text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-437/04) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Protokol o výsadách a imunitách Evropských společenství - Nemovitosti najaté Společenstvími - Region Bruxelles-Capitale - Daň zatěžující vlastníky)
 (2007/C 96/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: J.-F. Pasquier, zmocněnec)
 Žalované: Belgické království (zástupce: E. Dominkovits, zmocněnec)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Rada Evropské unie (zástupci: G. Maganza a A.-M. Colaert, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článku 3 Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství ze dne 8. dubna 1965, který osvobozuje Společenství, jejich pohledávky, příjmy a ostatní majetek od veškerých přímých daní – Vnitrostátní ustanovení zavádějící daň zatěžující vlastníky nemovitostí určených k podnikatelským účelům, nacházejících se v regionu Bruxelles Capitale a přesahujících určitou plochu – Zatížení, které ve skutečnosti postihuje Společenství jako nájemce buď z důvodu ustanovení obsažených v nájemních smlouvách nebo z důvodu přenesení daně do výše nájemného
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 300, 4.12.2004.


text:
 17.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 229/22
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 11. července 2005
 ve věci T-40/04: Emma Bonino a další proti Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie (1)
 (Nařízení o statutu a financování politických stran na evropské úrovni - Žaloba na neplatnost - Námitka nepřípustnosti - Napadnutelný akt - Aktivní legitimace - Nepřípustnost)
 (2005/C 229/47)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-40/04, Emma Bonino, s bydlištěm v Římě (Itálie), Marco Cappato, s bydlištěm ve Vedano al Lambro (Itálie), Gianfranco Dell'Alba, s bydlištěm v Livournu (Itálie), Benedetto Della Vedova, s bydlištěm v Tiranu (Itálie), Olivier Depuis, s bydlištěm v Římě, Marco Pannella, s bydlištěm v Římě, Maurizio Turco, s bydlištěm v Pulsanu (Itálie), Liste Emma Bonino, s bydlištěm v Římě, zastoupení G. Vandersandenem a L. Levim, advokáty, proti Evropskému parlamentu (zmocněnci: H. Krück, N. Lorenz a D. Moore, s adresou pro účely doručování v Lucemburku) a Radě Evropské unie (zmocněnci: M. Sims a I. Díez Parra), jejímž předmětem je návrh na zrušení nařízení (ES) č. 2004/2003 Evropského Parlamentu a Rady ze dne 4. listopadu 2003 o statutu a financování politických stran na evropské úrovni (Úř. věst. L 297, s. 1), Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, N. J. Forwood a S. Papasavvas, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 11. července 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobcům se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/5
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Constanța — Rumunsko) — Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Constanța/výkon evropských zatýkacích rozkazů vydaných proti Ciprianu Vasilu Raduovi
 (Věc C-396/11) (1)
 (Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV - Evropský zatýkací rozkaz a postupy předávání mezi členskými státy - Evropský zatýkací rozkaz vydaný za účelem trestního stíhání - Důvody odmítnutí výkonu)
 2013/C 86/07
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Constanța
 Účastník původního řízení
 Ciprian Vasile Radu
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Constanța — Výklad rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, s. 1), jakož i článku 6 SEU a Listiny základních práv Evropské unie, zejména článků 6, 48 a 52 — Evropský zatýkací rozkaz vydaný pro účely stíhání — Možnost členského státu vykonávajícího zatýkací rozkaz odmítnout žádost o předání hledané osoby z důvodu nedodržení Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a Listiny základních práv Evropské unie, jakož i z důvodu úplného nebo částečného neprovedení rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV členským státem vydávajícím zatýkací rozkaz
 Výrok
 Rámcové rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, musí být vykládáno v tom smyslu, že vykonávající justiční orgány nemohou odmítnout výkon evropského zatýkacího rozkazu vydaného za účelem trestního stíhání z důvodu, že vyžádaná osoba nebyla ve vystavujícím členském státě před vydáním tohoto rozkazu vyslechnuta.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/7
 Žaloba podaná dne 9. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-307/08)
 (2008/C 272/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J.-P. Keppenne a R. Lyal, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že nezamezuje dvojímu zdanění dividend vyplácených fyzickým osobám společnostmi, které mají sídlo v jiném členském státě nebo ve státě EHP/ESVO, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 65 ES, jakož i z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou Komise namítá, že belgická daňová právní úprava vytváří neodůvodněné omezení volného pohybu kapitálu v rozsahu, v němž zdaňuje dividendy vyplácené fyzickým osobám společnostmi se sídlem v jiném členském státě nebo ve státě, který je součástí Evropského hospodářského prostoru, („zahraniční“ dividendy) týmž způsobem jako dividendy rozdělované společnostmi se sídlem v Belgii („domácí“ dividendy), aniž by zohledňovala daně vybrané srážkou ve státě zdroje těchto dividend. Taková právní úprava postihuje přeshraniční operace s kapitálem v rozsahu, v němž odrazuje jednotlivé poplatníky od toho, aby investovali do akcií zahraničních společností, a současně v rozsahu, v němž pro společnosti se sídlem v jiných členských státech představuje překážku nabývání kapitálu v Belgii.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/26
 Žaloba podaná dne 22. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Estonská republika
 (Věc C-397/06)
 (2006/C 281/42)
 Jednací jazyk: estonština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Enegren a H. Kundla)
 Žalovaná: Estonská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Estonská republika tím, že nesdělila všechna právní a správní ustanovení nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES (1) ze dne 11. března 2002 (kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 23. března 2005.
 (1) Úř. věst. L 80, s. 29 (Zvl. vyd. 05/04, s. 219).


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/34
 Žaloba podaná dne 23. března 2017 – Unipreus v. EUIPO – Wallapop (wallapop)
 (Věc T-186/17)
 (2017/C 161/49)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Unipreus, SL (Lleida, Španělsko) (zástupce: C. Rivadulla Oliva, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Wallapop, SL (Barcelona, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „wallapop“ – Přihláška č. 13 268 941
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. ledna 2017 ve věci R 2350/2015-5 a R 2530/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vydal rozsudek, kterým se mění napadené rozhodnutí tak, že se zamítá zápis ochranné známky Evropské unie „wallapop“ (č. 13 268 941) pro následující služby třídy 35: „On-line prodejní služby, a sice průzkum on-line trhů pro prodávající a kupující výrobků a služeb; On-line obchodní služby, kdy prodávající uvedou výrobky nebo služby, které mají být prodány, jejichž koupě nebo nabídka se uskutečňuje prostřednictvím internetu s cílem usnadnit prodej výrobků a služeb třetími osobami ve světové informační síti; Poskytování hodnotících reakcí a třídění týkajících se výrobků a služeb prodávajících, hodnoty a cen výrobků a služeb prodávajících, chování kupujících a prodávajících, dodání a související globální obchodní zkušenosti; Poskytování reklamního průvodce, který lze konzultovat on-line a který nabízí výrobky a služby dodavatelů a poskytovatelů on-line; Poskytování databáze týkající se hodnocení, kterou kupující a prodávající mohou konzultovat on-line; Služby související s marketingovými studiemi; Služby vyhledávání, vypracovávání zpráv, poskytování rad a konzultací v oblasti tržního jednání; Služby poskytování obchodních informací souvisejících s výrobky nebo službami, hodnocením, tříděním tohoto druhu výrobků a služeb, jakož i s kupujícími a prodávajícími tohoto druhu výrobku nebo služeb; Služby vyhledávání, shromažďování, uspořádání, zpracovávání a poskytování obchodních informací třetím osobám“;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení článku 8 nařízení č. 207/2009. V tomto ohledu je zejména tvrzeno, že odvolací senát ve svém rozhodnutí nesprávně vyložil tento článek, pokud jde o kolidující služby v ochranných známkách WALA a LALLAPOP, ve světle výkladových kritérií vyplývajících z rozsudku ze dne 29. září 1998, Canon (C-39/97, EU:C:1998:442).


text:
 5.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 2/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 16. prosince 2015
 ve věci E-18/15
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (nesplnění povinností členským státem EHP/ESVO – neprovedení – směrnice 2010/65/EU o ohlašovacích formalitách lodí)
 (2017/C 2/05)
 ŽALOBA na prohlášení, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 14 aktu uvedeného v bodě 56l kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/65/EU ze dne 20. října 2010 o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států nebo odplouvajících z nich a o zrušení směrnice 2002/6/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem č. 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP tím, že nepřijal opatření nezbytná k provedení aktu ve stanovené lhůtě, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 16. prosince 2015 rozsudek, jehož výroková část zní:
 Soudní dvůr:
 1.
 prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 14 aktu uvedeného v bodě 56l kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/65/EU ze dne 20. října 2010 o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států nebo odplouvajících z nich a o zrušení směrnice 2002/6/ES), začleněného do Dohody o EHP protokolem č. 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP tím, že nepřijal opatření nezbytná k provedení aktu ve stanovené lhůtě;
 2.
 ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/3
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. listopadu 2010 Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 9. září 2010 ve věci T-387/08, Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE v. Evropská komise
 (Věc C-561/10 P)
 2011/C 72/05
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (zástupci: N. Korogiannakis, M. Dermitzakis, Attorneys at Law)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozhodnutí Tribunálu;
 —
 zrušit rozhodnutí OPOCE (Úřad pro úřední tisky Evropské unie), kterým byla odmítnuta nabídka účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek a kterým byla vybrána nabídka jiného uchazeče;
 —
 vrátit věc zpět Tribunálu k přezkoumání zbývajících otázek ve vztahu k oběma položkám, včetně návrhu na náhradu škody, který dosud nebyl Tribunálem přezkoumán;
 —
 uložit OPOCE náhradu nákladů řízení vynaložených účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek, včetně nákladů vynaložených v souvislosti s řízením v prvním stupni, i kdyby byl projednávaný kasační opravný prostředek zamítnut, jakož i nákladů vynaložených v řízení o projednávaném kasačním opravném prostředku, bude-li mu vyhověno.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení a nesprávně vyložil čl. 100 odst. 2 finančního nařízení (1) a článek 149 prováděcích pravidel tím, že přijal, že vzhledem k tomu, že nabídka účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek nedosáhla hranice 70 %, Komise právem účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek nesdělila přednosti vítězného uchazeče. Dále účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že rozsudek není dostatečně odůvodněn, jelikož Tribunál pečlivě a jednotlivě nepřezkoumal důvod týkající se porušení zásad transparentnosti a rovného zacházení.
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek dále tvrdí, že Tribunál porušil povinnost odůvodnění, jelikož přesto, že uznal, že ve vztahu k mnohým dílčím kritériím byly reakce v napadeném rozhodnutí vágní a genericky obecné, že tyto reakce nevysvětlují hodnocení, které bylo uděleno nabídce účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek a že je napadené rozhodnutí stiženo vadou spočívající v nedostatečném odůvodnění ve vztahu ke konkrétním dílčím kritériím, dospěl k závěru, že „odůvodnění ve vztahu k mnohým dalším kritériím výběru a dílčím kritériím je dostatečné“. Dále Tribunál nesprávně vyložil povinnost odůvodnění, jelikož měl za to, že některé reakce hodnotícího výboru splnily povinnost odůvodnění, a jelikož pečlivě nepřezkoumal a nepodal dostatečné odůvodnění k jednotlivým argumentům účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek týkajícím se porušení zásad transparentnosti a rovného zacházení.
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/51
 Žaloba podaná dne 13. září 2010 — ara v. OHIM — Allrounder (ztvárnění sportovní obuvi s písmenem A na straně)
 (Věc T-397/10)
 ()
 2010/C 301/82
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ara AG (Langenfeld, Německo) (zástupce: M. Gail, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Allrounder SARL (Sarrebourg, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. června 2010 ve věci R 1543/2009-1;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Allrounder SARL
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka, která ztvárňuje sportovní obuv s písmenem „A“ na straně, pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 18 a 25.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranná známka „A“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 18 a 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání pro nepřípustnost.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 81 nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť odvolací senát vycházel neprávem z toho, že na základě organizace administrativy uváděné zástupci odvolatelky nelze doložit, že odvolatelka vynaložila veškerou náležitou péči, a tudíž zamítl žádost o navrácení do původního stavu ve vztahu k lhůtě k předložení odůvodnění odvolání.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Bíróság (Maďarsko) dne 3. března 2010 — Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. „f.a.“ v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
 (Věc C-115/10)
 2010/C 134/34
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. „f.a.“
 Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
 Předběžné otázky
 1)
 Mohou se požadavky na podpory Společenství v oblasti společné zemědělské politiky (EZOZF) lišit od požadavků na vnitrostátní doplňující podpory, tj. lze stanovit pro vnitrostátní doplňující podpory jiné a přísnější požadavky, než jsou požadavky stanovené pro podpory financované prostřednictvím EZOZF ?
 2)
 Lze osobní působnost ve vztahu k příjemcům podpor stanovenou v čl. 1 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 (1) a v čl. 10 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 (2) vykládat v tom smyslu, že existují pouze dva požadavky pro podpory: na podporu má právo a) skupina zemědělských producentů (jednotlivec), b) jejichž (jehož) zemědělský podnik se nachází na území Společenství?
 3)
 Lze výše uvedená nařízení vykládat v tom smyslu, že na podporu nemá právo zemědělský producent, jehož zemědělský podnik se sice nachází na území Společenství, avšak hodlá v budoucnosti ukončit svou činnost (po využití podpory)?
 4)
 Jak je třeba vykládat podle obou výše uvedených nařízení právní režim vyplývající z vnitrostátních právních předpisů členských států?
 5)
 Zahrnuje právní režim podle vnitrostátních právních předpisů jednotlivých členských států také právní režim, který odpovídá případnému způsobu ukončení činnosti ze strany zemědělského producenta (skupiny)? Maďarské právo upravuje různé právní režimy pro případné ukončení činnosti (řízení o pozastavení plateb, úpadkové a likvidační řízení).
 6)
 Lze upravit odlišně a naprosto nezávisle požadavky pro žádost o jednotnou platbu (Společenství) na plochu a požadavky pro žádost o doplňující vnitrostátní podporu? Jaká souvislost existuje (může existovat) mezi zásadami, systematikou a cíli obou druhů podpor?
 7)
 Lze vyloučit z doplňující vnitrostátní podpory skupinu (osobu), která jinak splňuje požadavky na jednotnou platbu Společenství na plochu?
 8)
 Vztahuje se nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 na základě svého článku 1 také na doplňující vnitrostátní podpory vzhledem k tomu, že to, co EZOZF financuje pouze částečně, je následně financováno prostřednictvím doplňující vnitrostátní podpory?
 9)
 Má zemědělský producent, jehož právně i fakticky fungující zemědělský podnik se nachází se na území Společenství, právo na doplňující vnitrostátní podporu?
 10)
 Pokud vnitrostátní právo obsahuje zvláštní úpravu pro řízení o ukončení činnosti obchodních společností, je tato úprava relevantní z hlediska podpor Společenství (a doplňujících vnitrostátních podpor, které jsou s nimi spojeny)?
 11)
 Lze právní předpisy Společenství a vnitrostátní právní předpisy, které se týkají společné zemědělské politiky, vykládat v tom smyslu, že musí tvořit komplexní právní systém, který lze vykládat jednotně a který funguje na základě totožných zásad a požadavků?
 12)
 Lze působnost čl. 1 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 a čl. 10 písm. a) nařízení Rady (CE) č. 1259/1999 vykládat v tom smyslu, že pokud jde o podpory, je naprosto nerozhodující jak úmysl zemědělského producenta ukončit v budoucnosti svou činnost, tak právní režim, jež tomuto úmyslu odpovídá?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 3508/92 ze dne 27. listopadu 1992 o zavedení integrovaného administrativního a kontrolního systému pro některé režimy podpor Společenství (Úř. věst. L 355, s. 1)
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1259/1999 ze dne 17. května 1999, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, s. 113)


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/35
 Žaloba podaná dne 6. června 2007 – Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM (222)
 (Věc T-200/07)
 (2007/C 183/68)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Agencja Wydawnicza „Technopol“ Sp. z o.o. (zástupce: D. Rzążewska, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. března 2007 ve věci R 1276/2006-4 v plném rozsahu;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní označení „222“ pro výrobky zařazené do třídy 16
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1) o ochranné známce Společenství, neboť označení „222“ nemá ve vztahu k požadovaným výrobkům ani popisnou povahu, ani nepostrádá rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Lietuvos Aukščiausiasis Teismas – Litva) – Air Baltic Corporation AS v. Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba
 (Věc C-429/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Montrealská úmluva - Články 19, 22 a 29 - Odpovědnost leteckého dopravce v případě zpoždění v mezinárodní přepravě cestujících - Přepravní smlouva uzavřená zaměstnavatelem cestujících - Škoda způsobená zpožděním - Škoda vzniklá zaměstnavateli“)
 (2016/C 145/09)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Air Baltic Corporation AS
 Žalovaná: Lietuvos Respublikos specialiųjų tyrimų tarnyba
 Výrok
 Úmluva o sjednocení některých pravidel pro mezinárodní leteckou dopravu, uzavřená v Montrealu dne 28. května 1999 a schválená jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2001/539/ES ze dne 5. dubna 2001, a zejména její články 19, 22 a 29, musí být vykládána v tom smyslu, že letecký dopravce, který uzavřel se zaměstnavatelem osob přepravovaných jako cestující takovou smlouvu o mezinárodní přepravě, o jakou se jedná v původním řízení, je vůči tomuto zaměstnavateli odpovědný za škodu způsobenou zpožděním letů, kterými cestovali jeho zaměstnanci na základě této smlouvy, spočívající v dodatečných nákladech vynaložených uvedeným zaměstnavatelem.
