustanovení, a musí tudíž podléhat pravidlům postupu při zadávání veřejných zakázek stanoveným touto směrnicí.
 (1) Úř. věst. C 114, 20.4.2013.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/3
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. prosince 2011 — A2A SpA, dříve ASM Brescia SpA v. Evropská komise
 (Věc C-318/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Režim podpor poskytovaný podnikům veřejných služeb - Osvobození od daně - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje režim podpor za neslučitelný se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Aktivní legitimace - Právní zájem na podání opravného prostředku - Článek 87 ES - Pojem „podpora“ - Článek 88 ES - Pojem „nová podpora“ - Článek 10 ES - Povinnost loajální spolupráce - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Články 1 a 14 - Legalita příkazu k navrácení podpory - Zásada právní jistoty - Povinnost uvést odůvodnění)
 2012/C 49/05
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: A2A SpA, dříve ASM Brescia SpA (zástupci: A. Santa Maria, A. Giardina, C. Croff a G. Pizzonia, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: E. Righini, V. Di Bucci a D. Grespan, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého rozšířeného senátu) ze dne 11. června 2009, ASM Brescia SpA v. Komise (T-189/03), kterým Soud prvního stupně zamítl žalobu na neplatnost článků 2 a 3 rozhodnutí Komise 2003/193/ES ze dne 5. června 2002 o státních podporách ve formě osvobození od daně a zvýhodněných půjček poskytovaných Itálií podnikům veřejných služeb s převládajícím veřejným kapitálem (Úř. věst. 2003, L 77, s. 21)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek a vedlejší kasační opravný prostředek se zamítají.
 2)
 A2A SpA se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s kasačním opravným prostředkem.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s vedlejším kasačním opravným prostředkem.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 22.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/30
 Žaloba podaná dne 3. listopadu 2014 – Meta Group v. Komise
 (Věc T-744/14)
 (2014/C 462/43)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Meta Group Srl (Řím, Itálie) (zástupci: A. Bartolini a A. Formica, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že Komise nesplnila své peněžité závazky plynoucí z níže uvedených smluv o grantech v celkové částce 5 66 377,63 eur z důvodu dotací, které nebyly vyplaceny, a shledal započtení provedená v souvislosti s pohledávkami žalobkyně za protiprávní;
 —
 v důsledku toho uložil Komisi povinnost zaplatit žalobkyni uvedenou částku 5 66 377,63 eur, spolu s úroky z prodlení a se zohledněním měnové inflace;
 —
 a uložil Komisi náhradu škody vzniklé žalobkyni, v celkové částce 8 15 000 eur nebo v částce vyšší, kterou Tribunál stanoví na konci tohoto řízení, jakož i náhradu další škody plynoucí z protiprávnosti výše zmíněných započtení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba se týká údajného nesplnění povinnosti ze strany žalované v rámci smluv Take it up- (č. 245637), BCreative (č. 245599) a Ecolink+ (č. 256224), uzavřených v rámci „Pátého a šestého rámcového programu Evropské unie pro výzkum a technologický rozvoj“.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně deset žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesplnila smluvní podmínky v oblasti stanovení hodinové sazby smluvních poskytovatelů služeb (porušení článku II.19 odst. 1 písm. d) přílohy II grantových dohod).
 —
 Komise tím, že stanovila hodinovou sazbu smluvních poskytovatelů služeb, porušila článek II.19 odst. 1 písm. d) přílohy, který stanoví, že určení sazby smluvních poskytovatelů, jakožto odborníků přispívajících svojí prací k provádění podporovaného projektu na základě dohody inter partes, se musí provádět na základě předpisů členského státu, kde příjemce vykonává svou činnost.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesplnila smluvní podmínky v oblasti stanovení hodinové sazby smluvních poskytovatelů služeb (porušení čl. II.19 odst. 1 písm. b) přílohy II grantových dohod).
 —
 Komise při stanovení hodinové sazby smluvních poskytovatelů služeb porušila ustanovení čl. II.19 odst. 1 písm. b) grantových dohod, podle něhož musí být uznatelné výdaje určeny na základě obecných zásad platných v době uzavření smlouvy. Konkrétně odkaz učiněný Komisí na kritéria stanovená pro programy „Marie Curie“ jsou zcela nepřiměřená a arbitrární, jelikož se vztahují na režim, který vstoupil v platnost až v roce 2011 a který se navíc týkal výlučně programu FP7, jenž tudíž nebyl jako takový v platnosti v době rozhodné z hlediska skutkového stavu v tomto řízení.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesplnila smluvní podmínky uvedené v článku I.11 („Other Special conditions“) grantové dohody v rámci projektu Take it up.
 —
 Pokud jde konkrétně o dohody v rámci programu CIP a zejména o dohodu týkající se projektu Take it up, Komise porušila článek I.11, neboť soustavně opomíjela přijmout formální nebo implicitní rozhodnutí odmítající metodu navrženou společností META v rámci plnění této smluvní podmínky.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. II.19 odst. 1 písm. b) přílohy II grantových dohod v souvislosti s kvalifikací pracovního poměru navázaného se znalci, kteří spolupracovali se žalující společností, jako „subdodavatelská smlouva“.
 —
 Komise znovu porušila ustanovení čl. II.19 odst. 1 písm. b), a to v tom smyslu, že chybně na znalce zaměstnané společností META v rámci realizace podporovaných projektů neuplatnila kritéria a zásady předkládání účetních závěrek platné pro „intra muros consultants“ podle jejich definice, kterou podává sama Komise v pokynech k pátému a šestému rámcovému programu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila čl. II.19 odst. 1 písm. b) přílohy II grantových dohod v souvislosti s uznáním nepřímých výdajů spojených s „in house consultants“.
 —
 Komise opět porušila čl. II.19 odst. 1 písm. b) přílohy II grantových dohod, pokud jde konkrétně o obecné zásady v něm připomenuté v oblasti předkládání účetních závěrek, neboť nedodržela obecné zásady v oblasti kvalifikace nepřímých výdajů spojených s „in house consultants“.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila pravidla a zásady unijního práva a judikatury Soudního dvora, zejména zásady dobré víry, legitimního očekávání a právní jistoty.
