text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/15
 Žaloba podaná dne 29. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Belgickému království
 (Věc C-275/04)
 (2004/C 217/28)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 29. června 2004 žaloba směřující proti Belgickému království podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou C. Giolitem a G. Wilmsem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Belgické království tím, že:
 —
 nezapsalo na účty uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. a) nařízení 1150/2000 (1) nároky konstatované v požadovaných lhůtách;
 a
 —
 neověřilo, zda od 1. ledna 1995 nedošlo k jiným prodlením v poskytnutí vlastních zdrojů z důvodu pozdního zapsání na účty uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. a) nařízení 1150/2000, zničilo archívy, vztahující se na toto období a nepředalo je Komisi, aby mohla vypočítat dlužné úroky z prodlení podle článku 11 nařízení 1552/89 (2) z důvodu prodlení v poskytnutí vlastních zdrojů;
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 6 odst. 3, 9, 10 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (3), které od 31. května 2000 zrušilo a nahradilo nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (4) s týmž předmětem úpravy, a článku 10 Smlouvy ES.
 2.
 uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Skutečnost, že Belgické království porušilo ustanovení Společenství o zapisování na účty, způsobila prodlení v poskytnutí vlastních zdrojů. Členské státy jsou totiž povinny zapsat částky stanovených a zajištěných nároků, proti nimž nebyly vzneseny námitky, na účty uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. a) nařízení 1150/2000 („Účty A“), zatímco účty uvedené v odst. 3 písm. b) téhož ustanovení („Účty B“) jsou vyhrazeny pouze stanoveným nárokům, které ještě nebyly vybrány a na něž nebylo poskytnuto žádné zajištění. Částky, na něž bylo poskytnuto zajištění v rámci řízení o režimu vnějšího tranzitu (T1, karnet TIR, karnet ATA, atd.), mohou být zapsány na zvláštní účty pouze v případě, že proti nim byly řádně vzneseny námitky, což předpokládá zejména dodržení lhůt a podání písemné žaloby.
 Komise nemůže přijmout odůvodnění předložená Belgií k podpoře zjištěných odchylek a prodlení v zapsání.
 (1) Nařízení Rady (EHS,Euratom) č. 1150 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1)
 (2) Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1)
 (3) Úř. věst. L 293, s. 9
 (4) Úř. věst. L 185, s. 24


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/24
 Žaloba podaná dne 15. března 2013 — Zanjani v. Rada
 (Věc T-155/13)
 2013/C 141/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Babak Zanjani (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupci: L. Defalque a C. Malherbe, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil bod I.I.1 (pod nadpisem „Osoba“) přílohy rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 356, s. 71),
 —
 zrušil bod I.I.1 (pod nadpisem „Osoba“) přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 356, s. 55),
 —
 určil, že rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1264/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, nejsou použitelná v rozsahu, v němž se čl. 19 odst. 1 písm. b) a c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39) použije na žalobce, a že se v něm stanovená omezující opatření na žalobce nevztahují, a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že Rada přijala sporná omezující opatření upravená v čl. 19 odst. 1 písm. b) a c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP bez jakéhokoli právního základu.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila povinnost uvést odůvodnění. Odůvodnění napadeného rozhodnutí a napadeného nařízení je neurčité a obecné a neuvádí specifické a konkrétní důvody, proč měla Rada v rámci své široké posuzovací pravomoci za to, že se na žalobce mají vztahovat sporná omezující opatření.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila žalobcovo právo na obhajobu, na spravedlivý proces a na účinnou soudní ochranu. Žalobce nebyl informován o důkazech použitých v jeho neprospěch, jež by odůvodňovaly přijetí opatření, které se ho nepříznivě dotýká, ani mu takové důkazy nebyly poskytnuty. Rada dále žalobci neposkytla přístup do spisu ani mu neposkytla požadované dokumenty (včetně přesných a individualizovaných informací odůvodňujících sporná omezující opatření) a rovněž mu nesdělila případné důkazy v jeho neprospěch. Rada žalobci upřela slyšení, o které výslovně žádal. Shora uvedená porušení žalobcova práva na obhajobu — jmenovitě neinformování žalobce o důkazech použitých v jeho neprospěch — vedlo k porušení jeho práva na účinnou soudní ochranu.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada při přijímání omezujících opatřeních vůči žalobci dopustila zjevně nesprávného posouzení. Důvody, které Rada vůči žalobci uplatnila, nejsou řádným odůvodněním. Rada navíc nepředložila důkazy ani informace na podporu důvodů, jež uplatnila k odůvodnění sporných omezujících opatření, která jsou založena na pouhých tvrzeních.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že sporná omezující opatření jsou protiprávní v důsledku nedostatků v posouzení Rady před jejich přijetím. Rada neprovedla skutečné posouzení okolností případu, nýbrž se jen řídila doporučeními Rady bezpečnosti Organizace spojených národů a převzala návrhy členských států.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — Komise v. Arci Nuova associazione comitato di Cagliari a Gessa
 (Věc T-259/09) (1)
 (Rozhodčí doložka - Úmluva uzavřená v rámci podpory evropských diskusních projektů uskutečňovaných nevládními organizacemi pro rok 2003 - Žaloba směřující proti řediteli jednoho sdružení - Nedostatek příslušnosti - Neplnění úmluvy - Vrácení vyplacených částek)
 2011/C 38/22
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. M. Rouchaud-Joët a N. Bambara, zmocněnci, ve spolupráci s M. Morettem, advokátem)
 Žalovaní: Arci Nuova associazione comitato di Cagliari (Cagliari, Itálie) (zástupci: původně S. Diana, poté P. Aureli, advokáti); a Alberto Gessa (Cagliari, Itálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná na základě článku 238 ES na základě rozhodčí doložky směřující k tomu, aby bylo sdružení Arci Nuova comitato di Cagliari, a osobně jejímu řediteli, A. Gessovi uloženo vrátit zálohu zaplacenou Komisí v rámci úmluvy 2003-1550/001-001 navýšenou o úroky z prodlení
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá v rozsahu, v jakém směřuje proti Albertu Gessovi.
 2)
 Arci Nuova comitato di Cagliari se uklává vrátit Evropské komisi částku 15 675 eur a úroky navýšenou o úroky z prodlení ve výši 7,32 % ode dne 20. května 2007 až do úplného zaplacení dluhu.
 3)
 Arci Nuova associazione comitato di Cagliari se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/69
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2009 — ATB Norte v. OHIM — Bricocenter Italia (Affiliato BRICO CENTER)
 (Věc T-483/09)
 2010/C 24/122
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ATB Norte, SL (Burgas, Španělsko) (zástupci: P. López Ronda, G. Macías Bonilla, H. L. Curtis-Oliver a G. Marín Raigal, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bricocenter Italia Srl [Rozzano Milanofiori (Miláno), Itálie]
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. září 2009 ve věci R 1048/2008-4,
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Bricocenter S.r.l.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka, která obsahuje slovní prvek „Affiliato BRICOCENTER“ (přihláška č. 4 939 344) pro služby třídy 35
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: ATB Norte, SL
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazové ochranné známky Společenství, které obsahují slovní prvky „CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO“ (č. 3 262 623) a „ATB CENTROS DE BRICOLAGE BRICOCENTRO“ (č. 989 046) pro služby tříd 35, 37 a 39
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí námitek v plném rozsahu.
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávný výklad a použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/69
 Žaloba podaná dne 7. listopadu 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-116/11)
 (2012/C 25/135)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupkyně: A. Salerno, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým žalobce nebyl připuštěn k hodnotícím zkouškám v rámci výběrového řízení EPSO/AD/207/11.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi, aby žalobci zaplatila 10 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy způsobené napadeným rozhodnutím;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/40
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. října 2015 – The Tea Board v. OHIM – Delta Lingerie (Darjeeling)
 (Věc T-627/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Obrazová ochranná známka Darjeeling - Starší kolektivní slovní ochranná známka Společenství a starší kolektivní obrazová ochranná známka Společenství DARJEELING - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 389/42)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Tea Board (Kalkata, Indie) (zástupci: A. Nordemann a M. Maier, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Delta Lingerie (Cachan, Francie) (zástupci: G. Marchais a P. Martini-Berthon, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. září 2013 (věc R 1387/2012-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi The Tea Board a Delta Lingerie
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 11. září 2013 (věc R 1387/2012-2) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká výrobků označených přihlašovanou ochrannou známkou spadajících do třídy 25 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a „služeb maloobchodního prodeje dámského spodního prádla a luxusního spodního prádla, parfémů, toaletních a kosmetických vod, prádla pro domácnost a textilií pro koupelny“, označených přihlašovanou ochrannou známkou a spadajících do třídy 35 ve smyslu uvedené dohody.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 15.2.2014.