 (1) Úř. věst. C 421, 24.11.2014.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2009 Constantinem Hârsulescu proti usnesení Soudu prvního stupně (šestého senátu) vydanému dne 22. července 2009 ve věci T-234/09, Hârsulescu v. Rumunsko
 (Věc C-374/09 P)
 (2010/C 161/20)
 Jednací jazyk: rumunština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Constantin Hârsulescu (zástupce: C. Stanciu)
 Další účastník řízení: Rumunsko
 Usnesením ze dne 4. března 2010 Soudní dvůr (pátý senát) zamítl kasační opravný prostředek.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/24
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. září 2011 — Longevity Health Products, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Biofarma SA
 (Věc C-316/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Řízení před odvolacím senátem OHIM - Nesplnění povinnosti uhradit poplatek za podání odvolání ve stanovené lhůtě - Rozhodnutí odvolacího senátu prohlašující odvolání za nepodané)
 (2012/C 25/42)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Longevity Health Products, Inc. (zástupce: J. Korab, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Biofarma SA
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) ze dne 15. dubna 2011, Longevity Health Products v. OHIM — Biofarma (T-96/11), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou přihlašovatelem slovní ochranné známky „VITACHRON female“ pro výrobky a služby zařazené mimo jiné do třídy 5 proti rozhodnutí R 1357/2001-4 čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 10. ledna 2011, kterým se odvolání podané proti rozhodnutí námitkového oddělení, kterým byla zamítnuta přihláška uvedené ochranné známky v rámci námitek podaných majitelem národních ochranných známek „VITATHION“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 5, považuje za nepodané, jelikož poplatek za podání odvolání nebyl uhrazen ve stanovené lhůtě.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnost Longevity Health Products, Inc. ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. července 2010 — Freistaat Sachsen a Land Sachsen — Anhalt v. Komise
 (Věc T-396/08) (1)
 (Státní podpory - Podpory na vzdělávání - Rozhodnutí prohlašující podporu za zčásti slučitelnou a zčásti neslučitelnou se společným trhem - Nezbytnost podpory - Pozitivní externality - Povinnost uvést odůvodnění)
 2010/C 234/58
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Freistaat Sachsen (Německo) a Land Sachsen-Anhalt (Německo) (zástupci: T. Müller-Ibold a T. Graf, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Franca, K. Gross a B. Martenczuk, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2008/878/ES ze dne 2. července 2008, státní podpoře, kterou Německo zamýšlí poskytnout společnosti DHL (Úř. věst. L 312, s. 31).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Freistaat Sachsen a Land Sachsen-Anhalt ponesou vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/44
 Žaloba podaná dne 17. května 2017 – Sata v. EUIPO – Zhejiang Rongpeng Air Tools (3000)
 (Věc T-300/17)
 (2017/C 231/55)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sata GmbH & Co. KG (Kornwestheim, Německo) (zástupkyně: M.-C. Simon, Rechtsanwältin)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Zhejiang Rongpeng Air Tools Co. Ltd (Pengjie Town, Čína)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Označení „3000“ – Ochranná známka Evropské unie č. 12 511 119
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. března 2017, ve věci R 653/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;
 —
 uložil další účastnici řízení náhradu nákladů řízení v případě jejího vstupu do řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení zásady rovného zacházení a zásady řádné správy.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/34
 Žaloba podaná dne 1. června 2011 — Kieffer Omnitec v. Komise
 (Věc T-288/11)
 2011/C 252/79
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: A+P Kieffer Omnitec Sàrl (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: A. Delvaux a V. Bertrand, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že žaloba na neplatnost je přípustná;
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise, o kterém byla žalobkyně informována dopisem ze dne 1. dubna 2011 doručeným dne 5. dubna, jímž Evropská komise odmítla její nabídku a zadala zakázku jinému uchazeči;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba zní na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 1. dubna 2011, jímž odmítá nabídku předloženou žalobkyní v rámci nabídkového řízení určeného k uzavření smlouvy o údržbě zařízení HVAC (topení, ventilace, klimatizace), automatických přístrojů protipožární ochrany a hydrosanitárních zařízení v budově Joseph Bech v Lucemburku a zadává zakázku jinému uchazeči (JO 2010/S 241-367523).
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 89, odstavců 1 a 2, a článku 92 finančního nařízení, článku 135 odst.1 a 5 prováděcího nařízení a článku 49 směrnice 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, jakož i z porušení zásady transparentnosti, rovnosti a proporcionality tím, že Evropská komise požaduje, aby uchazeč poskytl „certifikát ISO platný pro celý rozsah činností údržby vydaný potvrzujícím orgánem“. Žalobkyně vytýká Evropské komisi, že neformulovala kritéria pro výběr jasně a přesně, jelikož v zadávací dokumentaci neuvedla požadované číslo certifikátu ISO, dále že požadovala od uchazečů certifikát ISO „pro celý rozsah činností údržby“, a nikoli pouze pro dotčenou zakázku a nakonec že neumožnila uchazečům prokázat, že nabízejí úroveň kvality srovnatelnou s certifikátem ISO.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti odůvodnění podle článku 296 SFEU, článku 100 odst. 2 finančního nařízení, dále z porušení zadávací dokumentace a jejích příloh a ze zjevně nesprávného posouzení, jelikož Evropská komise odmítla nabídku společnosti A+P KIEFFER OMNITEC z důvodu, že žalobkyně nesplňuje kritérium č. 16, neboť nepředložila průkazné a relevantní dokumenty osvědčující potřebnou kvalifikaci. Žalobkyně jednak tvrdí, že kritérium č. 16 se týká „prohlášení o průměrném ročním počtu zaměstnanců s požadovanou kvalifikací za poslední tři roky u všech členů případného seskupení“ a že strana 27/37 přílohy II zadávací dokumentace odkazuje pouze na jazykové znalosti uchazečů, a dále tvrdí, že žalobkyně v předložených dokumentech jasně prokázala, že jeden z kandidátů má kvalifikaci požadovanou na straně 28/38 přílohy II zadávací dokumentace. Co se týče druhého kandidáta, zadávací dokumentace podle žalobkyně nevyžadovala, aby požadovanou kvalifikaci splňoval vedoucí pracovník.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/36
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. ledna 2017 Liamem Jenkinsonem proti usnesení Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 9. listopadu 2016 ve věci T-602/15, Liam Jenkinson v. Evropská služba pro vnější činnost, Rada Evropské unie, Evropská komise a Eulex Kosovo
 (Věc C-43/17 P)
 (2017/C 104/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Liam Jenkinson (zástupci: N. de Montigny a J.-N. Louis, avocats)
 Další účastníci řízení: Evropská služba pro vnější činnost, Rada Evropské unie, Evropská komise a Eulex Kosovo
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil usnesení Tribunálu ze dne 9. listopadu 2016 ve věci T-602/15 v rozsahu, v němž zamítá žalobu podanou navrhovatelem a ukládá mu náhradu nákladů řízení,
 —
 rozhodl o žalobě,
 —
 uložil dalším účastníkům řízení náhradu nákladů obou řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel zpochybňuje, že se Tribunál prohlásil za příslušný pouze ohledně sporu založeného na poslední smlouvě na dobu určitou podepsanou navrhovatelem.