 —
 Zdrženlivost a nečinnost Komise mohla u žalobkyně vyvolat legitimní očekávání ohledně správnosti metody, kterou navrhla, což je důvodem k tomu, že následné akty navrácení a snížení dotací musejí být považovány za přijaté v rozporu se zásadou dobré víry v plnění smluv.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila pravidla obsažená v Kodexu řádného úředního chování, zejména pravidla proporcionality, informování, kontradiktornosti a odůvodnění.
 —
 Komise neposkytla společnosti META požadované informace, ani náležité odůvodnění přijatých rozhodnutí a každopádně přijala nepřiměřené rozhodnutí, jelikož žalobkyně řádně dosáhla všech cílů projektu.
 8.
 Osmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesplnila povinnost vyplatit společnosti META příspěvky stanovené v grantových dohodách na realizaci financovaných projektů.
 —
 Komise tudíž nesplnila smluvní povinnost spočívající ve vyplacení příspěvku na základě grantových dohod ve vztahu k činnosti, kterou společnost META vykázala k dosažení cílů stanovených projekty. Tyto nevyplacené příspěvky činí 5 66 377,63 eur.
 9.
 Devátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila pravidlo obsažené v článku 80 nařízení (EU) č. 966/2012 v oblasti započtení pohledávek společnosti META.
 —
 Komise porušila pravidlo obsažené v článku 80 nařízení (EU) č. 966/2012, které stanoví, že započteny proti případným pohledávkám vůči orgánům mohou být pouze pohledávky, které jsou jisté, o stanovené pevné částce a splatné, kdežto pohledávky započtené Komisí nejsou z důvodu, že byly popřeny, „jisté“.
 10.
 Desátý žalobní důvod vycházející z náhrady škody vzniklé žalobkyni.
 —
 Nesplnění smluvních závazků Komise vedlo navíc ke vzniku zvláště vážné a protiprávní škody na straně společnosti META, v podobě skutečné škody odhadované na základě znaleckého posudku na 8 15 000,00 eur, vedle škody plynoucí ze započtení protiprávně provedeného samotnou Komisí.


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/29
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. října 2016 WQ (*1) proti rozsudku vydanému dne 21. července 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-1/16, WQ (*1) v. Parlament
 (Věc T-705/16 P)
 (2016/C 454/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: WQ (*1) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Další účastník řízení: Evropský parlament
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ve věci F-1/16, WQ (*1) v. Parlament;
 —
 zrušil rozhodnutí AIPN ze dne 27. března 2015 nezahrnout navrhovatelovo jméno na seznam úředníků vybraných pro účast ve vzdělávacím programu v rámci osvědčování v roce 2014;
 —
 uložil Parlamentu náhradu nákladů obou řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil Soud pro veřejnou službu při přezkumu prvního žalobního důvodu uplatněného navrhovatelem v prvním stupni, který vycházel z porušení obecné zásady rovného zacházení, když rozhodl, že navrhovatel se nacházel ve fakticky odlišné situaci než uchazeč mající diplom stejné úrovně, který navštěvoval kurz nejméně jeden rok.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil Soud pro veřejnou službu, když rozhodl, že sporné rozhodnutí, a sice rozhodnutí nezahrnout jméno účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek na seznam úředníků vybraných pro účast ve vzdělávacím programu v rámci osvědčování v roce 2014, neporušuje článek 165 Smlouvy o fungování Evropské unie a rozdělení pravomocí mezi Unii a její členské státy v oblasti vzdělávání.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil Soud pro veřejnou službu tím, že odmítl námitku protiprávnosti uplatněnou navrhovatelem v prvním stupni s odůvodněním, že podmínka navštěvování kurzu v délce nejméně jeden rok byla odůvodněná a přiměřená vzhledem k povaze řízení o osvědčení. V této souvislosti má navrhovatel za to, že se Soud pro veřejnou službu dopustil rovněž zkreslení důkazů tím, že rozhodl, že navrhovatel nezpochybnil skutečnost, že zohlednění sporného titulu by mělo za následek dvojí zhodnocení jeho profesní zkušenosti získané v institucích.
 (*1) Údaje vymazané v rámci zajištění ochrany jednotlivců ve spojitosti se zpracováním osobních dat.


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. května 2012 — Sviluppo Globale v. Komise
 (Věc T-6/10) (1)
 (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování podpory celní správě a daňové správě v Kosovu - Odmítnutí nabídky uchazeče - Akt, který nelze napadnout žalobou - Potvrzující akt - Nepřípustnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumentace k nabídkovému řízení - Částečné odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob - Nedostatečné odůvodnění)
 2012/C 194/28
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sviluppo Globale GEIE (Řím, Itálie) (zástupci: F. Sciaudone, R. Sciaudone a A. Neri, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Costa de Oliveira a F. Erlbacher, zmocněnci, ve spolupráci s P. Manzinim, advokátem)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 2009, kterým byla odmítnuta nabídka podaná konsorciem, jehož je žalobkyně součástí, v rámci nabídkového řízení EuropAid/127843/D/SER/KOS, týkajícího se poskytování podpory celním a finančním správám v Kosovu (Úř. věst. 2009/S 4-003683), a zrušení rozhodnutí Komise ze dne 26. listopadu 2009, kterým byl konsorciu odepřen přístup k některým dokumentům souvisejícím s výše uvedeným nabídkovým řízením.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se v rozsahu, v němž směřuje proti rozhodnutí Evropské komise ze dne 10. listopadu 2009, kterým byla odmítnuta nabídka podaná konsorciem, jehož je žalobkyně součástí, v rámci nabídkového řízení EuropAid/127843/D/SER/KOS, týkajícího se poskytování podpory celním a finančním správám v Kosovu, jako nepřípustná odmítá.
 2)
 Rozhodnutí Komise ze dne 26. listopadu 2009, týkající se přístupu k některým dokumentům souvisejícím s tímto nabídkovým řízením, se v rozsahu, v němž jím je ve zveřejněné verzi hodnotící zprávy odepřen přístup k známkám přiděleným výborem pro hodnocení a uvedeným na stranách 3 až 5 této zprávy, zrušuje.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Návrh žalobkyně na provedení dokazování se zamítá.
 5)
 Sviluppo Globale GEIE ponese vlastní náklady hlavního řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů hlavního řízení vynaložených Komisí. Komise ponese jednu čtvrtinu nákladů hlavního řízení.
 6)
 Sviluppo Globale nahradí veškeré náklady řízení o předběžných opatřeních ve věci T-6/10 R.