text:
 27.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 215/20
 Žaloba podaná dne 22. května 2013 — ZZ v. Rada
 (Věc F-49/13)
 2013/C 215/29
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí nezohlednit žádost žalobkyně o volné pracovní místo v Radě.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Útvaru pro mobilitu Generálního sekretariátu Rady ze dne 17. ledna 2013, kterým bylo odmítnuto zohlednit žádost žalobkyně o pracovní místo 2244 DGA 2A, jež bylo v důsledku námitky žalobkyně potvrzeno rozhodnutím Útvaru pro mobilitu ze dne 12. ledna 2013;
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/63
 Žaloba podaná dne 25. září 2015 – Maďarsko v. Komise
 (Věc T-555/15)
 (2015/C 398/77)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér a G. Koós)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 částečně zrušil rozhodnutí Komise C(2015)4808 ze dne 15. července 2015 o změně z roku 2014 týkající se poplatku za inspekci v potravinovém řetězci la v rozsahu, v němž je tímto rozhodnutím požadováno pozastavení uplatňování progresivních sazeb poplatku za inspekci v potravinovém řetězci v Maďarsku;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce následující žalobní důvody.
 1.
 Překročení mezí posuzovací pravomoci, zjevně nesprávné posouzení a porušení zásady proporcionality
 —
 Žalobce zaprvé tvrdí, že Komise se tím, že požadovala předmětné pozastavení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, čímž překročila meze své posuzovací pravomoci a porušila navíc zásadu proporcionality.
 2.
 Porušení zákazu diskriminace a zásady rovného zacházení
 —
 Žalobce zadruhé uvádí, že praxi Komise v oblasti pozastavování lze kvalifikovat jako nesoudržnou, čímž dochází k porušení zákazu diskriminace a zásady rovného zacházení.
 3.
 Nedodržení povinnosti uvést odůvodnění a porušení zásady řádné správy i práva na účinnou procesní obranu
 —
 Žalobce zatřetí zejména tvrdí, že Komise v souvislosti s požadováním předmětného pozastavení nesplnila povinnost uvést odůvodnění.
 4.
 Povinnost loajální spolupráce a právo na účinnou soudní ochranu
 —
 Žalobce konečně tvrdí, že v důsledku toho, že Komise požadovala předmětné pozastavení, byla porušena základní práva a záruky, jako povinnost loajální spolupráce a právo na účinnou soudní ochranu.


text:
 12.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/39
 Žaloba podaná dne 17. listopadu 2016 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-17/16)
 (2017/C 9/09)
 Dne 17. listopadu 2016 podal Kontrolní úřad ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel) zastoupený zplnomocněnými zástupci Carstenem Zatschlerem a Marlene Lie Hakkebo k Soudu ESVO žalobu na Island.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soud ESVO:
 1.
 prohlásil, že Island nesplnil své povinnosti podle aktu uvedeného v bodě 1c kapitoly XXIV přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/127/ES ze dne 21. října 2009, kterou se mění směrnice 2006/42/ES, pokud jde o strojní zařízení pro aplikaci pesticidů), pozměněné protokolem 1 k uvedené dohodě, a podle článku 7 Dohody o EHP tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení aktu, nebo o této skutečnosti v každém případě neinformoval Kontrolní úřad ESVO,
 2.
 uložil Islandu uhradit náklady tohoto řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 žádost se týká skutečnosti, že Island nejpozději do 9. dubna 2016 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 9. února 2016, které se zabývá skutečností, že země do svého vnitřního právního řádu nepřevzala směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/127/ES ze dne 21. října 2009, kterou se mění směrnice 2006/42/ES, pokud jde o strojní zařízení pro aplikaci pesticidů, uvedenou v bodě 1c kapitoly XXIV přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do uvedené dohody protokolem 1 k uvedené dohodě (dále jen „akt“),
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k převzetí aktu, čímž nesplnil své povinnosti vyplývající z aktu a z článku 7 Dohody o EHP.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2007 Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 17. září 2007 ve věci T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd a Akcros Chemicals Ltd v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-550/07 P)
 (2008/C 37/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd (zástupci: C. Swaak, advocaat, M. Mollica a M. van der Woude, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství, Council of the Bars and Law Societies of the European Union, Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Association européenne des juristes d'entreprise (AEJE), American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter, International Bar Association
 Návrhová žádání navrhovatelek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2007 ve věci T-253/03 v rozsahu, v jakém zamítl návrh na ochranu důvěrnosti při komunikaci s interním právníkem Akzo Nobel;
 —
 zrušit zamítavé rozhodnutí Komise ze dne 8. března 2003 v rozsahu, v jakém odmítl vrátit emailovou korespondenci s interním právníkem Akzo Nobel (část dokumentů řady B);
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení o tomto kasačním opravném prostředku a řízení před Soudem prvního stupně, pokud se týkají důvodu vzneseného v rámci tohoto kasačního opravného prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelky tvrdí, že zamítnutím tohoto požadavku porušil Soud prvního stupně právo Společenství. Navrhovatelky zejména tvrdí, že striktním použitím částečného a doslovného výkladu některých bodů rozsudku Soudního dvora AM & S Europe Limited v. Komise
 (1)
 Soud prvního stupně:
 1.
 vyložil chybně zásadu ochrany důvěrnosti tak, jak byla vysvětlena v rozsudku AM&S, a tím porušil zásadu rovnosti (část B);
 2.
 podpůrně, zamítnutím opětovného vyložení zásady ochrany důvěrnosti vzhledem ke značnému pokroku ve vývoji právního prostředí, porušil obecné zásady ochrany práv na obhajobu a právní jistoty (část C) a
 3.
 dále podpůrně porušil článek 5 ES (zásada svěřených pravomocí) a zásadu procesní autonomie členských států (část D).
 (1) Rozsudek ze dne 18. května 1982, 155/79, Recueil s. 1575.


text:
 10.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Monomeles Protodikio Thessalonikis (Řecko) ze dne 8. dubna 2004 ve věci Konstantinos Adeler a další proti Ellinikos Organismos Galaktos
 (Věc C-212/04)
 (2004/C 179/17)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Monomeles Protodikio Thessalonikis (Řecko) ze dne 8. dubna 2004 ve věci Konstantinos Adeler a další proti Ellinikos Organismos Galaktos, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 17. května 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Monomeles Protodikio Thessalonikis žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 musí vnitrostátní soud – pokud je to možné – vykládat svůj vnitrostátní zákon v souladu se směrnicí, která byla do jeho vnitrostátního právního řádu provedena opožděně, od a) okamžiku, kdy směrnice nabyla účinnosti, nebo b) okamžiku, kdy lhůta pro její provedení do vnitrostátního práva uplynula bez toho, aniž by byla provedena, nebo c) okamžiku, kdy vnitrostátní opatření provádějící tuto směrnici nabylo účinnosti?
 2)
 znamená ust. 5 odst. 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která tvoří nedílnou součást směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. 1999 L 175, s. 43) to, že skutečnost, že uzavření smlouvy na dobu určitou je vyžadováno zákonnými předpisy nebo prováděcími předpisy, tvoří, mimo důvodů spojených s povahou, druhem nebo charakteristickými rysy vykonávané práce nebo jiných podobných důvodů, jednoduše objektivní důvod pro trvalé obnovování nebo uzavírání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou?
 3)
 může být ust. 5 odst. 1 a 2 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která tvoří nedílnou součást směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. 1999 L 175, s. 43), vykládáno tak, že vnitrostátní předpisy, které stanoví, že pracovní smlouvy nebo poměry na dobu určitou mají být považovány za po sobě jdoucí, pouze v případě, že je od sebe dělí doba nejvýše 20 pracovních dní [nesmí být použity] a dále, že domněnka zavedená ve prospěch pracovníka, že po sobě jdoucí pracovní smlouvy nebo poměry uzavřené na dobu určitou mají být považovány za uzavřené na dobu neurčitou, musí být použita za výše uvedených okolností?
 4)
 je zákaz, v článku 21 řeckého zákona 2190/1994, přeměny po sobě jdoucích pracovních smluv uzavřených na dobu určitou na smlouvy uzavřené na dobu neurčitou, pokud takové smlouvy měly být uzavřeny na dobu určitou za účelem pokrytí výjimečných nebo sezónních potřeb zaměstnavatele, avšak směřují k pokrytí jeho stálých a soustavných a potřeb, slučitelný se zásadou efektivity práva Společenství a účelem ust. 5 odst. 1 a 2 ve spojení s ustanovením 1 dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, která tvoří nedílnou součást směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. 1999 L 175, s. 43)?