 Zpochybňuje rovněž to, že i za předpokladu, že by bylo odůvodnění Tribunálu v tomto ohledu správné, quod non, Tribunál nerozhodl o několika jeho návrzích založených na skončení sporného smluvního vztahu, a tedy na poslední smlouvě na dobu určitou. Protiprávnost napadeného usnesení totiž plyne ze stručnosti odůvodnění, které je natolik stručné, že neumožňuje pochopit, jak Tribunál mohl, aniž by provedl věcnou analýzu spisu, dospět k závěru o své nepříslušnosti, s výjimkou sporu založeného na poslední smlouvě na dobu určitou, pouze na základě existence rozhodčí doložky, třebaže platnost a legalita takové doložky byly navrhovatelem zpochybňovány.
 Navrhovatel zpochybňuje rovněž nezohlednění všech svých argumentů týkajících se existence pochybení orgánů, pokud jde o absenci právního rámce nabízejícího navrhovateli a všem zaměstnancům právních misí zřízených Unií záruky, že budou respektována jejich nejzákladnější sociální práva, mj. záruka práva na účinný přístup k soudu a práva na spravedlivý proces.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel v důsledku toho uplatňuje, že Tribunál porušil:
 —
 evropské právo použitelné na určení práva rozhodného pro spory ze smluvních vztahů,
 —
 ustanovení belgického pracovního práva,
 —
 minimální požadavky na práci na dobu určitou použitelné na unijní úrovni,
 —
 práva zaručená Listinou základních práv,
 —
 povinnost uvést odůvodnění,
 —
 zákaz rozhodovat ultra petita.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/28
 Žaloba podaná dne 2. května 2007 – Pioneer Hi-Bred International Inc. v. Komise
 (Věc T-139/07)
 (2007/C 155/53)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pioneer Hi-Bred International Inc. (Johnston, USA) (zástupce: J. Temple Lang, Solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Komise nerespektovala článek 18 směrnice 2001/18/ES o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí tím, že nepředala Vědeckému výboru návrh opatření přijímaných podle čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tvrdí, v souladu s článkem 232 ES, že Komise v rozporu s článkem 18 směrnice 2001/18/ES o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí (1) nezajistila přijetí rozhodnutí týkajícího se oznámení žadatele pro uvedení geneticky modifikované kukuřice odolné vůči hmyzu 1507 na trh.
 Žalobkyně uplatňuje, že podle postupu stanoveného směrnicí musí Komise zajistit přijetí rozhodnutí týkajícího se oznámení a jeho zveřejnění ve lhůtě stanovené směrnicí. Žalobkyně mimoto tvrdí, že Komise tím, že nepředala Vědeckému výboru návrh opatření, které je třeba přijmout, porušila svoji povinnost zajistit přijetí tohoto rozhodnutí, ačkoliv všechny požadavky stanovené směrnicí ve vztahu k žadateli a k ostatním účastníkům byly splněny v souladu se směrnicí.
 Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise měla přijmout stanovisko podle článku 232 ES, ale neučinila tak. Podle žalobkyně to mělo nepříznivé následky na její právní situaci.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS (Úř. věst. 2001 L 106, s. 1; Zvl. vyd. 15/06, s. 77).


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2017 – Systema Teknolotzis v. Komise
 (Věc T-234/15) (1)
 („Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007–2013) - Grantové dohody k projektům PlayMancer, Mobiserv a PowerUp - Článek 299 SFEU - Rozhodnutí, které je exekučním titulem - Žaloba na neplatnost - Napadnutelný akt - Přípustnost - Proporcionalita - Povinnost řádné péče - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2017/C 277/49)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Systema Teknolotzis– AE Efarmogon Ilektronikis kai Pliroforikis (Athény, Řecko) (zástupce: E. Georgilas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Estrada de Solà a L. Di Paolo, zmocněnci, ve spolupráci s E. Politisem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh podaný na základě článku 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2015) 1677 final ze dne 10. března 2015, které je exekučním titulem k vymáhání pohledávky za žalobkyní ve výši 716 334,05 eura, včetně úroků.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Systema Teknolotzis AE – Efarmogon Ilektronikis kai Pliroforikis se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/55
 Žaloba podaná dne 13. srpna 2004 Stardust Marine S. A. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-344/04)
 (2004/C 262/101)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. srpna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností Stardust Marine S. A., se sídlem v Paříži, zastoupenou Bernardem Vatierem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 konstatoval, že rozhodnutí Evropské komise 2000/513 ES ze dne 8. září 1999, které uložilo francouzskému státu, aby mu společností STARDUST byly vráceny údajné státní podpory ve výši 600 milionů franků, je protiprávní a že tato protiprávnost zakládá odpovědnost Komise na základě článku 288 Smlouvy ES;
 —
 v důsledku toho uložil Evropské komisi zaplatit společnosti STARDUST částku 112.635.569,73 euro z důvodu náhrady škody se zákonnými úroky od data této žaloby;
 —
 rozhodl o předběžném vykonání rozhodnutí o vstoupení vedlejšího účastníka;
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že protiprávnost rozhodnutí 2000/513/ES nemůže být zpochybněna, jelikož toto rozhodnutí již bylo zrušeno rozsudkem Soudního dvora ES ze dne 16. května 2002 (věc C-482/99). Tato protiprávnost je podle žalobkyně dostatečná k založení mimosmluvní odpovědnosti Komise na základě článku 288 ES. Žalobkyně rovněž uplatňuje, že i když dotčené rozhodnutí bylo normativním aktem obsahujícím opatření hospodářské politiky, Komise porušila vyšší právní normu poskytující ochranu jednotlivcům tím, že přijala rozhodnutí, které je jí vytýkáno, bez právního a skutkového základu. Podle argumentace žalobkyně je tedy Komise povinna zaplatit jí náhradu škody.
 Co se týče údajně podstoupené újmy, žalobkyně uplatňuje, že společnost STARDUST byla předmětem soudního vyrovnání v rozsudku Tribunal de Commerce de Paris. Podle žalobkyně je pozastavení plateb, které vedlo k tomuto rozsudku, přímým důsledkem dluhu vyplývajícího z rozhodnutí Komise. Podstoupená újma odpovídá nedostatku aktiv společnosti STARDUST.


text:
 6.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 351/9
 Žaloba podaná dne 23. července 2014 – CW v. Rada
 (Věc T-224/14)
 2014/C 351/11
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CW (Paříž, Francie) (zástupce: A. Tekari, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku v rozsahu, v němž se týká žalobce;
 —
 rozhodl, že v důsledku zrušení sporného rozhodnutí se žalobce bude považovat za osobu, která nebyla nikdy zapsaná na seznamu osob, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a žádný akt nebo rozhodnutí Rady nemůže uvádět jeho jméno v souvislosti se zmrazením finančních prostředků,
 —
 uložil Radě Evropské unie, aby zaplatila částku sto tisíc eur jako náhradu za majetkovou a nemajetkovou ujmu vzniklou žalobci,
 —
 uložil Radě Evropské unie, aby nesla vlastní náklady řízení a uhradila náklady řízení vynaložené žalobcem, přičemž náklady je třeba stanovit spravedlivě s ohledem na situaci účastníků řízení a pracovní zátěž, kterou sebou nese vedení takového spisu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z chybějícího právního základu rozhodnutí 2014/49/SZBP (1) v rozsahu, v němž spočívá na důvodu neuvedeném v článku 1 rozhodnutí 2011/72/SZBP (2) a v rozsahu, v němž v každém případě rozhodnutí 2011/72/SZBP, které je jeho právním základem, není v souladu s evropským právem upravujícím cílené sankce.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení práva na vlastnictví, jelikož omezující opatření uložená žalobci představují neodůvodněné omezení jeho práva na vlastnictví.
 (1) Rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 38).
 (2) Rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 62).


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/24
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 29. září 2011 — AJ v. Komise
 (Věc F-80/10)
 (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Články 43 a 45 služebního řádu - Posudek o vývoji služebního postupu - Zjevně nesprávné posouzení - Odůvodnění)
 2012/C 138/48
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: AJ (Waterloo, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení posudku o vývoji služebního postupu žalobce za období od 1. ledna 2008 do 31. prosince 2008
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 AJ ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 31. října 2014 – KA Finanz AG v. Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group
 (Věc C-483/14)
 (2015/C 046/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: KA Finanz AG
 Žalovaná: Sparkassen Versicherung AG Vienna Insurance Group
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno ustanovení čl. 1 odst. 2 písm. e) Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy z roku 1980 (Římská úmluva) (1) vykládat v tom smyslu, že výjimka platná pro oblast práva obchodních společností zahrnuje
 a)
 změny právní formy, jako je fúze a dělení, a
 b)
 ustanovení článku 15 třetí směrnice Rady ze dne 9. října 1978, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o fúzích akciových společností (2), jehož předmětem je ochrana věřitelů, v důsledku restrukturalizace?