 (1) Úř. věst. C 51, 27.2.2010.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/40
 Žaloba podaná dne 28. dubna 2008 – Paroc v. OHIM (INSULATE FOR LIFE)
 (Věc T-157/08)
 (2008/C 171/76)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Paroc Oy/AB (Vantaa, Finsko) (zástupce: J. Palm, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. února 2008 ve věci R 0054/02008-2; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „INSULATE FOR LIFE“ pro výrobky a služby ve třídách 6, 17, 19 a 37 – přihláška č. 593 2827
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí žádosti pro všechny výrobky a služby
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož ochranná známka dosahovala minimální úrovně rozlišovací způsobilosti požadované pro její zápis.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen Sad (Bulharsko) dne 6. ledna 2009 – Peter Dimitrov Kalinčev v. Regionalna Mitničeska Direktsia
 (Věc C-2/09)
 (2009/C 55/31)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Varhoven administrativen Sad
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Peter Dimitrov Kalinčev
 Žalovaný: Regionalna Mitničeska Direktsia – Plovdiv
 Předběžné otázky
 1)
 Dovoluje čl. 3 odst. 3 směrnice Rady 92/12/EHS (1) ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani členským státům stanovit úpravu výběru spotřební daně z ojetých motorových vozidel při jejich vstupu na území příslušného členského státu, jestliže tato daň nemusí být přímo zaplacena při druhém nabytí takovýchto vozidel, která se již nacházejí v tuzemsku, a z nichž byla při prvním vstupu na území tohoto členského státu spotřební daň zaplacena?
 2)
 V jakém smyslu je nutno při přezkumu čl. 90 odst. 1 ES chápat obrat „podobné [domácí] výrobky“:
 a)
 jsou to takové výrobky, které mají svůj původ v tom členském státu, který stanoví určité tuzemské zdanění, nebo
 b)
 takové, které se nezávisle na svém původu již nacházejí na území tohoto členského státu?
 3)
 S přihlédnutím k odpovědím na obě výše uvedené otázky: Má být článek 25 ES a čl. 90 odst. 1 ES chápán jako zákaz rozdílné úpravy výběru spotřební daně z motorových vozidel, kterou Bulharská republika na základě roku výroby a počtu ujetých kilometrů vozidla stanovila v článcích 30 a 40 ZADS?
 (1) Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/32
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2011 Beifa Group v. OHIM — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Psací náčiní)
 (Věc T-608/11)
 2012/C 32/67
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Beifa Group Co. Ltd (dříve Ningbo Beifa Group Co. Ltd) (Zhejiang, Čína) (zástupci: R. Davis, Barrister, a N. Cordell, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG (Heroldsberg, Německo)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. srpna 2011 ve věci R 1838/2010-3; a
 —
 uložit žalovanému, aby nesl vlastní náklady řízení a nahradil náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, jenž je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: (Průmyslový) vzor pro výrobek „psací náčiní“ — zapsaný (průmyslový) vzor Společenství č. 352315-0007
 Majitelka (průmyslového) vzoru Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Zápis německé obrazové ochranné známky zobrazující psací náčiní č. 30045470.8 pro výrobky zařazené do třídy 16; zápis německé obrazové ochranné známky zobrazující psací náčiní č. 936051 pro výrobky zařazené do třídy 16; zápis německé trojrozměrné ochranné známky zobrazující psací náčiní č. 2911311 pro výrobky zařazené do třídy 16; zápis mezinárodní obrazové ochranné známky zobrazující psací náčiní č. 936051 pro výrobky zařazené do třídy 16; zápis mezinárodní obrazové ochranné známky zobrazující psací náčiní č. 418036 pro výrobky zařazené do třídy 16
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 61 odst. 6 nařízení Rady č. 6/2002, jelikož odvolací senát provedl nepřípustný přezkum. Porušení článku 62 nařízení Rady č. 6/2002, jelikož odvolací senát (i) porušil základní zásady tohoto článku, když použil opatření nezbytná k dosažení souladu s rozhodnutím Tribunálu, a (ii) nesprávně uplatnil kritérium jak pro čl. 25 odst. 1 písm. b), tak pro čl. 25 odst. 1 písm. e) nařízení Rady (ES) č. 6/2002. Porušení čl. 25 odst. 1 písm. e) nařízení Rady č. 6/2002, jelikož odvolací senát (i) použil chybné kritérium k určení toho, zda zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představoval požadované „užití“ ochranné známky; (ii) neposoudil, zda ochranné známky byly užity jak ve smyslu čl. 25 odst. 1 písm. e) nařízení Rady č. 6/2002, tak ve smyslu německého vnitrostátního práva; a (iii) nesprávně uplatnil kritérium týkající se práva zabránit užívání ochranné známky. Porušení čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 6/2002, jelikož odvolací senát nesprávně posoudil vlastnosti informovaného uživatele a způsob a metodu posouzení celkového dojmu.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/55
 Žaloba podaná dne 17. února 2014 – Unitec Bio v. Rada
 (Věc T-111/14)
 2014/C 112/71
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Unitec Bio SA (Buenos Aires, Argentina) (zástupcei: J. F. Bellis a R. Luff, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1194/2013 ze dne 19. listopadu 2013 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla uloženého na dovoz bionafty pocházející z Argentiny a Indonésie (Úř. věst. L 315, s. 2) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzením skutkových okolností, když rozhodly, že došlo ke zkreslení cen sójových bobů a sójového oleje, což odůvodňovalo použití čl. 2 odst. 5 druhého pododstavce základního antidumpingového nařízení. (1)
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že čl. 2 odst. 5 druhý pododstavec základního antidumpingového nařízení nelze použít na dovozy ze zemí, které jsou členy WTO, protože by to nebylo v souladu s Antidumpingovou dohodou WTO.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že při hodnocení újmy nebyli zohledněni činitelé, kterými se přerušuje příčinná souvislost mezi údajnou újmou a údajně dumpingovými dovozy, což je v rozporu s čl. 3 odst. 7 základního antidumpingového nařízení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Cataluña (Španělsko) dne 14. dubna 2008 – N. N. Renta, S.A. v. Generalidad de Cataluña
 (Věc C-151/08)
 (2008/C 158/17)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Cataluña
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: N. N. Renta, S.A.