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2007 Phillippem Combescotem proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 12. září 2007 ve věci T-250/04, Combescot v. Komise
 (Věc C-526/07 P)
 (2008/C 37/16)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Philippe Combescot (zástupci: A. Maritati a V. Messa, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání
 —
 aby Soudní dvůr na základě změny rozhodnutí vydaného Soudem prvního stupně dne 12. září 2007 ve věci T-250/04 určil, že existuje újma, pokud jde o profesní postavení a zdraví v důsledku protiprávního vyloučení kandidatury P. Combescota z výběrového řízení na obsazení místa vedoucího delegace v Kolumbii, jakož i jinak vymezil morální újmu s následným patřičným určením náhrady škody; v důsledku toho aby vyhověl následujícím návrhovým žádáním, která již byla uvedena v rámci řízení v prvním stupni: „uznat, že Philippe Combescot utrpěl újmu na své pověsti a na svém profesním postavení, která měla závažné dopady na jeho psychickou vyrovnanost způsobené protiprávním rozhodnutím o vyloučení z výběrového řízení; rozhodnout o zaplacení částky ve výši 100 000 eur ve prospěch Philippa Combescota jako náhrady škody“;
 —
 uložit další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasačním opravným prostředkem je napaden rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) vydaný dne 12. září 2007 ve věci T-250/04, kterým bylo rozhodnuto o žalobě úředníka Philippa Combescota proti Komisi Evropských společenství.
 Žaloba napadá vyloučení Philippa Combescota, tehdy poradce v Guatemale, z výběrového řízení COM/091/03 na obsazení místa vedoucího delegace v Kolumbii (dále jen „rozhodnutí o vyloučení).“
 Rozhodnutí, o němž Soud rozhodl, že je protiprávní, je tedy způsobilé k tomu, aby odůvodnilo návrh na náhradu škody, uplatněný účastníkem řízení podávajícím kasační opravný prostředek, přičemž však byla vyloučena existence újmy, pokud jde o profesní postavení a zdraví, a nijak neupřesněná morální újma byla omezena na částku 3 000 eur přiznanou ve prospěch úředníka.
 Tímto kasačním opravným prostředkem zástupci P. Combescota navrhují, aby Soudní dvůr změnil rozhodnutí Soudu prvního stupně Evropských společenství v rozsahu, v němž vylučuje existenci újmy, pokud jde o profesní postavení, a újmy, pokud jde o zdraví, a v důsledku toho pro jejich určení zohledňuje pouze uplatněnou morální újmu; aby tedy určil, že úředník v důsledku protiprávního vyloučení z výběrového řízení utrpěl kromě újmy na profesní pověsti i zjevnou újmu, co se týče služebního postupu; a že v každém případě rozhodnutí o vyloučení způsobilo utrpení a vnitřní bolest, která následně vyvolala závažný depresivní stav, jak je uvedeno v písemnostech, a jak zejména zjistil orgán prostřednictvím svých odborníků. V každém případě je požadováno, aby Soudní dvůr komplexně zhodnotil skutkové okolnosti věci, přičemž je posoudí všechny jako relevantní za účelem určení – nicméně podle zásady spravedlivého posouzení – morální újmy rozhodně ve vyšší částce, bezprostředně přiměřené také vyhlídkám týkajícím se služebního postupu, přičemž těchto vyhlídek byl úředník tímto rozhodnutím o vyloučení zbaven, a závažným následkům, které to vyvolalo.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek tedy trvá na návrhu na náhradu škody, jak byl uveden v návrhových žádáních uvedených v žalobě u Soudu prvního stupně.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek napadá závěry, ke kterým dospěl Soud, pokud jde o chybějící specifikaci újmy, co se týče profesního postavení, přičemž však uvádí, že účastníku řízení podávajícímu kasační opravný prostředek nikdy nebyly sděleny informace, co se týče kritérií používaných Komisí pro výběr vedoucího delegace v Kolumbii, i když o ně požádal.
 Pokud jde o náhradu fyzické újmy, důkaz o dopadu protiprávního jednání na zdraví P. Combescota vyplývá z časové souběžnosti mezi těmito faktory. Vyloučení z výběrového řízení je ostatně posledním v řadě šikanózních jednání Komise vůči úředníkovi. Pokud jde konečně o určení morální újmy, účastník řízení podávající kasační opravný prostředek se domáhá jejího přiměřeného posouzení na základě zásad pro určení škody spravedlivým způsobem, který zohlední škodlivé následky, pokud jde o úzkost, stres, ale také nepříjemné pocity úředníka v důsledku vyloučení z výběrového řízení.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Crown Equipment (Suzhou) a Crown Gabelstapler v. Rada
 (Věc T-643/11) (1)
 („Dumping - Dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Číny - Přezkum - Článek 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 - Právo na obhajobu - Nesprávné skutkové zjištění - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2015/C 046/53)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd (Suzhou, Čína) a Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG (Roding, Německo) (zástupci: K. Neuhaus, H. J. Freund a B. Ecker, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J. P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci původně s G. Berrischem a A. Polcynem, poté A. Polcynem a D. Geradinem, advokáty)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: J. F. Brakeland, M. França a A. Stobiecka Kuik, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1008/2011 ze dne 10. října 2011 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky rozšířeného na dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů zasílaných z Thajska, bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ z Thajska či nikoli, na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 1225/2009 (Úř. věst. L 268, s. 1), v rozsahu, v němž se toto nařízení týká žalobkyň.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Crown Equipment (Suzhou) Co. Ltd a Crown Gabelstapler GmbH & Co. KG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí čtyři pětiny nákladů řízení vynaložených Radou Evropské unie.
 3)
 Rada ponese jednu pětinu vlastních nákladů řízení.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


text:
 2.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 33/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 19. dubna 2016
 ve věci E-14/15
 Holship Norge AS v. Norsk Transportarbeiderforbund
 (články 31, 53 a 54 Dohody o EHP – právo hospodářské soutěže – kolektivní smlouvy – společný postup – svoboda usazování)
 (2017/C 33/06)
 Ve věci E-14/15, Holship Norge AS v. Norsk Transportarbeiderforbund – ŽÁDOST podaná Soudnímu dvoru Nejvyšším soudem Norska (Norges Høyesterett) podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora ohledně výkladu Dohody o EHP, a zejména článků 31, 53 a 54, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce-zpravodaj, Per Christiansen a Páll Hreinsson, soudci, vynesl dne 19. dubna 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
 1.
 Výjimka z pravidel hospodářské soutěže stanovených v Dohodě o EHP, která platí pro kolektivní smlouvy, se nevztahuje na posuzování pravidla přednostního najímání, o něž se jedná v této věci, nebo použití bojkotu vůči uživateli přístavu s cílem dosáhnout přijetí kolektivní smlouvy, znamená-li takové přijetí, že uživatel přístavu musí upřednostňovat nákup služeb v oblasti nakládky a vykládky od zvláštní společnosti, jako je předmětný správní úřad, namísto aby pro tutéž činnost využíval vlastních zaměstnanců.
 2.
 Články 53 a 54 Dohody o EHP se mohou na systém, o nějž se jedná v této věci, použít zvlášť nebo společně.
 3.
 Pokud by se některý přístav, jako je tento, nepovažoval za podstatnou část území EHP, musí se při zjišťování, zda se dominantní postavení týká území, na kterém platí Dohoda o EHP, nebo jeho podstatné části, zohlednit případné totožné nebo odpovídající systémy správních úřadů existující v jiných přístavech.
 4.
 Bojkot, o nějž jde v tomto případě, jehož cílem je dosáhnout přijetí kolektivní smlouvy, která stanoví systém zahrnující mimo jiné ustanovení o přednostním jednání, bude pravděpodobně odrazovat společnosti z jiných států EHP od usazování, či jim v tom dokonce bránit, a představuje proto omezení svobody usazování podle článku 31 Dohody o EHP.
 5.
 Pro posouzení, zda existuje omezení, nemá význam, že daná společnost potřebovala služby v oblasti nakládky a vykládky jen ve velmi omezeném rozsahu a/nebo ojediněle.
 6.
 V situaci, o níž jde v hlavním řízení, nemá pro posouzení zákonnosti daného omezení význam, že společnost, vůči které je bojkot zaveden, uplatňuje ve vztahu ke svým vlastním zaměstnancům v loděnicích jinou kolektivní smlouvu.


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/13
 Žaloba podaná dne 5. prosince 2011 — Hostel drap v. OHIM — Aznar textil (MY drap)
 (Věc T-636/11)
 2012/C 65/26
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hostel drap, SL (Monistrol de Montserrat, Španělsko) (zástupce: C. Prat, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Aznar textil, SL (Paterna, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. září 2011 ve věci R 2127/2010-2;
 —
 odmítl námitky;
 —
 vrátil věc OHIM k zapsání přihlášené ochranné známky pro všechny třídy uvedené v přihlášce;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „MY drap“ pro třídy 16, 21 a 24.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Aznar textil, SL
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Proslulá ochranná známka Společenství „BON DRAP“ pro zboží ve třídách 23, 24 a 26.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009, neboť sporné známky nejsou podobné a neexistuje mezi nimi žádné nebezpečí záměny.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/18
 Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank ’s-Gravenhage — Nizozemsko) — Bibi Mohammad Imran v. Minister van Buitenlandse Zaken
 (Věc C-155/11 PPU) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2011/C 269/30
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank ’s-Gravenhage
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bibi Mohammad Imran
 Žalovaný: Minister van Buitenlandse Zaken
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank’s-Gravenhage — Výklad čl. 7 odst. 2 směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (Úř. věst. L 251, s. 12; Zvl. vyd. 19/06, s. 224) — Podmínky výkonu tohoto práva — Vnitrostátní právní úprava, která pro rodinného příslušníka osoby, jež má státní příslušnost třetí země a legálně pobývá v dotčeném členském státě, stanoví povinnost úspěšně složit integrační zkoušku, aby mohl vstoupit na vnitrostátní území — Dotčeným rodinným příslušníkem je matka osmi dětí, z nichž 7 je nezletilých, přičemž tyto děti legálně pobývají v dotčeném členském státě — Možnost vzdělávat se na území třetího státu bydliště v jazyce členského státu — Zdravotní důvody nebo jiné důvody, jež brání dotčenému rodinnému příslušníkovi úspěšně složit integrační zkoušku v přiměřené lhůtě
 Výrok
 Není namístě rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Rechtbank’s-Gravenhage (Nizozemsko) rozhodnutím ze dne 31. března 2011.
 (1) Úř. věst. C 219, 23.7.2011.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/41
 Žaloba podaná dne 19. března 2009 — Icebreaker v. OHIM — Gilmar (ICEBREAKER)
 (Věc T-112/09)
 2009/C 113/83
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Icebreaker Ltd (Wellington, Nový Zéland) (zástupce: L. Prehn, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Gilmar SpA [San Giovanni in Marignano (Rimini), Itálie]
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 15. ledna 2009 ve věci R 1536/2007-4 a zapsat dotyčnou ochrannou známku Společenství pro výrobky ve třídě 25 a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ICEBREAKER“ pro výrobky tříd 9, 24 a 25 — přihláška č. 3 205 523
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: italská slovní ochranná známka „ICEBERG“ pro výrobky zapsané ve třídě 25, zápis mezinárodní slovní ochranné známky „ICEBERG“ pro výrobky zapsané ve třídě 25, španělská slovní ochranná známka „ICEBERG“ pro výrobky zapsané ve třídě 25, italská slovní ochranná známka „ICE“ pro výrobky zapsané ve třídě 25, zápis mezinárodní slovní ochranné známky „ICE“ pro výrobky zapsané ve třídě 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám bylo částečně vyhověno.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 40/94, jelikož odvolací senát nesprávně posoudil, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny.