 2)
 Bude závěr stejný i v případě, že bude použit článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/35/EU ze dne 5. dubna 2011 o fúzích akciových společností (3)?
 3)
 V případě kladné odpovědi na otázky 1 a 2: Vede bloková výjimka v čl. 1 odst. 2 písm. d) nařízení Řím I (4) – jakožto právní úprava nahrazující ustanovení čl. 1 odst. 2 písm. e) Římské úmluvy – ke stejnému závěru, nebo je nutno tuto výjimku vykládat jinak? A pokud ano, jak?
 4)
 Lze z evropského primárního práva, jakým je svoboda usazování podle článku 49 SFEU, volný pohyb služeb podle článku 56 SFEU nebo volný pohyb kapitálu a plateb podle článku 63 SFEU, dovodit požadavky týkající se kolizní právní úpravy fúzí, zejména zda je nutno použít vnitrostátní právo státu společnosti, která je slučována, nebo vnitrostátní právo státu cílové společnosti?
 5)
 Bude-li na čtvrtou otázku odpovězeno záporně: Lze z evropského sekundárního práva, jako je směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností (5), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/35/EU ze dne 5. dubna 2011 o fúzích akciových společností nebo šesté směrnice Rady ze dne 17. prosince 1982, zakládající se na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o rozdělení akciových společností (6), dovodit zásady týkající se kolizní právní úpravy, zejména zda je nutno použít vnitrostátní právo státu společnosti, která je slučována, nebo vnitrostátní právo státu cílové společnosti, nebo je věcí vnitrostátního kolizního práva, aby upravilo, které vnitrostátní hmotné právo bude uplatněno?
 6)
 Je nutno vykládat článek 15 třetí směrnice Rady 78/855/EHS ze dne 9. října 1978, zakládající se na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o fúzích akciových společností v tom smyslu, že emitent vůči majitelům jiných cenných papírů než akcií, s nimiž jsou spojena zvláštní práva, je zejména v případě podřízených dluhopisů oprávněn při přeshraniční fúzi ukončit právní vztah a vyloučit oprávněné osoby z nároku na účast?
 7)
 Bude závěr stejný i v případě použití článku 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/35/EU ze dne 5. dubna 2011 o fúzích akciových společností?
 (1) Úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřená k podpisu v Římě dne 19. června 1980 (80/934/EHS), Úř. věst. C 169, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 295, s. 36; Zvl. vyd. 17/01, s. 42.
 (3) Úř. věst. L 110, s. 1.
 (4) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I), Úř. věst. L. 177, s. 6.
 (5) Úř. věst. L 310, s. 1.
 (6) Úř. věst. L 378, s. 47.


text:
 7.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/18
 Žaloba podaná dne 7. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-142/08)
 (2008/C 142/28)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Kaduczak a P. Dejmek, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (1), a v každém případě tím, že o těchto předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají na základě této směrnice;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2006/73/ES uplynula dne 31. ledna 2007.
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 263.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 22. května 2014 – NIIT Insurance Technologies v. OHIM (EXACT)
 (Věc T-228/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství EXACT - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení - Článek 56 SFEU“)
 2014/C 212/37
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: NIIT Insurance Technologies Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: M. Wirtz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. února 2013 (věc R 1307/2012-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení EXACT jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti NIIT Insurance Technologies Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 189, 29.6.2013.


text:
 2.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššího súdu Slovenské republiky — Slovensko) — Jozef Križan a další v. Slovenská inšpekcia životného prostredia
 (Věc C-416/10) (1)
 (Článek 267 SFEU - Zrušení soudního rozhodnutí - Vrácení věci dotyčnému soudu k dalšímu řízení - Vázanost zrušujícím rozhodnutím - Řízení o předběžné otázce - Možnost - Životní prostředí - Aarhuská úmluva - Směrnice 85/337/EHS - Směrnice 96/61/ES - Účast veřejnosti na rozhodování - Výstavba skládky odpadů - Žádost o povolení - Obchodní tajemství - Nezpřístupnění dokumentu veřejnosti - Účinek na platnost rozhodnutí o povolení skládky - Zhojení - Posouzení vlivů záměru na životní prostředí - Závěrečné stanovisko časově předcházející přistoupení členského státu k Unii - Časová působnost směrnice 85/337 - Opravný prostředek k soudu - Předběžná opatření - Odklad vykonatelnosti - Zrušení napadeného rozhodnutí - Vlastnické právo - Zásah)
 2013/C 63/02
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Najvyšší súd Slovenské republiky
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Jozef Križan, Katarína Aksamitová, Gabriela Kokošková, Jozef Kokoška, Martina Strezenická, Jozef Strezenický, Peter Šidlo, Lenka Šidlová, Drahoslava Šidlová, Milan Šimovič, Elena Šimovičová, Stanislav Aksamit, Tomáš Pitoňák, Petra Pitoňáková, Mária Križanová, Vladimír Mizerák, Ĺubomír Pevný, Darina Brunovská, Mária Fišerová, Lenka Fišerová, Peter Zvolenský, Katarína Zvolenská, Kamila Mizeráková, Anna Konfráterová, Milan Konfráter, Michaela Konfráterová, Tomáš Pavlovič, Jozef Krivošík, Ema Krivošíková, Eva Pavlovičová, Jaroslav Pavlovič, Pavol Šipoš, Martina Šipošová, Jozefína Šipošová, Zuzana Šipošová, Ivan Čaputa, Zuzana Čaputová, Štefan Strapák, Katarína Strapáková, František Slezák, Agnesa Slezáková, Vincent Zimka, Elena Zimková, Marián Šipoš, Mesto Pezinok
 Žalovaná: Slovenská inšpekcia životného prostredia
 Za přítomnosti: Ekologická skládka as
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Najvyšší súd Slovenské republiky — Výklad čl. 191 odst. 1 a 2, jakož i článku 267 SFEU, směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 257, s. 26), a zejména jejích článků 1, 6, 15 a 15a, směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40), a zejména jejích článků 2 a 10a, jakož i článků 6 a 9 (Aarhuské) úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v otázkách životního prostředí, uzavřené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady ze dne 17. února 2005 (Úř. věst. L 124, s. 1) — Výstavba skládky — Posuzování vlivů tohoto záměru na životní prostředí — Účast veřejnosti na rozhodování — Možnost soudu členského státu, aby se obrátil na Soudní dvůr s žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce, týkající se uplatnění unijního práva týkajícího se ochrany životního prostředí z úřední povinnosti, i když ústavní soud tohoto státu vyloučil takové uplatnění v rozhodnutí, které je pro předkládající soud závazné
 Výrok
 1)
 Článek 267 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že takový vnitrostátní soud, jako je předkládající soud, má povinnost se na Soudní dvůr Evropské unie bez návrhu obrátit s žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce, a to i když rozhoduje v rámci vrácení věci po zrušení svého prvního rozhodnutí ústavním soudem dotyčného členského státu a vnitrostátní norma mu ukládá, aby ve sporu rozhodl v souladu s právním názorem vyjádřeným posledně uvedeným soudem.
 2)
 Směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 166/2006 ze dne 18. ledna 2006, musí být vykládána v tom smyslu, že:
 —
 ukládá, aby měla dotčená veřejnost přístup k takovému územnímu rozhodnutí, jako je rozhodnutí dotčené ve věci v původním řízení, a to již od zahájení řízení o povolení dotčeného zařízení;
 —
 neumožňuje příslušným vnitrostátním orgánům, aby dotčené veřejnosti odmítly přístup k takovému rozhodnutí na základě ochrany důvěrnosti obchodních či průmyslových informací stanovené vnitrostátními právními předpisy nebo unijními právními předpisy pro ochranu oprávněných hospodářských zájmů a
 —
 nebrání tomu, aby neodůvodněné odmítnutí zpřístupnění takového územního rozhodnutí, jako je rozhodnutí dotčené ve věci v původním řízení, dotčené veřejnosti v průběhu správního řízení v prvním stupni mohlo být zhojeno v průběhu správního řízení ve druhém stupni za podmínky, že jsou ještě všechny možnosti výběru a alternativ otevřeny a že zhojení vad v tomto stádiu řízení dotčené veřejnosti stále umožňuje, aby reálně ovlivnila výsledek rozhodování, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 3)
 Článek 15a směrnice 96/61, ve znění nařízení č. 166/2006, musí být vykládán v tom smyslu, že příslušníci dotčené veřejnosti musejí mít možnost v rámci opravného prostředku stanoveného v tomto ustanovení požádat soud nebo příslušný nezávislý a nestranný orgán zřízený ze zákona, aby nařídil předběžná opatření, která mohou dočasně odložit uplatnění povolení ve smyslu článku 4 uvedené směrnice, než bude vydáno konečné rozhodnutí.