 Žalovaná: Generalidad de Cataluña
 Předběžná otázka
 Je slučitelné s článkem 33 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 zachovávání progresivní nebo poměrné daně z listinných právních aktů, pokud tato daň dopadá na formální zachycení koupě uskutečněné podnikatelem, jehož činnost spočívá v nákupu nemovitostí za účelem jejich pozdější přeměny nebo nájmu, přičemž je dána shoda ohledně zdanitelného plnění, základu daně a osoby povinné k dani s daní z přidané hodnoty, která je vyžadována zároveň ze stejné operace koupě?


text:
 30.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. ledna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Art & Allposters International BV v. Stichting Pictoright
 (Věc C-419/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Autorské právo a práva s ním související - Směrnice 2001/29/ES - Článek 4 - Právo na rozšiřování - Pravidlo vyčerpání - Pojem ‚předmět‘ - Přenos obrazu chráněného díla z papírového plakátu na malířské plátno - Nahrazení nosiče - Dopad na vyčerpání“)
 (2015/C 107/07)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Art & Allposters International BV
 Žalovaná: Stichting Pictoright
 Výrok
 Článek 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že pravidlo vyčerpání práva na rozšiřování se neuplatní v situaci, kdy reprodukce chráněného díla poté, co byla se svolením nositele autorského práva uvedena na trh v Evropské unii, doznala takového nahrazení nosiče, jako je přenos této reprodukce otištěné na papírovém plakátě na plátno, a v této nové formě je znovu uvedena na trh.
 (1) Úř. věst. C 325, 9.11.2013.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 10. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich — Rakousko) — Gottfried Heinrich
 (Věc C-345/06) (1)
 („Článek 254 odst. 2 ES - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 2 odst. 3 - Nařízení (ES) č. 622/2003 - Letecká bezpečnost - Příloha - Seznam předmětů zakázaných na palubách letadel - Nevyhlášení - Závaznost“)
 2009/C 113/02
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Gottfried Heinrich
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich — Výklad čl. 254 odst. 2 Smlouvy o ES, jakož i čl. 2 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331) — Platnost nařízení Komise (ES) č. 622/2003 ze dne 4. dubna 2003, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti (Úř. věst. L 89, s. 9; Zvl. vyd. 07/07, s. 252) — Nezveřejnění přílohy nařízení, kterou se stanoví podrobná opatření pro bezpečnost letectví a zejména seznam zakázaných předmětů, které nemohou být přeneseny na palubu letadel
 Výrok
 Příloha nařízení Komise (ES) č. 622/2003 ze dne 4. dubna 2003, kterým se stanoví prováděcí opatření ke společným základním normám letecké bezpečnosti, ve znění nařízení Komise (ES) č. 68/2004 ze dne 15. ledna 2004, která nebyla vyhlášena v Úředním věstníku Evropské unie, není v rozsahu, ve kterém má ukládat povinnosti jednotlivcům, závazná.
 (1) Úř. věst. C 281, 18.11.2006.


text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/4
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. listopadu 2010 — Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Applus Servicios Tecnológicos SL
 (Věc C-216/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 a články 73, 74 a 79 - Obrazová ochranná známka A+ - Námitky majitele slovní ochranné známky Společenství AirPlus International - Zamítnutí námitek)
 2011/C 89/06
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (zástupce: R. Kunze, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec), Applus Servicios Tecnológicos SL
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) ze dne 3. března 2010, Lufthansa AirPlus Servicekarten v. OHIM a Applus Servicios Tecnológicos (T-321/07), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelem slovní ochranné známky Společenství „AirPlus International“ pro výrobky třídy 9, 35, 36 a 42 proti rozhodnutí R 310/2006-2 druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 7. června 2007, jímž se zamítá odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení, kterým se zamítají námitky účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek proti přihlášce obrazové ochranné známky „A+“ pro výrobky a služby třídy 9, 35, 36, 37, 40, 41 a 42.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. února 2016 – Calberson GE v. Komise
 (Věc T-164/14) (1)
 („Rozhodčí doložka - Program dodávek zemědělských produktů do Ruska - Dodávky hovězího masa - Nesplnění smluvních povinností intervenční agenturou - Rozhodné právo - Promlčení - Opožděné uvolnění některých jistot na provedení dodávky - Částečné zaplacení faktury za přepravu - Nedostatečná platba některých faktur v cizí měně - Úroky z prodlení“)
 (2016/C 111/24)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Calberson GE (Villeneuve-Garenne, Francie) (zástupci: T. Gallois a E. Dereviankine, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a I. Galindo Martín, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: D. Colas a C. Candat, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na základě článku 272 SFEU, kterou se žalobkyně domáhá, aby byla Komisi uložena povinnost k náhradě škody, která žalobkyni vznikla v důsledku pochybení, jichž se údajně dopustila intervenční agentura FranceAgriMer v rámci provádění zakázky týkající se přepravy hovězího masa do Ruska v souladu s nařízením Komise (ES) č. 111/1999 ze dne 18. ledna 1999, kterým se stanoví obecná prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2802/98 o programu dodávek zemědělských produktů do Ruské federace (Úř. věst. L 14, s. 3; Zvl. vyd. 03/24, s. 296) a nařízením Komise (ES) č. 1799/1999 ze dne 16. srpna 1999 o dodávkách hovězího masa do Ruska (Úř. věst. L 217, s. 20).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Calberson GE se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 16. 6. 2014.


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto ze dne 30. června 2004 ve věci Antonio Cannito proti Fondiaria Sai SPA
 (Věc C-296/04)
 (2004/C 251/06)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Ufficio del giudice di pace di Bitonto (Itálie) ze dne 30. června 2004 ve věci Antonio Cannito proti Fondiaria Sai SPA, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 13. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Ufficio del giudice di pace di Bitonto žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že dohody nebo jednání ve vzájemné shodě mezi pojišťovacími společnostmi, které spočívají ve vzájemné výměně informací, které umožňují navýšení pojistného na RC auto pojistku, jež není odůvodněno tržními podmínkami, jsou neplatné od počátku, rovněž s ohledem na skutečnost, že se podniky z různých členských států podílejí na dohodě nebo na jednání ve vzájemné shodě?
 2.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že opravňuje třetí strany, které mají relevantní právní zájem, spoléhat na neplatnost dohody nebo jednání zakázaného ustanovením Společenství a domáhat se náhrady škody za utrpěnou újmu v případě, že existuje příčinná souvislost mezi dohodou nebo jednáním ve vzájemné shodě a újmou?