text:
 5.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 57/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Rechtbank van Eerste Aanleg Gent ze dne 1. prosince 2004 ve věci Kerckhaert-Morres proti belgickému státu
 (Věc C-513/04)
 (2005/C 57/28)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozhodnutím Rechtbank van Eerste Aanleg Gent Belgie ze dne 1. prosince 2004 ve věci Kerckhaert-Morres proti belgickému státu, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 15. prosince 2004, podána žádost o rozhodnutí o následující předběžné otázce:
 „Má se čl. 56 odst. 1 ES (čl. 73b odst. 1 ES v době, kdy nastaly sporné skutečnosti) vykládat tak, že je zakázáno omezení vyplývající z předpisu členského státu (v projednávaném případě Belgie) o dani z příjmu, podle kterého jak dividendy z akcií společností se sídlem v tomto členském státě, tak dividendy z akcií společností, které nemají sídlo v tomto státě, u akcionáře podléhají téže jednotné sazbě, ale u dividend z akcií společností, které nemají sídlo v tomto státě, není připuštěno započtení srážky daně u zdroje provedené v tomto jiném členském státě?“


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada, Řecko) dne 3. listopadu 2011 — Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados „EEAE“, Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis „SPATE“, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon „PSAS“, Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon „SEMA“, Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon „PSAS“ v. Ypourgos Anaptixis a Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados
 (Věc C-555/11)
 (2012/C 25/61)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada, Řecko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Enosi Epangelmation Asfaliston Ellados „EEAE“, Syllogos Asfalistikon Praktoron N. Attikis „SPATE“, Panellinios Syllogos Asfalistikon Symvoulon „PSAS“, Syndesmos Ellinon Mesiton Asfaliseon „SEMA“, Panellinios Syndesmos Syntoniston Asfalistikon Symvoulon „PSAS“
 Žalovaní: Ypourgos Anaptixis (ministr pro rozvoj) a Omospondia Asfalistikon Syllogon Ellados
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 2 odst. 3 druhý pododstavec směrnice 2002/92/ES, podle kterého „se tyto činnosti [uvedené v prvním pododstavci tohoto ustanovení] nepovažují za zprostředkování pojištění, jsou-li vykonávány pojišťovnou nebo zaměstnancem pojišťovny, který jedná jménem pojišťovacího podniku“, vykládán v tom smyslu, že dovoluje zaměstnanci pojišťovacího podniku, který nesplňuje požadavky podle čl. 4 odst. 1 směrnice, příležitostně a nikoli jako hlavní zaměstnání vykonávat činnost zprostředkování pojištění, i když tento zaměstnanec není ve vztahu podřízenosti k tomuto podniku, který nicméně dohlíží na jeho činnost, nebo dovoluje směrnice takovou činnost pouze tehdy, pokud je vykonávána v rámci vztahu podřízenosti?


text:
 28.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 160/13
 Žaloba podaná dne 28. března 2011 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-150/11)
 2011/C 160/16
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: O. Beynet a A. Marghelis, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že pro technickou kontrolu před registrací vozidla registrovaného předtím v jiném členském státě kromě předložení osvědčení o registraci vyžaduje i předložení osvědčení o shodě, a tím, že pro vozidla registrovaná předtím v jiném členském státě stanoví technickou kontrolu před jejich registrací, aniž zohledňuje výsledky technické kontroly provedené v jiném členském státě, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Rady 1999/37/ES ze dne 29. dubna 1999 o registračních dokladech vozidel (1) a článku 34 Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby Komise předkládá dva žalobní důvody, které vycházejí z porušení článku 34 Smlouvy o fungování Evropské unie a směrnice 1999/37/ES vnitrostátní právní úpravou, která vyžaduje předložení osvědčení o shodě před registrací vozidla registrovaného předtím v jiném členském státě a dále odmítá zohlednit výsledky technické kontroly provedené předtím v tomto členském státě.
 Svým prvním žalobním důvodem Komise vytýká žalovanému, že vyžaduje obecně a systematicky technickou kontrolu před registrací použitých vozidel registrovaných předtím v jiných členských státech, aniž by zohlednilo případné kontroly, které již tyto členské státy provedly. Taková kontrola může odradit některé dotčené od toho, aby dovezli do Belgie použitá vozidla registrovaná předtím v jiných členských státech, a představuje tedy překážku volného pohybu zboží zakázanou článkem 34 SFEU.
 Svým druhým žalobním důvodem Komise uvádí, že podle vnitrostátní právní úpravy nemůže být žádosti o registraci vyhověno bez osvědčení o technické kontrole, které belgické orgány udělí pouze po předložení osvědčení o shodě, které je předloženo vedle osvědčení o registraci uděleného v jiném členském státě. Taková vnitrostátní právní úprava je v rozporu s článkem 4 směrnice 1999/37/ES a zbavuje zásadu uznání harmonizovaných osvědčení o registraci udělených jinými členskými státy své podstaty. Ačkoli se takové opatření použije bez rozdílu na vozidla registrovaná v Belgii nebo v jiném členském státě, dotýká se použitých vozidel pocházejících z jiného členského státu v rozsahu, v němž ve většině členských států osvědčení o shodě nezůstává ve vozidle.
 (1) Úř. věst. L 138, s. 57; Zvl. vyd. 07/04, s. 351.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 25. června 2013 — Erich Pickert v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-347/13)
 2013/C 274/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Erich Pickert
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Musejí se mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (1) vztahovat přímo na rezervovaný let?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: kolik předcházejících letů letadla použitého při plánovaném letu je relevantních k tomu, aby se jednalo o mimořádné okolnosti? Existuje časové omezení pro zohlednění mimořádných okolností během předcházejících letů? A pokud ano, jak má být stanoveno?
 3)
 Pro případ, že jsou mimořádné okolnosti, které nastanou při předcházejících letech, relevantní pro pozdější let: musí se přiměřená opatření, která má provozující letecký dopravce přijmout podle čl. 5 odst. 3 nařízení, vztahovat pouze na zabránění mimořádným okolnostem nebo i na odvrácení delšího zpoždění?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. L 46, s. 1.


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/10
 Žaloba podaná dne 16. dubna 2004 Bernardem Nonatem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-151/04)
 (2004/C 168/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 16. dubna 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Bernardem Nonatem, s bydlištěm v Bruselu, zastoupeným Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí, kterým se s konečnou platností vystavuje posudek o vývoji služby žalobce za období od 1. července do 31. prosince 2002;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Žalobce v této věci napadá posudek o vývoji jeho služby, tak jak byl vypracován pro období od 1. července do 31. prosince 2002.
 Na podporu svých tvrzení žalobce uplatňuje:
 —
 porušení povinnosti uvést odůvodnění;
 —
 porušení článku 43 služebního řádu, jakož i přechodných opatření použitelných pro hodnocené období 2001 – 2002;
 —
 porušení čl. 5 pátého pododstavce písm. c) obecných prováděcích ustanovení článku 43 služebního řádu;
 —
 zjevný omyl v posouzení;
 —
 porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace;
 —
 nespojitost mezi poznámkami a udělenými známkami.