 4)
 Rozhodnutí vnitrostátního soudu, přijaté v rámci vnitrostátního řízení, jímž se plní povinnosti vyplývající z článku 15a směrnice 96/61, ve znění nařízení č. 166/2006, a z čl. 9 odst. 2 a 4 Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, podepsané v Aarhusu dne 25. června 1998 a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2005/370/ES ze dne 17. února 2005, kterým se ruší povolení přiznané v rozporu s ustanoveními uvedené směrnice, nemůže samo o sobě představovat neodůvodněný zásah do práva provozovatele na vlastnictví zakotveného v článku 17 Listiny základních práv Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/53
 Žaloba podaná dne 9. září 2010 — Villeroy & Boch — Belgie v. Komise
 (Věc T-402/10)
 ()
 2010/C 301/85
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Villeroy & Boch — Belgie (Brusel, Belgie) (zástupci: O. Brouwer a J. Blockx, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně požaduje,
 —
 prohlásit za neplatné napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká společnosti Villeroy & Boch Belgie N.V./S.A;
 —
 podpůrně, snížit pokutu uloženou žalobkyni;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně požaduje, aby bylo prohlášeno za částečně neplatné rozhodnutí Evropské komise K(2010) 4185 v konečném znění, ze dne 23. června 2010 ve věci COMP/39092 — Koupelnová vybavení týkající se porušení čl. 101 odst. 1 SFEU na trhu s armaturami, sprchovými zástěnami a sanitární keramikou.
 Svoji žalobu opírá o sedm žalobních důvodů:
 —
 porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP, jakož i ustálené judikatury, jelikož rozhodnutí nesprávně vycházelo z jediného a trvajícího protiprávního jednání;
 —
 porušení povinnosti uvést odůvodnění, která vyplývá z čl. 296 odst. 2 SFEU, jelikož odůvodnění jediného a trvajícího protiprávního jednání bylo nedostatečné a chybné;
 —
 porušení povinnosti uvést odůvodnění u domnělé účasti žalobkyně na protiprávním jednání, které jí je vytýkáno, na belgickém trhu, jakož i nedostatek důkazů, že se žalobkyně na tomto protiprávním jednání na belgickém trhu podílela;
 —
 tvrzení, že žalobkyně a její mateřská společnost ručí jako společní dlužníci za zaplacení pokuty, je v rozporu se zásadou nulla poena sine lege podle čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv EU a se zásadou, že „výše trestu nesmí být nepřiměřená trestnému činu“ podle čl. 49 odst. 3 ve spojení s čl. 48 odst. 1 Listiny, jakož i porušení článku 23 nařízení (ES) č. 1/2003;
 —
 chybné stanovení výše pokuty, jelikož tato se vztahuje na obraty, které nesouvisejí s protiprávním jednáním, které je jí vytýkáno;
 —
 neoprávněné zamítnutí snížení pokuty z důvodu nepřiměřené délky řízení v rozporu s článkem 41 Listiny;
 —
 porušení čl. 23 odst.3 nařízení č. 1/2003 z důvodu chybného stanovení pokuty v závislosti na závažnosti protiprávního jednání a nesprávné stanovení „odrazujícího faktoru“, jakož i nepřiměřenost výše pokuty v absolutním smyslu.


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/14
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Passau — Německo) — Alexander Heimann (C-229/11), Konstantin Toltschin (C-230/11) v. Kaiser GmbH
 (Spojené věci C-299/11 a C-230/11) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 2003/88/ES - Zkrácení pracovní doby („Kurzarbeit“) - Krácení nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok v závislosti na zkrácení pracovní doby - Finanční náhrada)
 2013/C 9/21
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Arbeitsgericht Passau
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Alexander Heimann (C-229/11), Konstantin Toltschin (C-230/11)
 Žalovaná: Kaiser GmbH
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeitsgericht Passau — Výklad čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (Úř. věst. C 83, s. 389) a čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) — Zkrácení obvyklé pracovní doby uplatněné v podniku z důvodu částečné nezaměstnanosti („Kurzarbeit“) — Vnitrostátní právní úprava stanovící krácení nároku na placenou dovolenou za kalendářní rok v závislosti na snížení počtu pracovních dní pro částečně nezaměstnaného
 Výrok
 Článek 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům nebo praktikám, jako je sociální plán, který dotčený podnik uzavřel se svou radou zaměstnanců, na základě nichž je nárok pracovníka se zkrácenou pracovní dobou na placenou dovolenou za kalendářní rok vypočítán podle pravidla výpočtu „poměrným dílem“.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/16
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – řízení zahájené Khadijou Jafari a Zainab Jafari
 (Věc C-646/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EU) č. 604/2013 - Určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států - Příchod mimořádně vysokého počtu státních příslušníků třetích zemí dožadujících se získání mezinárodní ochrany - Zorganizování překročení hranice orgány jednoho členského státu za účelem průjezdu do jiného členského státu - Oprávněný vstup na základě výjimky z humanitárních důvodů - Článek 2 písm. m) - Pojem ‚vízum‘ - Článek 12 - Udělení víza - Článek 13 - Překročení vnější hranice nedovoleným způsobem“)
 (2017/C 309/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Khadija Jafari, Zainab Jafari
 Výrok
 1)
 Článek 12 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, ve spojení s čl. 2 písm. m) tohoto nařízení, musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že orgány prvního členského státu, které se potýkaly s příchodem mimořádně vysokého počtu státních příslušníků třetích zemí dožadujících se průjezdu přes území tohoto členského státu za účelem podání žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, strpěly vstup takových státních příslušníků, kteří nesplňovali podmínky pro vstup v zásadě vyžadované v tomto prvním státě, na své území, nelze kvalifikovat jako „vízum“ ve smyslu tohoto článku 12.
 2)
 Článek 13 odst. 1 nařízení č. 604/2013 musí být vykládán v tom smyslu, že státního příslušníka třetí země, jehož vstup strpěly orgány prvního členského státu, které se potýkaly s příchodem mimořádně vysokého počtu státních příslušníků třetích zemí dožadujících se průjezdu přes území tohoto členského státu za účelem podání žádosti o mezinárodní ochranu v jiném členském státě, a který nesplňoval podmínky pro vstup v zásadě vyžadované v tomto prvním členském státě, je třeba považovat za osobu, která „překročila nedovoleným způsobem“ hranici uvedeného prvního členského státu ve smyslu tohoto ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 53, 20.2.2017.


text:
 2.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 157/8
 Žaloba podaná dne 20. března 2012 — Interroll v. OHIM (Inspired by efficiency)
 (Věc T-126/12)
 2012/C 157/14
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Interroll Holding AG (Sant’ Antonino, Švýcarsko) (zástupce: R. Böhm, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. ledna 2012 (odvolání R 1280/2011-1);
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Inspired by efficiency“ (přihláška č. 9 725 359) pro výrobky a služby zařazené do tříd 6, 7, 9, 20, 35, 39 a 42.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009, neboť přihlašovaná ochranná známka má rozlišovací způsobilost a ve vztahu k výrobkům a službám, které jsou předmětem řízení, nemá popisný charakter.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/6
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 14. října 2004
 ve věci C-113/02: Komise Evropských společenství proti Nizozemskému království (1)
 (Nařízení (EHS) č. 259/93 o dozoru nad přepravou odpadů a o její kontrole - Směrnice 75/442/EHS o odpadech - Vnitrostátní opatření, které stanoví podání námitek proti přepravě odpadů určených k využití, pokud 20 % odpadů tvoří odpady využitelné v členském státě a procento odpadů využitelných v přijímající zemi je nižší - Opatření členského státu zařazující činnost do bodu R 1 (využití spalováním) přílohy II B směrnice 75/442 nebo do bodu D 10 (odstraňování spalováním) přílohy II A téže směrnice, nikoliv podle kritéria skutečného použití, ale podle kritéria tepelné hodnoty spalovaného odpadu)
 (2004/C 300/10)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-113/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: H. van Lier, M. van der Woude a R. Wezenbeek-Geuke) proti Nizozemskému království (zmocněnec: H. G. Sevenster), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 27. března 2002, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts a S. von Bahr, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Nizozemské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 7 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole, jakož i z čl. 1 písm. e) a f) směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 a rozhodnutí Komise 96/350/ES ze dne 24. května 1996.