 3.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že lhůta pro podání žaloby na náhradu škody, která je na ní založená, počíná běžet dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly přijaty, nebo dnem, ve kterém dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě byly ukončeny?
 4.
 Je třeba článek 81 Smlouvy vykládat v tom smyslu, že v případě, že vnitrostátní soud shledá, že náhrada škody, která může být přiznána na základě vnitrostátního práva, je nižší než ekonomická výhoda získaná podnikem – škůdcem, který je stranou zakázané dohody nebo jednání ve vzájemné shodě, je třeba, aby z vlastního podnětu rovněž přiznal náhradu škody plnící represivní funkci poškozené třetí straně, která je nezbytná k tomu, aby byla přiznaná částka náhrady škody vyšší než výhoda získaná škůdcem za účelem zamezení přijímání dohod nebo jednání ve vzájemné shodě zakázaných článkem 81 Smlouvy?


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-227/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Elektronické komunikace - Sítě a služby - Směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) - Článek 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 první pododstavec - Nesprávné provedení)
 (2009/C 6/09)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Shotter a K. Mojzesowicz, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika (zástupci: E. Ośniecka-Tamecka, T. Nowakowski a M. Dowgielewicz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nesprávné provedení čl. 4 odst. 1 a čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 7) – Vnitrostátní telekomunikační předpisy ukládající prostřednictvím obecného právního ustanovení povinnost, aby operátoři veřejných komunikačních sítí sjednali v dobré víře smlouvy o přístupu, a stanovící, že regulační orgán může na žádost jedné ze stran, které nedospěly k dohodě, vydat rozhodnutí, které nahradí smlouvu mezi stranami
 Výrok
 1)
 Polská republika tím, že neprovedla správně čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise Evropských společenství a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 199, 25.8.2007.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/44
 Žaloba podaná dne 23. března 2009 — Zhejiang Xinshiji Foods a Hubei Xinshiji Foods v. Rada
 (Věc T-122/09)
 2009/C 141/95
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd (zástupce: F. Carlin, Barrister, A. MacGregor, Solicitor, N. Niejahr a Q. Azau, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení v rozsahu, ve kterém ukládá anitdumpigová cla na žalobkyněmi vyráběné a vyvážené výrobky;
 —
 uložit Radě Evropské unie, aby nesla vlastní náklady řízení, a uložit jí náhradu nákladů tohoto řízení vynaložených žalobkyněmi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně na základě článku 230 ES domáhají zrušení nařízení Rady (ES) č. 1355/2008 ze dne 18. prosince 2008, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené z dovozu některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů (zejména mandarinek atd.) pocházejících z Čínské lidové republiky (1) (dále jen „konečné nařízení“), v rozsahu, ve kterém se jich týká.
 Žalobkyně tvrdí, že konečné nařízení by mělo být, v rozsahu, ve kterém se jich týká, zrušeno, protože porušuje jejich právo na obhajobu, povinnost uvést odůvodnění a zásadu řádné správy.
 Žalobkyně tvrdí, že bylo zasaženo do jejich práv na obhajobu,
 (i)
 tím, že ve lhůtě stanovené v čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) 384/96 (2) nebyly zveřejněny základní skutečnosti a nebyla poskytnuta dostatečná vysvětlení rozporů v objemu prodejů výrobního odvětví Společenství, v důsledku čeho žalobkyně nemohly vyjádřit své názory nebo dostatečně hájit své zájmy.
 (ii)
 při určování újmy tím, že Komise:
 a)
 nezodpověděla otázky žalobkyň ohledně nesrovnalostí v údajích o objemu prodeje výrobního odvětví Společenství včas tak, aby se žalobkyně mohly vyjádřit ještě před přijetím konečného nařízení Radou;
 b)
 neposkytla žalobkyním požadovaná vysvětlení ohledně odmítnutí zohlednění vlivu cen surovin;
 c)
 nevysvětlila, jakým způsobem provedla výpočet dvouprocentního zvýšení dovozních nákladů a dovozcova rozpětí
 iii)
 tím, že se dopustila zjevně nesprávného posouzení, neboť při zjišťování újmy nezohlednila zásadní nesrovnalosti v údajích o objemu prodeje výrobního odvětví Společenství.
 Žalobkyně tvrdí, že konečné nařízení je rovněž v rozporu s článkem 253 ES, jelikož neuvádí důvody týkající se základní skutečnosti, na které je založeno, totiž dvouprocentním zvýšení dovozních nákladů a dovozcova rozpětí, které má význam pro závěry učiněné v konečném nařízení, které vedly k uložení konečných antidumpingových cel žalobkyním.
 Na posledním místě žalobkyně tvrdí, že Rada porušila zásadu řádné správy, tím, že přijala konečné nařízení tak, jak jej navrhovala Komise, aniž by zohlednila připomínky vznesené žalobkyněmi v průběhu řízení, ve kterých upozorňovaly na různé nedostatky spočívající v tom, že Komise nesprávně vysvětlila skutečnosti, na nichž založila svůj návrh konečných antidumpingových opatření, a v tom, že nedostatečně chránila práva žalobkyň na obhajobu.