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/35
 Žaloba podaná dne 20. července 2015 – Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto v. OHIM – University College London (CITRUS SATURDAY)
 (Věc T-400/15)
 (2015/C 320/52)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ana Isabel Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto (Algés, Porugalsko) (zástupce: A. Pita Negrão, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: University College London (Londýn, Spojené království)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „CITRUS SATURDAY“ – Přihláška č. 11 789 195
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. dubna 2015, ve věci R 2109/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 uznal žalobu za přípustnou;
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 vrátil věc námitkovému oddělení Úřadu k dalšímu řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení nařízení o ochranné známce Společenství;
 —
 porušení unijních zásad.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/31
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 8. prosince 2005 – Just v. Komise
 (Věc T-91/04) (1)
 („Úředníci - Obecné výběrové řízení - Otázky s více variantami odpovědí - Přesnost odpovědí klíče řešení - Žaloba zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění“)
 (2006/C 48/61)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alexander Just (Hoeilaart, Belgie) (zástupce: G. Lebitsch, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Krämer, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí výběrové komise výběrového řízení COM/A/2/02, kterým byl žalobci v rámci preselekce přidělen nedostatečný počet bodů pro to, aby mohl být připuštěn k dalším zkouškám uvedeného výběrového řízení
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/13
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 28. října 2004
 ve věci C-148/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht München): Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG proti Portbridge Transport International BV (1)
 (Bruselská úmluva - Články 20 a 57 odst. 2 - Nedostavení se žalovaného k soudu - Žalovaný, který má trvalé bydliště na území jiného smluvního státu - Ženevská úmluva o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě - Rozpor úmluv)
 (2005/C 6/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-148/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle protokolu ze dne 3. června 1971 o výkladu úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech Soudním dvorem, podaná rozhodnutím Oberlandesgericht München (Německo) ze dne 27. března 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 31. března 2003, v řízení Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG proti Portbridge Transport International BV, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, R. Schintgen (zpravodaj) a N. Colneric, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 28. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Článek 57 odst. 2 písm. a) úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, úmluvy ze dne 25. října 1982 o přistoupení Helénské republiky, úmluvy ze dne 26. května 1989 o přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a úmluvy ze dne 29. listopadu 1996 o přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království, musí být vykládán v tom smyslu, že soud smluvního státu, u kterého je žalován žalovaný, který má trvalé bydliště na území jiného smluvního státu, může založit svou příslušnost na zvláštní úmluvě, jejíž smluvní stranou je rovněž prvně jmenovaný stát a která obsahuje zvláštní pravidla o soudní příslušnosti, i když se žalovaný v rámci dotčeného řízení nevyjádří k věci samé.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. dubna 2016 – Strack v. Komise
 (Věc T-221/08) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se vyšetřovacího spisu OLAF - Žaloba na neplatnost - Implicitní a explicitní odmítnutí přístupu - Výjimka z důvodu ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce - Výjimka z důvodu ochrany obchodních zájmů třetí osoby - Výjimka z důvodu ochrany rozhodovacího procesu - Povinnost odůvodnění - Mimosmluvní odpovědnost“)
 (2016/C 211/51)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Guido Strack (Kolín, Německo) (zástupci: H. Tettenborn a N. Lödler, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Costa de Oliveira a B. Eggers, poté B. Eggers a J. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení všech implicitních a explicitních rozhodnutí Komise přijatých po podání prvních žádostí o přístup k dokumentům, které předložil G. Strack dne 18. a 19. ledna 2008, a jednak návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Není již třeba rozhodnout o legalitě implicitních rozhodnutí o odepření přístupu k dokumentům vydaným v rámci žádostí o přístup podaných G. Strackem.
 2)
 Není již třeba rozhodnout o legalitě explicitních rozhodnutí o částečném nebo úplném odepření přístupu k dokumentům přijatým Komisí Evropských společenství a Úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) v rámci potvrzujících žádostí G. Stracka o přístup k dokumentům ze dne 22. února a 21. dubna 2008, neboť uvedené dokumenty neexistují nebo již nejsou dostupné, uvedené dokumenty či jejich části byly zveřejněny, nebo G. Strack uznal legalitu rozhodnutí o odepření přístupu.
 3)
 Rozhodnutí OLAF ze dne 30. dubna 2010 se zrušuje v rozsahu, v němž:
 —
 byl odepřen přístup k dokumentům označeným poznámkou „PD“;
 —
 bylo zakryto jméno G. Stracka v dokumentech označených poznámkou „PA“;
 —
 byly dokumenty ze seznamu OLAF ze dne 30. dubna 2010 vynechány nebo nebyly předány G. Strackovi pouze proto, že byl jejich autorem, že je obdržel na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů, nebo na jiném základě, aniž byly zveřejněny, nebo proto, že byly vyloučeny z žádosti o přístup v rozsahu, v němž se týkaly komunikace mezi OLAF a Evropským veřejným ochráncem práv nebo mezi OLAF a G. Strackem, a týkaly se posledně uvedeného, ač nebyly součástí dotčeného vyšetřovacího spisu.
 4)
 Rozhodnutí OLAF ze dne 7. července 2010 se zrušuje v rozsahu, v němž:
 —
 byl odepřen přístup k dokumentu č. 266 na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise;
 —
 byl odmítnut přístup k dokumentu č. 268 s výjimkou informací, k nimž mohl G. Strack mít přístup na základě nařízení č. 1049/2001 v rámci předání jiných dokumentů;
 —
 jméno G. Stracka bylo v průvodkách připojených k uvedenému rozhodnutí zakryto.
 5)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 6)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených G. Strackem.
 7)
 Guido Strack ponese čtvrtinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/9
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione – Itálie) – Roby Profumi Srl v. Comune di Parma
 (Věc C-257/06) (1)
 (Článek 28 ES - Směrnice 76/768/EHS - Ochrana zdraví - Kosmetické prostředky - Dovoz - Sdělení informací týkajících se kosmetických prostředků orgánům státu dovozu)
 (2008/C 64/11)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Roby Profumi Srl
 Žalovaná: Comune di Parma
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Corte suprema di cassazione – Výklad článku 28 Smlouvy o ES a článku 7 směrnice Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků (Úř. věst. L 262, s. 169), ve znění směrnice Rady 93/35/EHS ze dne 14. června 1993 (Úř. věst. L 151, s. 32) – Výrobky připravené k prodeji pocházející z jiných členských států – Vnitrostátní ustanovení zavazující dovozce poskytnout úplný a podrobný seznam látek obsažených ve výrobku
 Výrok
 Článek 7 směrnice Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků, ve znění směrnice Rady 93/35/EHS ze dne 14. června 1993, nebrání vnitrostátnímu ustanovení, které v zájmu rychlého a účinného lékařského ošetření v případě potíží zavazuje dovozce kosmetických prostředků sdělit ministerstvu zdravotnictví a kraji jméno nebo obchodní název podniku, jeho sídlo a sídlo jeho výrobního závodu, jakož i úplný a podrobný seznam látek použitých a látek obsažených v uvedených prostředcích.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/62
 Žaloba podaná dne 2. října 2009 — Rosenruist v. OHIM (Vyobrazení kapsy se dvěma křivkami protínajícími se v jednom bodě)
 (Věc T-388/09)
 2009/C 282/115
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rosenruist — Gestão e serviços, Lda (Funchal, Portugalsko) (zástupci: S. Gonzáles Malabia a S. Rizzo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 18. června 2009 ve věci R 237/2009-2 a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka, která vyobrazuje kapsu se dvěma křivkami protínajícími se v jednom bodě pro výrobky a služby zařazené do tříd 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství], jelikož odvolací senát neprávem konstatoval neexistenci rozlišovací způsobilosti ochranné známky Společenství.


text:
 17.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 383/30
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2015 – ZZ v. EIB
 (Věc F-150/15)
 (2016/C 383/40)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: E. Nordh, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB)
 Předmět a popis sporu
 Návrh na zrušení rozhodnutí EIB, kterými se žalobce „zprošťuje služby“ a dalších rozhodnutí souvisejících s tímto rozhodnutím, jakož i návrh na náhradu údajně způsobené morální a majetkové újmy.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 13. dubna 2015, 12. května 2015, 16. června 2015 a 20. října 2015, kterými se žalobce „zprošťuje služby“;
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 18. června 2015 zablokovat přístup žalobce k jeho elektronické poště a počítačovým programům;
 —
 zrušit rozhodnutí žalovaného neposkytnout žalobci přístup k jeho výplatním páskám a vyškrtnout ho ze seznamu svých zaměstnanců;
 —
 uložit žalované zaplatit částku ve výši 950 000 eur jako náhradu morální újmy způsobené žalobci z důvodu těchto rozhodnutí, jakož i z důvodu jejího nesplnění povinnosti řádné péče a porušení procesních záruk, zvýšenou o úroky;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/20
 Žaloba podaná dne 9. března 2012 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-130/12)
 2012/C 133/37
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Guerra e Andrade a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2009/113/ES ze dne 25. srpna 2009, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES o řidičských průkazech (1) nebo v každém případě tím, že Komisi o uvedených předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 této směrnice;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 14. září 2010.
 (1) Úř. věst. L 223, s. 31.