 2)
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 144, 15.6.2002.


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/42
 Žaloba podaná dne 27. ledna 2015 – ASPLA a Armando Álvarez v. Soudní dvůr Evropské unie
 (Věc T-40/15)
 (2015/C 089/51)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Plásticos Españoles, SA (ASPLA) (Torrelavega, Španělsko) a Armando Álvarez, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: M. Troncoso Ferrer, advokát, C. Ruixó Claramunt a S. Moya Izquierdo, advokáti)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 uložil Soudnímu dvoru Evropské unie povinnost nahradit žalobkyním škodu, kterou způsobil žalobkyním Tribunál v důsledku porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie, prostřednictvím zaplacení částky 3 4 95 038,66 eur, ke které je třeba přičíst úroky z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, ode dne podání žaloby;
 —
 v důsledku toho uložil Soudnímu dvoru Evropské unie náhradu nákladů řízení;
 —
 podpůrně, uložil Evropské komisi nahradit škodu, kterou způsobil žalobkyním Tribunál v důsledku porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie, prostřednictvím zaplacení částky 3 4 95 038,66 eur, ke které je třeba přičíst úroky z prodlení v sazbě uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body, ode dne podání žaloby; a
 —
 v důsledku toho uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně poukazují na průtahy při rozhodování o žalobách, které podaly k soudu Společenství a o nichž bylo rozhodnuto ve věcech T-76/06, ASPLA v. Komise, a T-78/06, Armando Álvarez v. Komise, prostřednictvím rozsudků ze dne 16. prosince 2011 a, v rámci řízení o kasačním opravném prostředku, rozsudků ze dne 22. května 2014.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolávají porušení čl. 47 druhého pododstavce Listiny základních práv Evropské unie, který podle jejich názoru představuje potvrzení zásady účinné soudní ochrany, která je obecnou zásadou Evropské unie.
 Podle jejich názoru existenci jednání v rozporu s výše uvedeným ustanovením, a tudíž porušení zásady na účinnou soudní ochranu, dostatečně prokazují rozsudky Soudního dvora ve věcech C-58/92 P, Groupe Gascogne v. Komise, a C-50/12 P, Kendrion NV v. Komise. Žalobkyně v tomto ohledu zdůrazňují, že obě byly sankcionovány stejným rozhodnutím jako společnosti Kendrion a Groupe Gascogne. Stejně jako tyto společnosti podaly proti tomuto rozhodnutí žalobu a v rámci velmi podobného, ne-li téměř totožného řízení před Tribunálem, byly konfrontovány s posouzením Soudního dvora v obou výše uvedených věcech, v rozporu s požadavkem na dodržení přiměřené lhůty rozhodování.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/16
 Žaloba podaná dne 6. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Španělskému království
 (Věc C-501/04)
 (2005/C 19/31)
 Jednací jazyk: španělština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 6. prosince 2004 žaloba směřující proti Španělskému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Enricem Traversou, právním poradcem, a Ramónem Vidalem Puigem, členem její právní služby, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Španělské království tím, že poskytuje pojistníkům možnost zrušit smlouvy v případě převodu kmene pojistných smluv, pokud je převádějící nebo přejímající podnik pojišťovnou, která nemá v režimu práva usazování a volného pohybu služeb ve Španělsku sídlo, ale neumožňuje totéž, pokud k převodu dojde mezi španělskými pojišťovnami, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z
 —
 článku 12 odst. 6 směrnice Rady 92/49/EHS (1) ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS.
 —
 čl. 14 odst. 5 směrnice 2002/83/ES (2) ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění.
 —
 uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 I když čl. 12 odst. 6 směrnice 92/49 a čl. 14 odst. 5 směrnice 2002/83 členským státům umožňují poskytnout možnost zrušení smluv, členský stát uvedená ustanovení porušuje, jestliže při poskytování této možnosti rozlišuje, přímo nebo nepřímo, mezi pojišťovnami se sídlem v dotyčném členském státě a pojišťovnami z jiných členských států, které v tomto členském státě působí v režimu práva usazování nebo volného pohybu služeb.
 Španělská právní úprava je diskriminační, protože zachází jinak a výhodněji se španělskými pojišťovnami než s pojišťovnami z jiných členských států ve vztahu k možnosti zrušení, aniž by rozdíl v zacházení odpovídal objektivním rozdílům mezi posuzovanými situacemi.
 Rozdílné zacházení není odůvodněno důvody týkajícími se ochrany spotřebitelů.
 (1) Úř. věst. L 228, 11.8.1992, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 345, 19.12.2002, s. 1.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/5
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 22. června 2011 — Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-56/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Obrazové ochranné známky „100“ a „300“ - Zamítnutí zápisu - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) - Rozlišovací způsobilost - Popisný charakter - Článek 38 odst. 2 - Prohlášení o neuplatnění výlučného práva ve vztahu k prvku přihlašované ochranné známky, který postrádá rozlišovací způsobilost („disclaimer“))
 2011/C 340/08
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (zástupce: D. Rzążewska, radca prawny)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 19. listopadu 2009, Agencja Wydawnicza Technopol v. OHIM (T-425/07 a T-426/07), kterým Soud zamítl dvě žaloby podané proti rozhodnutím čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. září 2007 (věci R 1274/2006-4 a R 1275/2006-4) týkajícím se přihlášek k zápisu slovních ochranných známek „100“ a „300“ jako ochranných známek Společenství — Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c), jakož i čl. 38 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146), nahrazeného nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1) — Popisný charakter ochranných známek skládajících se výlučně z číslic
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 25.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 186/16
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2011 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-189/11)
 2011/C 186/27
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a C. Soulay, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Španělské království tím, že
 —
 uplatňuje zvláštní režim pro cestovní kanceláře v případech, kdy jsou cestovní služby prodávány jiné osobě než cestujícímu;
 —
 vyloučilo z uplatňování uvedeného režimu prodej cest, které jsou organizovány pořadateli cest a prodávány veřejnosti cestovními kancelářemi jednajícími vlastním jménem;
 —
 umožňuje cestovním kancelářím za určitých okolností uvést na faktuře celkovou částku, která nemá vztah ke skutečné DPH přenesené na zákazníka, a zákazníkovi umožňuje, je-li osobou povinnou k dani, odpočíst tuto celkovou částku od splatné DPH a
 —
 umožňuje cestovním kancelářím, v rozsahu, v němž využívají zvláštního režimu, stanovit základ daně celkově pro každé zdaňovací období,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 306 až 310, 226, 168, 169 a 73 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise se domnívá, že to, jak Španělské království uplatňuje zvláštní režim pro cestovní kanceláře, v rozsahu, v němž není omezen na služby poskytované cestujícím, jak vyžaduje směrnice, nýbrž vztahuje se i na plnění uskutečňovaná mezi cestovními kancelářemi, je v rozporu s předpisy v oblasti DPH.
 Kromě toho to, že z uvedeného zvláštního režimu jsou vyloučeny prodeje cest, které jsou organizovány pořadateli cest a prodávány veřejnosti cestovními kancelářemi jednajícími vlastním jménem, rovněž není v souladu se směrnicí, jelikož takové činnosti spadají, podle názoru Komise bez jakýchkoliv pochyb, mezi činnosti, na které se vztahuje zvláštní režim.
 Komise má za to, že směrnici o DPH porušují rovněž španělská pravidla, která cestovním kancelářím dovolují, bez jakékoliv opory v uvedené směrnici, uvést na faktuře celkovou částku DPH, která nemá vztah ke skutečné DPH přenesené na zákazníka, dále pravidla, která zákazníkovi umožňují, je-li osobou povinnou k dani, odpočíst tuto celkovou částku od splatné DPH, a také pravidla, která cestovním kancelářím umožňují, v rozsahu, v němž využívají zvláštního režimu, stanovit základ daně celkově pro každé zdaňovací období.