 (1) Úř. věst. 2008, L 350, s. 35.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/23
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko) — Naděžda Riežniece v. Latvijas Republikas Zemkopības ministrija, Lauku atbalsta dienests
 (Věc C-7/12) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 76/207/EHS - Rovné zacházení s pracovníky a pracovnicemi - Směrnice 96/34/ES - Rámcová dohoda o rodičovské dovolené - Rušení míst státních zaměstnanců z důvodu vnitrostátních hospodářských potíží - Hodnocení pracovnice, která čerpá rodičovskou dovolenou, v porovnání s pracovníky, kteří zůstali v aktivní službě - Propuštění po skončení rodičovské dovolené - Nepřímá diskriminace)
 2013/C 225/38
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Naděžda Riežniece
 Žalovaní: Latvijas Republikas Zemkopības ministrija, Lauku atbalsta dienests
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad směrnice Rady 76/207/EHS o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (Úř. věst. L 39, s. 40), a směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 145, s. 4) — Propuštění ženy čerpající rodičovskou dovolenou při opětovném nástupu na její bývalé místo — Opatření přijatá za účelem optimalizace počtu státních zaměstnanců z důvodu vnitrostátních hospodářských potíží — Hodnocení práce a zásluh ženy na rodičovské dovolené, které zohledňuje poslední roční hodnocení její práce před rodičovskou dovolenou, v porovnání s hodnocením dalších státních zaměstnanců, kteří pokračovali ve výkonu služby
 Výrok
 Směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES ze dne 23. září 2002, za předpokladu, že rodičovskou dovolenou čerpá značně větší počet žen než mužů, což musí ověřit vnitrostátní soud, a rámcová dohoda o rodičovské dovolené, uzavřená dne 14. prosince 1995, která je přílohou směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996, o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice Rady 97/75/ES ze dne 15. prosince 1997, musí být vykládány v tom smyslu, že brání
 —
 tomu, aby za účelem hodnocení pracovníků v rámci rušení míst státních zaměstnanců z důvodu vnitrostátních hospodářských potíží byl pracovník, který čerpá rodičovskou dovolenou, hodnocen v nepřítomnosti na základě hodnotících zásad a kritérií, které jej staví do nevýhodné situace v porovnání s pracovníky, kteří takovou dovolenou nečerpají; za účelem ověření, že tomu tak není, se vnitrostátní soud musí ujistit zejména o tom, že hodnocení se vztahuje na všechny pracovníky, kteří mohou být zrušením pracovního místa dotčeni, je založeno na kritériích, která jsou zcela totožná s kritérii použitými na pracovníky v aktivní službě, a použití těchto kritérií nevyžaduje fyzickou přítomnost pracovníků na rodičovské dovolené, a,
 —
 tomu, aby pracovnice, která byla po skončení rodičovské dovolené a v návaznosti na toto hodnocení převedena na jiné pracovní místo, byla propuštěna z důvodu zrušení tohoto nového pracovního místa, jestliže jí zaměstnavatel mohl umožnit návrat na stejné pracovní místo nebo jestliže práce, která jí byla přidělena, nebyla rovnocenná nebo podobná a neodpovídala její pracovní smlouvě nebo pracovnímu poměru, zejména proto, že zaměstnavatel byl v okamžiku převedení informován o tom, že nové pracovní místo má být zrušeno, což musí ověřit předkládající soud.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/1
 Seznamy pro sestavení soudních kolegií čtvrtého, pátého a šestého senátu od 12. října 2004
 (2005/C 31/02)
 Soudní dvůr na své schůzi dne 12. října sestavil seznamy, uvedené v čl. 11c odst. 2 druhém pododstavci jednacího řádu, pro účely sestavení senátů, v nichž zasedají tři soudci, následujícím způsobem:
 Čtvrtý senát
 pí Colneric
 p. Cunha Rodrigues
 p. Schiemann
 p. Juhász
 p. Ilešič
 p. Levits
 Pátý senát
 p. Gulmann
 p. Schintgen
 p. Makarczyk
 p. Kūris
 p. Arestis
 p. Klučka
 Šestý senát
 p. La Pergola
 p. Puissochet
 pí Macken
 p. von Bahr
 p. Malenovský
 p. Lõhmus


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/36
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Spojené království) podaná dne 17. prosince 2007 – The Queen na žádost S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated v. Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs
 (Věc C-558/07)
 (2008/C 51/60)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court.
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated.
 Žalovaný: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs.
 Předběžné otázky
 1.
 Vzhledem ke skutečnosti, že požadavky na registraci uvedené v hlavě II nařízení (1) [(ES) č. 1907/2006] se podle čl. 2 odst. 9 tohoto nařízení nevztahují na polymery, znamená odkaz na „monomerní látky“ v čl. 6 odst. 3:
 a)
 reaktivní monomery, tedy monomery, které spolu zreagovaly tak, že jsou neoddělitelné od polymeru, jehož součást tvoří;
 b)
 nereaktivní monomery, tedy monomery, které jsou rezidui polymerizačního procesu a které si po skončení tohoto procesu zachovávají své chemické složení a vlastnosti oddělené od polymeru; nebo
 c)
 jak reaktivní, tak i nereaktivní monomery?
 2.
 Je-li odpověď na první otázku buď a) nebo c), je použití čl. 6 odst. 3 na výrobce nebo dovozce polymerů protiprávní z toho důvodu, že požadavky jsou nesmyslné, diskriminační nebo nepřiměřené?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, s. 1).


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/40
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 2. září 2004
 ve věci T-291/02, González y Díez SA proti Komisi Evropských společenství (1)
 (ESUO - Státní podpory - Žaloba na neplatnost - Žaloba, která se stala bezpředmětnou - Nevydání rozhodnutí ve věci - Rozhodnutí o nákladech řízení)
 (2004/C 300/79)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve věci T-291/02, González y Díez SA, se sídlem ve Villabona-Llanera (Španělsko), původně zastoupená J. Folguerou Crespem, A. Martínezem Sánchezem a J.C. Engrou Morenem, poté J. Folguerou Crespem a A. Martínezem Sánchezem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnkyně: V. Kreuschitz a J.L. Buendía Sierra), jejímž předmětem je žaloba, kterou se žalobkyně domáhá zrušení článků 1, 2 a 5 rozhodnutí Komise č. 2002/827/ESUO ze dne 2. července, kterým bylo rozhodnuto o poskytnutí podpor Španělskem ve prospěch podniku González & Díez v letech 1998, 2000 a 2001 (Úř. věst. L 296, s. 80), Soud (druhý rozšířený senát), ve složení J. Pirrung, předseda senátu, A. W. H. Meij, N. J. Forwood, I. Pelikánová a S. S. Papasavvas, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 2. září 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Není namístě rozhodnout o projednávané žalobě.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/34
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 3. listopadu 2008 – Pelle a Konrad v. Rada a Komise
 (Spojené věci T-8/95 a T-9/95) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Mléko - Doplňková dávka - Referenční množství - Nařízení (ES) č. 2187/93 - Náhrada škody producentům - Mezitímní rozsudek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2009/C 32/64)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Wilhelm Pelle (Kluse-Ahlen, Německo) a Ernst-Reinhard Konrad (Löllbach, Německo) (zástupci: B. Meisterernst, M. Düsing, D. Manstetten, F. Schulze a W. Haneklaus, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: původně A. Brautigam a A.-M. Colaert, poté A.-M. Colaert, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: původně D. Booß a M. Niejahr, poté M. Niejahr a T. van Rijn, zmocněnci, ve spolupráci původně s H.-J. Rabem a G. Berrischem, poté s H.-J. Rabem a M. Núñez-Müller, advokáty)
 Předmět věci
 Návrhy na náhradu škody podle článku 178 Smlouvy o ES (nyní článek 235 ES) a článku 215 druhého pododstavce Smlouvy o ES (nyní článek 288 druhý pododstavec ES), která údajně vznikla žalobcům v důsledku použití nařízení Rady (EHS) č. 857/84 ze dne 31. března 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro dávku uvedenou v článku 5c nařízení (EHS) č. 804/68 v odvětví mléka a mléčných výrobků (Úř. věst. L 90, s. 13), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1371/84 ze dne 16. května 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro doplňkovou dávku uvedenou v článku 5c nařízení č. 804/68 (Úř. věst. L 132, s. 11)
 Výrok
 1)
 Není již třeba o projednávané žalobě rozhodnout.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.1995.