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Namur (Belgie) dne 22. prosince 2010 — Adrien Daxhelet v. Belgický stát — SPF Finances
 (Věc C-623/10)
 2011/C 80/25
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Namur
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Adrien Daxhelet
 Žalovaný: Belgický stát — SPF Finances
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 6 první hlavy nazvané „Obecná ustanovení“ Lisabonské smlouvy ze dne 13. prosince 2007 pozměňující Smlouvu o Evropské unii podepsanou v Maastrichtu dne 7. února 1992, která je v platnosti od 1. prosince 2009 (přejímající z velké části ustanovení, která byla uvedena v článku 6 první hlavy Smlouvy o Evropské unii podepsané v Maastrichtu dne 7. února 1992, která vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1993), jakož i článek 234 (bývalý článek 177) Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouva o ES) ze dne 25. března 1957, na straně jedné, nebo článek 47 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, na straně druhé, tomu, aby vnitrostátní ustanovení, v tomto případě ustanovení článku 9 odst. 2 belgického zákona ze dne 6. ledna 1989 o Arbitrážním soudu (nyní nazvaném Ústavní soud), vyžadovala, že vnitrostátní soudy se musí řídit judikaturou, která vyplývá z rozsudků vydaných vnitrostátním soudem vyššího stupně (v tomto případě uvedeným Ústavním soudem) ohledně jemu předložených žalob na neplatnost ustanovení vnitrostátního práva, pokud jsou tyto žaloby založeny na porušení ustanovení práva Evropské unie, která jsou ve vnitrostátním právním řádu přímo a přednostně použitelná?
 2)
 Brání článek 6 první hlavy nazvané „Obecná ustanovení“ Lisabonské smlouvy ze dne 13. prosince 2007 pozměňující Smlouvu o Evropské unii podepsanou v Maastrichtu dne 7. února 1992, která je v platnosti od 1. prosince 2009 (přejímající z velké části ustanovení, která byla uvedena v článku 6 první hlavy Smlouvy o Evropské unii podepsané v Maastrichtu dne 7. února 1992, která vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1993), jakož i článek 234 (bývalý článek 177) Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouva o ES) ze dne 25. března 1957, na straně jedné, nebo článek 47 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, na straně druhé, tomu, aby vnitrostátní ustanovení, v tomto případě ustanovení článku 26 odst. 4 belgického zákona ze dne 6. ledna 1989 o Arbitrážním soudu (nyní nazvaném Ústavní soud), ve znění zákona ze dne 12. července 2009, vykládaná samostatně nebo ve spojení s ustanoveními článku 9 odst. 2 uvedeného zvláštního zákona ze dne 6. ledna 1989, ukládala vnitrostátním soudům povinnost předložit vnitrostátnímu soudu vyššího stupně (v tomto případě uvedenému Ústavnímu soudu) jakoukoliv předběžnou otázku týkající se výkladu ustanovení práva Evropské unie, která jsou ve vnitrostátním právním řádu přímo a přednostně použitelná, pokud jsou tato ustanovení obsažena i ve vnitrostátní ústavě a pokud uvedené soudy mají za to, že tato ustanovení byla v rámci sporů, které projednávají, porušena, s tím důsledkem, že uvedené soudy jsou zbaveny možnosti přímo uplatnit právo Evropské unie, přinejmenším v případě, kdy uvedený soud vyššího stupně již rozhodl o totožné otázce?


text:
 20.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. ledna 2017 – Andersen v. Komise
 (Věc T-92/11 RENV) (1)
 („Státní podpory - Železniční doprava - Podpory poskytnuté dánskými orgány ve prospěch veřejného podniku Danske Statsbaner - Smlouvy o veřejných službách na poskytování služeb osobní železniční dopravy mezi Kodaní a Ystad - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za podmíněně slučitelnou s vnitřním trhem - Časová působnost hmotněprávních pravidel práva - Služba obecného hospodářského zájmu - Zjevně nesprávné posouzení“)
 (2017/C 086/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jørgen Andersen (Ballerup, Dánsko) (zástupci: J. Rivas Andrés a M.-I. Rantou, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Armati a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: C. Thorning, zmocněnec, ve spolupráci s R. Holdgaardem, advokátem) a Danske Statsbaner (DSB) (Kodaň, Dánsko) (zástupce: M. Honoré, advokát)
 Vedlejší účastník podporující žalobce v řízení o kasačním opravném prostředku: Dansk Tog (Kodaň, Dánsko) (zástupci: G. van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés a F. Nissen Morten, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách v dopravě mezi dánským ministerstvem dopravy a Danske Statsbaner [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)] (Úř. věst. 2011, L 7, s. 1)
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 druhý pododstavec rozhodnutí Komise 2011/3/EU ze dne 24. února 2010 o smlouvách o veřejných službách mezi dánským ministerstvem dopravy a Danske Statsbaner [státní podpora C 41/08 (ex NN 35/08)] se zrušuje v rozsahu, v němž se týká platby ze dne 21. prosince 2009.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Jørgen Andersen, Evropská komise, Dansk Tog, Dánské království a Danske Statsbaner (DSB) ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 103, 2.4.2011.


text:
 14.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 414/41
 Žaloba podaná dne 6. července 2015 – ZZ v. EIB
 (Věc F-100/15)
 (2015/C 414/51)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: L. Isola a G. Isola, advokáti)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení hodnotící zprávy žalobce za rok 2013 a následných a souvisejících rozhodnutí EIB, jako je rozhodnutí nepovýšit jej do platové třídy D, jakož i náhrada údajně vzniklé majetkové a nemajetkové újmy.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí odvolacího výboru ze dne 8. prosince 2014 a vrácení spisu tomuto výboru zpět k novému rozhodnutí po stanovení kritérií, která musí splnit při přijímání nového rozhodnutí;
 —
 zrušit pokyny ředitelství pro lidské zdroje vymezených ve sdělení „Zásady pro hodnocení zaměstnanců v hodnotícím řízení 2013“ v rozsahu, v němž stanoví, že konečné posouzení musí být vyjádřeno ve shrnutí slovně, aniž uvádí příslušné formulace;
 — Podpůrně:
 —
 zrušit celou hodnotící zprávu za rok 2013 (v části hodnocení, kde žalobci nedává hodnocení „vynikající“ či „velmi dobré“ a nenavrhuje povýšení do třídy D, a konečně v rozsahu, v němž neupravuje jeho kariérní postup a nestanoví cíle pro rok 2014);
 —
 zrušit všechny související, následné i předcházející akty včetně aktů o povýšení zveřejněných ve sdělení „Performance Evaluation exercise 2013 – List of promotions and awards“ dne 31. března 2014;
 —
 určit, že došlo k jeho obtěžování;
 —
 určit, že byla založena odpovědnost Evropské unie za podněcování k obtěžování a došlo k porušení pravidel týkajících se „spravedlivého procesu“;
 —
 uložit žalovaným společně a nerozdílně povinnost zaplatit náhradu fyzické, nemajetkové a majetkové újmy popsané podrobně v bodech 112 až 120;
 —
 uložit žalovaným povinnost zaplatit společně a nerozdílně úroky z prodlení a kompenzaci měnového znehodnocení z přiznaných částek;
 —
 uložit oběma žalovaným náhradu nákladů řízení.


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/51
 Žaloba podaná dne 14. října 2010 — Iberdrola v. Komise
 (Věc T-486/10)
 ()
 2010/C 328/80
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Iberdrola, SA (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Ruiz Calzado a E. Barbier de la Serre, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí a
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v tomto řízení je stejné jako ve věcech T-484/10, Gas Natural Denisa SDG v. Komise a T-490/10, Endesa v. Komise.
 Podle žalobkyně se Komise dopustila řady právních omylů a zjevně nesprávných posouzení, když po skončení předběžného přezkoumání podle ustanovení čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 (1) měla za to, že vyrovnávací platby za závazek veřejné služby oznámené Španělským královstvím jsou odůvodněny, jelikož jsou v souladu s právními předpisy EU o státních podporách. Žalobkyně předkládá pět žalobních důvodu směřujících ke zrušení rozhodnutí.
 Prvním žalobním důvodem směřujícím ke zrušení rozhodnutí žalobkyně tvrdí, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení, přesto, že existovaly vážné pochybnosti o slučitelnosti oznámené podpory s vnitřním trhem. Proto žalobkyně tvrdí, že Komise zjevně porušila čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999.
 Druhým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení rozhodnutí, který tvoří dvě části, žalobkyně tvrdí v první části, že Komise se dopustila právních omylů a nesprávného posouzení, když měla za to, že podpora oznámená Španělským královstvím odpovídá nutnosti vyrovnat náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu odůvodněného zajištěním zásobování, jelikož neexistují, ani nejsou střednědobě předvídatelné problémy se zajišťováním zásobování ve Španělsku. Ve druhé části se dovolává zjevně nesprávného posouzení, když Komise měla za to, že podpora oznámená Španělským královstvím je slučitelná s vnitřním trhem na základě čl. 106 odst. 2 SFEU a třetí směrnice o elektřině.
 Třetím žalobním důvodem směřujícím ke zrušení rozhodnutí žalobkyně tvrdí, že státní podpora schválená Komisí je v rozporu s věcnými a časovými mezemi stanovenými v nařízení (ES) č. 1407/2002 (2) a návrhu nařízení Rady o státní podpoře k usnadnění uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů.
 Čtvrtým žalobním důvodem směřujícím ke zrušení rozhodnutí žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu řádné správy, která jí ukládá, aby pečlivě, podrobně a nestranně přezkoumala veškeré relevantní okolnosti věci, když nepovažovala za vhodné si vyžádat veškeré názory nezbytné k tomu, aby byla zcela informována o všech okolnostech věci předtím, než přijala své rozhodnutí a přijala oznámenou podporu v první fázi.
 Pátým žalobním důvodem, který tvoří tři části, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu stanovenou v judikatuře, která brání Komisi, aby prohlásila za slučitelnou se společným trhem státní podporu, jež porušuje jiná ustanovení Smlouvy, zvláště, když podpora je v rozporu s ustanoveními, která stanoví volný pohyb zboží, cíli sledovanými směrnicemi o elektřině a cíli udržitelnosti Evropské unie.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
 (2) Nařízení Rady (ES) č- 1907/2002 ze dne 23. července 2002 o státní podpoře uhelnému průmyslu (Úř. věst. L 205, s. 1)