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Stuttgart (Německo) dne 2. srpna 2007 – Kulpa Automatenservice Asperg GmbH. v. spolková země Bádensko-Württembersko
 (Věc C-358/07)
 (2007/C 269/38)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Stuttgart
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Kulpa Automatenservice Asperg GmbH
 Žalovaná: spolková země Bádensko-Württembersko
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být články 43 ES a 49 ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu monopolu na určité hazardní hry, jako např. sportovní sázky a loterie, pokud v dotyčném členském státě celkově neexistuje koherentní a systematická politika omezování hazardních her, protože vnitrostátně koncesovaní pořadatelé vyzývají k účasti a propagují jiné hazardní hry – jako např. státní sportovní sázky a loterie, a soukromými poskytovateli služeb dále mohou být poskytovány jiné hry se stejným nebo dokonce s vyšším potenciálem ohrožení závislostí – jako jsou sázky na určité sportovní události (koňské dostihy), hry na automatech a v hernách?
 2)
 Mají být články 43 ES a 49 ES vykládány tak, že povolení k provozování sportovních sázek, vydaná k tomu příslušnými státními orgány členských států, která nejsou omezena na dotyčné území státu, opravňují majitele povolení, jakož i jím pověřené třetí osoby, aby nabízely uzavírání smluv a prováděly je rovněž v oblasti jiných členských států bez dalších dodatečných vnitrostátních povolení?


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/56
 Žaloba podaná dne 1. září 2008 – Aparicio a další v. Komise
 (Věc F-75/08)
 (2008/C 285/102)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Jorge Aparicio (Antiguo Cuscatlan, Salvádor) a další (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Jednak protiprávnost čl. 5 odst. 1 písm. d) Obecných prováděcích ustanovení, jimiž se řídí výběrové řízení určené pro smluvní zaměstnance ve smyslu článku 3a, a jednak zrušení rozhodnutí EPSO, kterým se odmítá zápis jmen žalobců na seznam úspěšných uchazečů a do databáze CAST 27/Relex určené pro nábor zaměstnanců
 Návrhové žádání žalobců
 —
 Určit, že čl. 5 odst. 1 písm. d) Obecných prováděcích ustanovení, jimiž se řídí výběrové řízení určené pro smluvní zaměstnance ve smyslu článku 3a je protiprávní;
 —
 zrušit rozhodnutí EPSO, kterým se odmítá zápis jmen žalobců na seznam úspěšných uchazečů a do databáze CAST27/Relex určené pro nábor zaměstnanců;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/55
 Žaloba podaná dne 7. října 2010 — Bank Saderat v. Rada
 (Věc T-495/10)
 ()
 2010/C 328/85
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bank Saderat plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Gadhia, S. Ashley, solicitors, D. Anderson, QC a R. Blakeley, barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit odst. 5 tabulky B přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 (1), a to v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně;
 —
 zrušit odst. 7 tabulky B přílohy II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (2), a to v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně;
 —
 prohlásit, že čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 423/2007 (3) je nepoužitelný na žalobkyni;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se v této věci domáhá částečného zrušení prováděcího nařízení Rady č. 668/2010 a rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP v části, ve které je žalobkyně uvedena na seznamu fyzických a právnických osob, subjektů a orgánů, jejichž finanční prostředky a hospodářské zdroje byly zmrazeny v souladu s tímto ustanovením. Žalobkyně se dále v souladu s článkem 277 SFEU domáhá nepoužitelnosti čl. 7 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (ES) č. 423/2007.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné nebo podobné těm, které jsou uplatňovány ve věci Melli Bank v. Rada (T-492/10).
 (1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25).
 (2) Rozhodnutí Rady ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, 27.7.2010, s. 39).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 103, s. 1).


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/1
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-197/03) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 69/335/EHS - Články 10 a 12 - Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Zásady práva Společenství v oblasti vracení bezdůvodného obohacení)
 (2006/C 165/01)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: E. Traversa, zmocněnec)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec, ve spolupráci s P. Gentilim, advokátem)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení č. 10 písm. C směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11) – Vnitrostátní zákon, který zavádí roční správní poplatek se zpětnou účinností za zápis jiných úkonů než listin, na jejichž základě se zakládají společnosti, a který pro vrácení ročního poplatku za zápis listin, na jejichž základě se zakládají společnosti, stanoví diskriminační a omezující režim
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že zavedla poplatky se zpětnou účinností, které nepředstavují povolené poplatky uhrazovacího charakteru, a to z důvodu, že zápisy do obchodního rejstříku, za něž se vybírají, již vedly k výběru poplatků, které měly být nahrazeny poplatky se zpětnou účinností, aniž by existovala možnost jejich vrácení osobám, které je uhradily, nebo z důvodu, že se uvedené poplatky se zpětnou účinností vztahují na roky, kdy nedošlo k žádnému zápisu do rejstříku, který by odůvodnil jejich výběr, a tím, že přijala předpisy, které vrácení poplatků, o nichž Soudní dvůr rozsudkem prohlásil, že jsou v rozporu s právem Společenství, či jejichž neslučitelnost s právem Společenství vyplývá z takového rozsudku, podrobily podmínkám, které se vztahují speciálně na uvedené poplatky a které jsou méně příznivé než podmínky, které by byly na vrácení dotčených poplatků použity za neexistence této právní úpravy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají jednak z článku 10 a čl. 12 odst. 1 písm. e směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, a jednak ze zásad zakotvených Soudním dvorem pro oblast vracení bezdůvodného obohacení.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Italské republice se ukládá náhrada tří čtvrtin veškerých nákladů řízení. Komisi Evropských Společenství se ukládá náhrada zbývající čtvrtiny.
 (1) Úř. věst. C 171, 19. 7. 2003.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obersten Gerichtshofs (Rakousko) dne 26. srpna 2011 — CHS Tour Services GmbH v. Team4 Travel GmbH
 (Věc C-435/11)
 2011/C 340/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Obersten Gerichtshofs (Rakousko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: CHS Tour Services GmbH
 Žalovaná: Team4 Travel GmbH
 Předběžná otázka
 Má být článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (1) ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) vykládán v tom smyslu, že u klamavých obchodních praktik ve smyslu čl. 5 odst. 4 této směrnice je samostatné přezkoumání kritérií stanovených v čl. 5 odst. 2 písm. a) směrnice nepřípustné?
 (1) Úř. věst. L 149, s. 22.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — 1. garantovaná v. Komise
 (Věc T-392/09) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s karbidem hořčíku pro ocelářský a plynárenský průmysl v EHP, s výjimkou Irska, Španělska, Portugalska a Spojeného království - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhů - Přičitatelnost protiprávního jednání - Pokuty - Horní hranice obratu ve výši 10 % - Relevantní obrat - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Přiměřenost - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Platební schopnost)
 2013/C 32/23
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: 1. garantovaná a.s. (Bratislava, Slovensko) (zástupci: původně M. Powell, solicitor, A. Sutton a G. Forwood, barristers, poté M. Powell, G. Forwood, M. Staroň a P. Hodál, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Bourke, N. von Lingen a A. Tokár, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 5791 final ze dne 22. července 2009 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.396 — Činidla na bázi karbidu vápníku a hořčíku pro ocelářský průmysl a plynárenský průmysl) v části, v níž se týká žalobkyně, jakož i podpůrně návrh na snížení výše pokuty uložené žalobkyni uvedeným rozhodnutím.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti 1. garantovaná a.s. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 297, 5.12.2009.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/60
 Žaloba podaná dne 9. října 2015 – GABO:mi v. Komise
 (Věc T-588/15)
 (2016/C 027/77)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a C. Mayer, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadená rozhodnutí a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise obsažená v e-mailu ze dne 29. července 2015 a v dopisech ze dne 19. srpna 2015 (čj. Ares(2015)3466903) a ze dne 28. srpna 2015 (čj. Ares(2015)3557576) o pozastavení veškerých plateb žalobkyni v souvislosti s dotacemi z titulu 7. rámcového programu spravovanými ředitelstvím E žalované, tj. dohoda o dotaci z titulu 7. rámcového programu č. 602299 týkající se projektu EU-CERT-ICD a dohoda o dotaci z titulu 7. rámcového programu č. 260777 týkající se projektu HIP-Trial, a ředitelstvím F, tj. dohoda o dotaci z titulu 7. rámcového programu č. 312117 týkající se projektu BIOFECTOR.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí nespadají pod čl. II.5 odst. 3 písm. d) přílohy II dohody o dotaci z titulu 7. rámcového programu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí nesplňují platné formální a procesní požadavky a trpí vadou spočívající v porušení zásad řádné správy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že skutečným úmyslem žalované je vynutit si protiprávní započtení, a nikoli uložit preventivní opatření.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí jsou založena na protiprávních rozhodnutích přijatých na základě uvážení žalované.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí trpí vadou spočívající v porušení zásady proporcionality.