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/2
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 1. prosince 2005
 ve věci C-46/03: Spojené království Velké Británie a Severního Irska proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Strukturální fondy - Zrušení závazku k částkám - Podmínky - Program Manchester/Salford/Trafford 2 („MST 2“)
 (2006/C 36/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-46/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, podaná dne 31. ledna 2003, Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zmocněnci: P. Ormond, R. Caudwell, jakož i K. Manji, ve spolupráci s D. Lloyd-Jonesem, QC, a S. Lee, barrister) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: L. Flynn) podporované: Radou Evropské unie (zmocněnci: M. Balta, jakož i F. Florindo Gijón a J. Cerbery), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, J. Makarczyk, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 1. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Rozhodnutí Komise Evropských společenství, obsažené v dopise ze dne 22. listopadu 2002, směřující ke zrušení závazku k částce 11 632 600 eur na výdaje vynaložené v rámci operačního programu Manchester/Salford/Trafford 2, se zrušuje.
 2.
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3.
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 70, 22.3.2003


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce cour d'appel de Bruxelles — Belgie) — DKV Belgium v. Association belge des consommateurs test-achats ASBL
 (Věc C-577/11) (1)
 (Volný pohyb služeb - Svoboda usazování - Směrnice 73/239/EHS a 92/49/EHS - Přímé pojištění jiné než životní - Svobodné určování sazeb - Smlouvy o zdravotním pojištění pro jiné než podnikatelské účely - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu)
 2013/C 123/07
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Bruxelles
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: DKV Belgium
 Žalovaná: Association belge des consommateurs test-achats ASBL
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour d'appel de Bruxelles — Výklad článků 49 a 56 SFEU, čl. 29 druhého pododstavce a čl. 39 odst. 3 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o „neživotním pojištění“) (Úř. věst. L 228, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 346), jakož i čl. 8 odst. 3 směrnice Rady ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu (Úř. věst. L 228, s. 3; Zvl. vyd. 06/01, s. 14) — Vnitrostátní právní úprava, která u smluv o zdravotním pojištění pro jiné než podnikatelské účely, stanoví, že změny v pojistném, spoluúčasti a pojistném plnění lze k výročnímu datu pojistného provést pouze na základě specifických kritérií — Systém předběžného schvalování sazeb — Omezení svobody usazování a volného pohybu služeb — Naléhavé důvody obecného zájmu
 Výrok
 Článek 29 a čl. 39 odst. 2 a 3 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice „o neživotním pojištění“) a čl. 8 odst. 3 směrnice 73/239/EHS první směrnice Rady ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu ve znění směrnice 92/49 je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, která u smluv o zdravotním pojištění pro jiné než podnikatelské účely stanoví, že změny v pojistném, spoluúčasti a pojistném plnění lze k výročnímu datu pojistného provést pouze:
 —
 na základě indexu spotřebitelských cen nebo
 —
 na základě tzv. „zdravotního“ indexu, zaznamená-li tento index vývoj, který překračuje vývoj indexu spotřebitelských cen a pouze v rozsahu této variace, nebo
 —
 na základě souhlasu správního orgánu pověřeného dohledem nad pojišťovnami, kterému byla žádost dotčené pojišťovny předložena, zjistí-li tento orgán, že uplatnění pojistné sazby tohoto podniku vede či může vést ke ztrátám navzdory úpravám sazeb vypočteným na základě těchto dvou indexů.
 Článek 49 SFEU a článek 56 SFEU je třeba vykládat v tom smyslu, že takové právní úpravě nebrání, neexistuje-li méně omezující opatření umožňující dosáhnout cíle spočívajícího v ochraně spotřebitele před značným a neočekávaným zvýšením pojistného za stejných podmínek, přičemž tuto skutečnost přísluší ověřit předkládajícím soudu.
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 2.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. ledna 2013 — Budějovický Budvar v. OHIM — Anheuser Busch (BUD)
 (Spojené věci T-225/06 RENV, T-255/06 RENV, T-257/06 RENV a T-309/06 RENV) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUD a přihláška obrazové ochranné známky Společenství BUD - Označení „bud“ - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009))
 2013/C 63/33
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika) (zástupci: F. Fajgenbaum, C. Petsch, S. Sculy-Logotheti a T. Lachacinski, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Anheuser-Busch LLC (Saint Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupci: V. von Bomhard, B. Goebel, a A. Renck, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. června (věc R 234/2005-2); ze dne 28. června (věci R 241/2005-2 a R 802/2004-2), a ze dne 1. září 2006 (věc R 305/2005-2) týkajícím se námitkových řízení mezi společností Budějovický Budvar, národní podnik a společností Anheuser-Busch, Inc.
 Výrok
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Účastníci řízení ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.10.2006.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/24
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2005 – ADOMEX International B.V. v. Komise
 (Věc T-315/05)
 (2005/C 281/45)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ADOMEX International B.V. (zástupci: G. Van der Wal, advokát a T. Boesmans, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušení rozhodnutí Komise K(2005) 592 konečné ze dne 16. března 2005 ve věci N 372/2003;
 —
 uložení náhrady nákladů řízení Komisi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně je dovozcem a velkoobchodním podnikem s květinářskými produkty a do Nizozemska dováží především různé druhy řezané zeleně, hlavně ze třetích zemí k dalšímu zpracování.