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo regionale per il Molise (Itálie) dne 18. března 2016 – Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl v. Comune di Monteroduni
 (Věc C-162/16)
 (2016/C 200/15)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo regionale per il Molise
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Spinosa Costruzioni Generali SpA, Melfi Srl
 Žalovaná: Comune di Monteroduni
 Předběžná otázka
 Brání zásady Společenství ochrany legitimního očekávání a právní jistoty, spolu se zásadami volného pohybu zboží, svobody usazování a volného pohybu služeb podle Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), jakož i zásady, které z nich vyplývají, jako je rovné zacházení, zákaz diskriminace, vzájemné uznávání, proporcionalita a transparentnost, uvedené (naposledy) ve směrnici č. 2014/24/EU (1), vnitrostátním právním předpisům, jako jsou italské právní předpisy vyplývající z ustanovení čl. 87 odst. 4 a čl. 86 odst. 3-a legislativního nařízení č. 163 z roku 2006 ve spojení s čl. 26 odst. 6 legislativního nařízení č. 81 z roku 2008, jak jsou vykládány z hlediska jednotného výkladu a použití na základě článku 99 codice del processo amministrativo rozsudky plenárního zasedání Consiglio di Stato č. 3 a č. 9 z roku 2015, podle kterých skutečnost, že se v hospodářské nabídce v rámci zadávacího řízení na veřejné práce samostatně nevykáží náklady na bezpečnost práce v podniku, znamená v každém případě vyloučení příslušného uchazeče, i v případě, kdy povinnost samostatného vykazování nebyla stanovena v předpisech upravujících zadávací řízení, ani v přiloženém formuláři pro předkládání nabídek, a bez ohledu na skutečnost, že z věcného hlediska nabídka splňuje požadavky na minimální náklady na bezpečnost práce v podniku?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES (Úř. věst. L 94, s. 65).


text:
 10.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/16
 Žaloba podaná dne 18. března 2016 – Laboratoire de la mer v. EUIPO – Boehringer Ingelheim Pharma (RESPIMER)
 (Věc T-109/16)
 (2016/C 165/18)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laboratoire de la mer (Saint-Malo, Francie) (zástupce: S. Szilvasi, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG (Ingelheim, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka EU „RESPIMER“ – Přihláška č. 11 228 004
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. ledna 2016, ve věci R 3109/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 umožnil zápis přihlášky ochranné známky EU „RESPIMER“ č. 11 228 004 pro veškeré označené výrobky ve třídách 3, 5 a 10;
 —
 uložil společnosti Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG náhradu veškerých nákladů žalobkyně v souvislosti se řízením před pátým odvolacím senátem EUIPO a Tribunálem Evropské unie.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Pátý odvolací senát EUIPO nedostál své povinnosti uvést právní odůvodnění pro své rozhodnutí ze dne 21. ledna 2016, neboť nevzal v úvahu rozhodnutí francouzského Institut national de la propriété industrielle (Národního institutu pro průmyslové vlastnictví) ze dne 4. dubna 2013, které se týká stejných ochranných známek;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/73
 Žaloba podaná dne 31. října 2012 — CH v. Parlament
 (Věc F-129/12)
 2013/C 26/151
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CH (zástupci: L. Levi, C. Bernard-Glanz, A. Tymen, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o propuštění žalobkyně a rozhodnutí o zamítnutí její žádosti o pomoc, kterou se domáhá uznání psychického obtěžování, jakož i návrh na náhradu škody.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Prohlásit tuto žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 zrušit rozhodnutí o propuštění žalobkyně ze dne 19. ledna 2012;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 20. března 2012, kterým byla zamítnuta žádost žalobkyně o pomoc ze dne 22. prosince 2011;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 20. července 2012, jež bylo doručeno dne 24. července 2012 a kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně z 30. března 2012 proti rozhodnutí o jejím propuštění;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 8. října 2012, jež bylo doručeno dne 11. října 2012 a kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně z 22. června 2012, kterou podala proti rozhodnutí o zamítnutí její žádosti o pomoc;
 —
 uložit žalovanému zaplacení částky 120 000 eur jako náhrady škody;
 —
 uložit Parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/21
 Žaloba podaná dne 14. března 2013 — Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-124/13)
 2013/C 156/32
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: L. G. Knudsen, I. Liukkonen a R. Kaškina, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit nařízení Rady (EU) č. 1243/2012 ze dne 19. prosince 2012, kterým se mění nařízení (ES) č. 1342/2008, kterým se zavádí dlouhodobý plán pro populace tresky obecné a lov těchto populací (1), a
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropský parlament uvádí jediný důvod pro zrušení napadeného rozhodnutí, vycházející z toho, že čl. 43 odst. 3 SFEU není náležitý právní základ pro sporné nařízení a že toto nařízení mělo být přijato na základě čl. 43 odst. 2 SFEU, jelikož posledně uvedené ustanovení přiznává zákonodárci Evropské unie pravomoci nezbytné k přijetí aktu s cílem a obsahem napadeného nařízení. Použitý právní základ vyloučil Parlament z účasti na přijímání aktu, zatímco čl. 43 odst. 2 SFEU počítá s použitím řádného legislativního postupu. Nesprávný právní základ musí vést ke zrušení napadeného nařízení.
 V první části svého žalobního důvodu Parlament tvrdí, že každý dlouhodobý plán, jako je plán, o který jde v projednávané věci, jakožto nástroj k zachování a řízení populací ryb, tvoří celek, který obsahuje pouze ustanovení sledující cíle společné rybářské politiky (SRP) týkající se udržitelnosti a zachování, a proto musí být celý přijat na základě čl. 43 odst. 2 SFEU.
 Druhou částí žalobního důvodu Parlament tvrdí, že přijetí napadeného nařízení odděleně od zbytku návrhu Komise představuje každopádně zneužití postupu a zbavuje ustálenou judikaturu týkající se volby právního základu podle těžiště aktu obsahu. Rozdělení návrhu umožnilo Radě zvolit uměle pro některé prvky navrhovaného aktu samostatný právní základ, ačkoliv kdyby byl akt přijat ve formě původně navrhovaného celku, tyto prvky by spadaly pod jediný právní základ čl. 43 odst. 2 SFEU.
 (1) Úř. věst. L 352, s. 10


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. prosince 2011 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-271/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb kapitálu - Oblast působnosti - Otevřené penzijní fondy - Omezení investic kapitálu v zahraničí - Proporcionalita)
 2012/C 49/04
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: E. Montaguti a K. Herrmann, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Polská republika (zástupci: M. Dowgielewicz, M. Szpunar, M. Jarosz a P. Kucharski, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 56 ES — Penzijní fondy, jež jsou součástí vnitrostátního mechanismu povinné účasti a jsou založeny na kapitálovém systému — Vnitrostátní právní úprava, která omezuje a znevýhodňuje investování kapitálu těmito fondy v zahraničí
 Výrok
 1)
 Polská republika tím, že ponechala v platnosti ustanovení článku 143, čl. 136 odst. 3 a čl. 136a odst. 2 zákona ze dne 28. srpna 1997 o organizaci a fungování penzijních fondů, ve znění pozdějších změn, která omezují investice polských otevřených penzijních fondů v jiných členských státech, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 56 ES.
 2)
 Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 233, 26.9.2009.


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/5
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. března 2014 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale Genova – Itálie) – Dresser Rand SA v. Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 (Spojené věci C-606/12 a C-607/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 17 odst. 2 písm. f) - Podmínka týkající se odeslání zboží zpět do členského státu, ze kterého bylo původně odesláno nebo přepraveno“)
 2014/C 129/06
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale Genova
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Dresser Rand SA
 Žalovaný: Agenzia delle Entrate Direzione Provinciale Ufficio Controlli
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce – Commissione tributaria provinciale di Genova – Výklad čl. 17 odst. 2 písm. f) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) – Přemístění do jiného členského státu – Pojem „práce na dotyčném zboží“ – Ověření, zda zboží může být přizpůsobeno jinému zboží – Podmínka odeslání zboží zpět do členského státu, ze kterého bylo původně odesláno nebo přepraveno – Možnost považovat odeslání zboží za přemístění do jiného členského státu v případě odeslání do jiného členského státu, než je stát, ze kterého bylo původně odesláno
 Výrok
 Článek 17 odst. 2 písm. f) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že aby odeslání nebo přeprava zboží nebyly kvalifikovány jako přemístění do jiného členského státu, musí být toto zboží poté, co byly práce na tomto zboží vykonány na území členského státu ukončení odeslání nebo přepravy uvedeného zboží, nutně odesláno zpět osobě povinné k dani do členského státu, z něhož bylo původně odesláno nebo přepraveno.
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2013.