 Zpochybňuje rozhodnutí Komise nevznést žádné námitky proti změně režimu podpor pro květinářství, která byla schválena v rámci věci N 766/95 a NN 84/00. Tato podpora se týká nařízení zavádějící odvětvový poplatek pro květinářské produkty (Vakheffing Bloemkwerkerijproducten), který je vybírán obchodním svazem pro zahrádkářství (Productschap Tuinbouw), který je součástí nizozemského veřejnoprávního hospodářského svazu.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že Komise v rozporu s právem nezkoumala, zda je režim podpor slučitelný se společným trhem a neporušuje články 23 a 25 ES. Proto došlo také k porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 253 ES.
 Napadené rozhodnutí porušuje články 23 a 25 ES. U režimu podpor schválených Komisí se nejedná o vnitrostátní zdanění ve smyslu článku 90 ES, nýbrž o poplatek s účinkem rovnocenným clu ve smyslu článků 23 a 25 ES. Tento závěr vyplývá z toho, že poplatek nezatěžuje vnitrostátní a dovezený produkt stejnou mírou, na stejném obchodním stupni a na základě stejné skutkové podstaty poplatku a z toho, že se zřetelem na zatížené dovážené produkty neexistuje žádný stejný nebo konkurující vnitrostátní produkt, takže nemůže být řeč o vnitrostátním zdanění.
 Rozhodnutí Komise je kromě toho nesrozumitelné nebo přinejmenším nedostatečně odůvodněné, a porušuje proto článek 253 ES. Komise v rozhodnutí odkazuje na dřívější rozhodnutí, která žádné odůvodnění neobsahovala, nebo ve kterých povoluje zcela jiné poplatky než ty, kterých se týká sporné rozhodnutí. Kromě toho se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když v rozhodnutí zejména konstatovala, že dotčená daň není vybírána z dovážených produktů.
 Žalobkyně konečně uplatňuje, že jí jako zúčastněné straně nebylo umožněno podat své připomínky nebo vykonat svá procesní práva podle čl. 88 odst. 2 ES.


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. února 2012 Stefanem Städterem proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2011 ve věci T-532/11, Stefan Städter v. Evropská centrální banka
 (Věc C-102/12 P)
 2012/C 399/13
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Stefan Städter (zástupce: M.C. Kerber, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská centrální banka
 Soudní dvůr Evropské unie (šestý senát) zamítl kasační opravný prostředek usnesením ze dne 15. listopadu 2012 a rozhodl, že účastník řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/40
 Žaloba podaná dne 4. května 2005 proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu Usinor
 (Věc T-189/05)
 (2005/C 182/76)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. května 2005 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu podaná společností Usinor se sídlem v Paříži, zastoupenou P. de Candé, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 zrušil rozhodnutí vydané prvním odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu dne 10. února 2005;
 2.
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 CORUS UK Limited
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „GALVALLOY“ – přihláška č. 796 557 pro výrobky zařazené do třídy 6 (ocelový plech, ocelové listy atd.)
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Vnitrostátní slovní ochranná známka „GALVALLIA“ pro výrobky zařazené do třídy 6 (ocelový plech, ocelové listy atd.)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody:
 Chybné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 11, 14.1.1994, s. 1–36.


text:
 16.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 224/17
 Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. června 2006 – Plus Warenhandelsgesellschaft mbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
 (Věc C-324/05) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Nebezpečí záměny - Přihláška smíšené slovní a obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „Turkish power“ - Námitky majitelky slovní ochranné známky POWER - Zamítnutí námitek - Zjevně nepřípustný nebo zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
 (2006/C 224/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Navrhovatelka: Plus Warenhandelsgesellschaft mbH (zástupce: B. Piepenbrink, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec]
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 22. června 2005, Plus Warenhandelsgesellschaft mbH v. OHIM (T-34/04), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM, kterým bylo zamítnuto odvolání žalobkyně, majitelky ochranné známky „POWER“, proti rozhodnutí námitkového oddělení, kterým byly zamítnuty námitky podané proti přihlášce k zápisu obrazové ochranné známky „TURKISH POWER“ – Nebezpečí záměny ochranných známek
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Plus Warenhandelsgesellschaft mbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 296, 26.11.2005.


text:
 22.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/33
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 11. listopadu 2014 – Carlo de Nicola v. EIB
 (Věc F-52/11) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Psychické obtěžování - Vyšetřovací řízení - Zpráva vyšetřovací komise - Nesprávná definice psychického obtěžování - Rozhodnutí prezidenta EIB nevyhovět stížnosti - Zrušení - Žaloba na náhradu škody“)
 (2014/C 462/47)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlo de Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Žalovaná: EIB (zástupci: T. Gilliams a F. Martin, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení dopisu, kterým prezident EIB prohlásil, že na základě rozhodnutí vyšetřovací komise o zamítnutí stížnosti žalobce týkající se psychického obtěžování, není potřebný žádný zásah, jakož i jiných rozhodnutí týkajících se šetření o psychickém obtěžování. Zadruhé návrh na určení, že žalobce byl obětí psychického obtěžování.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 1. září 2010, kterým prezident Evropské investiční banky zamítl stížnost C. de Nicoly týkající se psychického obtěžování, se zrušuje.
 2)
 Evropská investiční banka zaplatí C. de Nicolovi částku 3 000 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská investiční banka ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené C. de Nicolou.
 (1) Úř. věst. C 186, 25.6.2011, s. 37.


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Essen (Německo) dne 12. ledna 2015 – trestní řízení proti Kanapathippilai Kanageswaran
 (Věc C-7/15)
 (2015/C 127/13)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Essen
 Účastník původního trestního řízení
 Kanapathippilai Kanageswaran
 Předběžná otázka
 Je zařazení organizace Tygři osvobození tamilského Ílamu na seznam podle čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (1), v období od 9. září 2007 do 24. května 2009 včetně, a to zejména na základě rozhodnutí Rady 2006/379/ES ze dne 29. května 2006 (2), 2007/445/ES ze dne 28. června 2007 (3), 2007/868/ES ze dne 20. prosince 2007 (4), ve znění usnesení o opravě ze stejného dne, 2008/583/ES ze dne 15. července 2008 (5) a 2009/62/ES ze dne 26. ledna 2009 (6), neplatné?
 (1) Úř. věst. L 344, s. 7.
 (2) Úř. věst. L 144, s. 21.
 (3) Úř. věst. L 169, s. 58.
 (4) Úř. věst. L 340, s. 100.
 (5) Úř. věst. L 188, s. 21.
 (6) Úř. věst. L 23, s. 25.