text:
 27.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/7
 Usnesení Soudního dvora ze dne 10. listopadu 2016 – Alain Laurent Brouillard v. Soudní dvůr Evropské unie
 (Věc C-590/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Veřejné zakázky na služby - Vyjednávací řízení za účelem uzavření rámcových smluv na překlad právních textů - Vyloučení navrhovaného subdodavatele - Odborná způsobilost - Požadavek úplného právního vzdělání - Uznávání diplomů“)
 (2017/C 063/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Alain Laurent Brouillard (zástupce: P. Vande Casteele, advokát)
 Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropské unie (zástupci: J. Inghelram a S. Chantre, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Alainu Laurentu Brouillardovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 48, 8.2.2016.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/8
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative – Lucembursko) – Berlioz Investment Fund S. A. v. Directeur de l’administration des Contributions directes
 (Věc C-682/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2011/16/EU - Správní spolupráce v oblasti daní - Článek 1 odst. 1 - Článek 5 - Žádost o informace určená třetí osobě - Odmítnutí odpovědět - Sankce - Pojem ‚předpokládaný význam‘ požadovaných informací - Kontrola ze strany dožádaného orgánu - Kontrola ze strany soudu - Rozsah - Listina základních práv Evropské unie - Článek 51 - Uplatňování unijního práva - Článek 47 - Právo na účinný opravný prostředek k soudu - Přístup soudu a třetí osoby k žádosti o informace zaslané dožadujícím orgánem“)
 (2017/C 239/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Berlioz Investment Fund S.A.
 Žalovaný: Directeur de l'administration des Contributions directes
 Výrok
 1)
 Článek 51 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že když členský stát ve svých právních předpisech stanoví peněžitou sankci adresátovi veřejné správy, který odmítne poskytnout informace v rámci výměny informací mezi daňovými orgány, jejímž základem jsou mimo jiné ustanovení směrnice Rady 2011/16/EU ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799/EHS, uplatňuje tento členský stát unijní právo ve smyslu tohoto ustanovení, takže se Listina základních práv Evropské unie použije.
 2)
 Článek 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že adresát veřejné správy, kterému byla za nevyhovění správnímu rozhodnutí, kterým mu byla uložena povinnost poskytnout informace v rámci výměny informací mezi vnitrostátními daňovými správami podle směrnice 2011/16, uložena peněžitá sankce, může zpochybnit legalitu tohoto rozhodnutí.
 3)
 Článek 1 odst. 1 a článek 5 směrnice 2011/16 musí být vykládány v tom smyslu, že „předpokládaný význam“ informací požadovaných jedním členským státem od jiného členského státu představuje podmínku, kterou musí splňovat žádost o informace, aby vznikla povinnost dožádaného členského státu jí vyhovět, potažmo podmínku legality rozhodnutí o uložení povinnosti určeného tímto členským státem adresátovi veřejné správy a sankčního opatření uloženého tomuto adresátovi za nevyhovění tomuto rozhodnutí.
 4)
 Článek 1 odst. 1 a článek 5 směrnice 2011/16 musí být vykládány v tom smyslu, že ověření prováděné dožádaným orgánem, kterému dožadující orgán zaslal žádost o informace podle této směrnice, se neomezuje na formální správnost této žádosti, nýbrž tak, že na jeho základě musí být tento dožádaný orgán s to ověřit, že nejsou požadovány informace, u nichž s ohledem na totožnost dotyčného daňového poplatníka a případně uvedené třetí osoby a na potřeby předmětného daňového šetření nelze předpokládat žádný význam. Tatáž ustanovení směrnice 2011/16 a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládány v tom smyslu, že v rámci řízení o žalobě adresáta veřejné správy proti sankčnímu opatření, jež tomuto subjektu uložil dožádaný orgán v důsledku nevyhovění rozhodnutí o uložení povinnosti, které tento orgán přijal v návaznosti na žádost o informace zaslanou dožadujícím orgánem podle směrnice 2011/16, vnitrostátní soud může vedle provedení změny uložené sankce provést přezkum legality tohoto rozhodnutí o uložení povinnosti. Co se týče podmínky legality uvedeného rozhodnutí, související s předpokládaným významem požadovaných informací, je soudní přezkum omezen na ověření zjevné neexistence takového významu.
 5)
 Článek 47 druhý pododstavec Listiny základních práv Evropské unie musí být vykládán v tom smyslu, že soud dožádaného členského státu musí mít při výkonu soudního přezkumu přístup k žádosti o informace zaslané dožadujícím členským státem dožádanému členskému státu. Adresát veřejné správy nemá naproti tomu právo na přístup k plnému znění této žádosti o informace, která v souladu s článkem 16 směrnice 2011/16 zůstává tajná. K tomu, aby jeho věc týkající se neexistence předpokládaného významu požadovaných informací mohla být v plném rozsahu projednána, v zásadě postačí, aby měl k dispozici informace uvedené v čl. 20 odst. 2 této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 78, 29.2.2016.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Varna (Bulharsko) dne 29. prosince 2010 — АDSITS „Balkan and Sea prоperties“ v. Ředitel ředitelství „Odvolací agendy a správy výkonu“ — Varna
 (Věc C-621/10)
 2011/C 72/27
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Varna
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: АDSITS „Balkan and Sea prоperties“
 Žalovaný: Ředitel ředitelství „Odvolací agendy a správy výkonu“ — Varna
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 80 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že v případě dodání mezi propojenými osobami, je-li protiplnění vyšší než obvyklá cena, se základem daně rozumí obvyklá cena plnění pouze tehdy, pokud dodavatel není oprávněn k plnému odpočtu daně, která připadá na koupi resp. výrobu předmětů, které tvoří předmět dodání?
 2)
 Má být čl. 80 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112 vykládán v tom smyslu, že členský stát — v případě, že dodavatel uplatnil nárok na plný odpočet daně za zboží a služby, které jsou předmětem následných dodání mezi propojenými osobami s vyšší cenou, než je obvyklá cena, a tento nárok na odpočet daně nebyl podle článků 173 až 177 směrnice upraven — nesmí stanovit žádná opatření, podle kterých se základem daně rozumí výlučně obvyklá cena?
 3)
 Jedná se v případě čl. 80 odst. 1 směrnice 2006/112 o taxativní výčet případů, které tvoří podmínky, za kterých mohou členské státy přijmout opatření stanovující, že základem daně se v případě dodání rozumí obvyklá cena plnění?
 4)
 Je vnitrostátní právní úprava, jako je ustanovení čl. 27 odst. 3 bodu 1 Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (zákon o dani z přidané hodnoty), přípustná i za jiných okolností než za těch, které jsou uvedeny v ustanovení čl. 80 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/112?
 5)
 Má ustanovení čl. 80 odst. 1 písm. c) směrnice 2006/112 v případě, jako je projednávaný případ, přímý účinek a může jej vnitrostátní soud přímo použít?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/34
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 24. dubna 2015 – Hydrex v. Komise
 (Věc T-45/15 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Grantová dohoda na projekt týkající se finančního nástroje pro životní prostředí - Příkaz k navrácení - Návrh na odklad vykonatelnosti - Nedodržení formálních náležitostí - Nepřípustnost“)
 (2015/C 205/46)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Hydrex NV (Anvers, Belgie) (zástupce: P. Van Eysendeyk, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Lejeune a G. Wils, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise C (2015) 103 final ze dne 12. ledna 2015, o inkasním příkazu č. 3241405101 vydaném vůči navrhovatelce na částku 5 40 721,10 eur.
 Výrok
 1)
 Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Provincial de Alicante, Sección octava (Španělsko) dne 15. února 2016 – The Irish Dairy Board Co-operative Limited v. Tindale & Stanton Ltd España, S.L.
 (Věc C-93/16)
 (2016/C 156/37)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Alicante, Sección octava
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: The Irish Dairy Board Co-operative Limited
 Odpůrkyně: Tindale & Stanton Ltd España, S.L.
 Předběžné otázky
 1)
 Existuje-li nebezpečí záměny, kvůli němuž by majitel ochranné známky Společenství mohl za předpokladů stanovených v témže ustanovení zakázat třetí straně užívání nějaké značky v obchodním styku bez jeho souhlasu, lze čl. 9 odst. 1 písm. b) NOZS (1) vykládat v tom smyslu, že umožňuje vyloučit nebezpečí záměny tehdy, když starší ochranná známka Společenství díky toleranci jejího majitele roky pokojně koexistovala v členských státech Unie s podobnými vnitrostátními známkami, takže absence nebezpečí záměny se s ohledem na jednotnou povahu ochranné známky Společenství z těchto dvou členských států přenese na další členské státy nebo na Unii jako celek?
 2)
 Je za předpokladů uvedených v předchozím odstavci možné při hodnocení nebezpečí záměny zohlednit geografické, demografické, hospodářské či jiné okolnosti dané ve státech, kde došlo ke koexistenci, s ohledem na to, že neexistence nebezpečí záměny v těchto státech by se mohla přenést do třetího státu nebo do celé Unie?
 3)
 Pokud jde o požadavek stanovený v odst. 1 písm. c) čl. nařízení o ochranné známce Společností, lze jej vykládat v tom smyslu, že v případě, kdy starší ochranná známka koexistovala se sporným označením po určitý počet let ve dvou členských státech Unie bez námitek majitele starší ochranné známky, může se tato tolerance jejího majitele ve vztahu k užívání pozdějšího označení v těchto dvou státech rozšířit na zbytek území Unie pro účely určení přítomnosti řádného důvodu užívání pozdějšího označení třetí stranou, a to z důvodu jednotné povahy, kterou ochranná známka Společenství má?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 78, s. 1).