text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/31
 Žaloba podaná dne 29. března 2016 – Caisse régionale de crédit agricole mutuel Nord Midi-Pyrénées v. ECB
 (Věc T-134/16)
 (2016/C 175/36)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Caisse régionale de crédit agricole mutuel Nord Midi-Pyrénées (Albi, Francie) (zástupce: H. Savoie, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky ze dne 29. ledna 2016 (ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/100) přijaté na základě čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 a na základě článků L. 511-13, L. 511-52, L. 511-58, L. 612-23-1 a R. 612-29-3 francouzského měnového a finančního zákoníku.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů, které jsou v zásadě totožné s důvody dovolávanými v rámci věci T-133/16, Caisse régionale de crédit agricole mutuel Alpes Provence v. ECB, nebo jsou těmto důvodům podobné.


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2011 — Timehouse v. OHIM (Tvar hodinek s vroubkovanou obrubou)
 (Věc T-235/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky - Tvar hodinek s vroubkovanou obrubou - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 238/24
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Timehouse GmbH (Eystrup, Německo) (zástupce: V. Knies, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: B. Schmidt, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. března 2010 (věc R 0942/2009-1), týkajícímu se zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem hodinek jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Timehouse GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 209, 31.7.2010.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d’instance de Dax (Francie) dne 22. února 2010 ve věcech — AG2R Prévoyance v. Bourdil SARL — AG2R Prévoyance v. Société boucalaise de boulangerie SARL — AG2R Prévoyance v. Baba-Pom SARL
 ((Věc C-97/10) - (Věc C-98/10) - (Věc C-99/10))
 2010/C 113/45
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal d'instance de Dax
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: AG2R Prévoyance
 Žalované: Bourdil SARL, Société boucalaise de boulangerie SARL, Baba-Pom SARL
 Předběžná otázka
 Porušuje rozšířená kolektivní smlouva, která výlučné právo spravovat pojištění uděluje jedinému režimu doplňkového hrazení zdravotních nákladů (v projednávané věci instituci AG2R Prévoyance), ustanovení článku 82 ES, když tato smlouva neupravuje, či dokonce výslovně vylučuje jakoukoli možnost osvobození od povinné účasti v uvedeném režimu pojištění (za předpokladu, že pravidla Společenství týkající se hospodářské soutěže nebrání plnění úkolů, které byly instituci AG2R Prévoyance svěřeny)?


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Karlsruhe – Německo) – Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff v. Standesamt der Stadt Karlsruhe, Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe
 (Věc C-438/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Občanství Unie - Článek 21 SFEU - Svoboda pohybu a pobytu v členských státech - Zákon členského státu, kterým se ruší výsady a zakazuje se udělovat nové šlechtické tituly - Příjmení zletilé osoby, příslušníka uvedeného státu, získané při obvyklém pobytu v jiném členském státě, jehož státní příslušnost má tato osoba také - Jméno obsahující šlechtické prvky - Bydliště v prvním členském státě - Odmítnutí orgánů prvního členského státu zapsat do matriky jméno získané ve druhém členském státě - Odůvodnění - Veřejný pořádek - Neslučitelnost se základními zásadami německého práva“)
 (2016/C 287/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Karlsruhe
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff
 Žalovaní: Standesamt der Stadt Karlsruhe, Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe
 Výrok
 Článek 21 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že orgány členského státu nejsou povinny uznat jméno státního příslušníka tohoto členského státu, pokud má rovněž státní příslušnost jiného členského státu, v němž získal toto jméno zvolené na základě svého volného uvážení a obsahující několik šlechtických titulů, které právo prvního členského státu neuznává, jestliže se prokáže, což musí ověřit předkládající soud, že takové odmítnutí uznání je v tomto kontextu ospravedlněno důvody souvisejícími s veřejným pořádkem, jelikož je vhodné a nezbytné k zajištění dodržování zásady rovnosti všech občanů uvedeného členského státu před zákonem.
 (1) Úř. věst. C 462, 22. 12. 2014.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/11
 Žaloba podaná dne 1. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-349/09)
 2009/C 312/18
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: K. Herrmann a M. Šimerdová, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 31 směrnice Komise 2005/28/ES ze dne 8. dubna 2005, kterou se stanoví zásady a podrobné pokyny pro správnou klinickou praxi týkající se hodnocených humánních léčivých přípravků a také požadavky na povolení výroby či dovozu takových přípravků (1), tím, že tuto směrnici plně neprovedla nebo každopádně Komisi odpovídající předpisy nesdělila;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2005/28/ES uplynula dne 29. ledna 2006.
 (1) Úř. věst. L 91, s. 13.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/4
 Žaloba podaná dne 20. července 2010 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-362/10)
 ()
 2010/C 301/06
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. La Pergola a K. Herrmann)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že Polská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k provedení článků 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10 a 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle žalobkyně Polská republika dosud nepřijala vnitrostátní opatření nezbytná k řádnému provedení směrnice 2003/98 do vnitrostátního právního řádu. Zákon ze dne 6. září 2001 o přístupu k veřejným informacím (ustawa o dostępie do informacji publicznej) oznámený Komisi se netýká opakovaného použití informací veřejného sektoru, neboť nedefinuje ani samotný pojem „opakované použití“. Práva a povinnosti vyplývající z tohoto zákona nemohou tudíž, byť jen z tohoto důvodu, správně provést směrnici 2003/98.
 (1) Úř. věst. L 345, s. 90; Zvl. vyd. 13/32, s. 701


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/29
 Žaloba podaná dne 23. března 2007 – VIP Car Solutions v. Parlament
 (Věc T-89/07)
 (2007/C 117/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: VIP Car Solutions (Hoenheim, Francie) (zástupce: G. Welzer, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu o odmítnutí zadat veřejnou zakázku PE/2006/06/UTD/1 – doprava členů Evropského parlamentu během zasedání ve Štrasburku, oznámené dne 24. ledna 2007;
 —
 zrušit veškeré následující akty;
 —
 uložit Parlamentu povinnost uhradit částku 500 000 eur jako náhradu škody;
 —
 uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení a soudních výdajů;
 —
 uložit Parlamentu náhradu nevratných nákladů ve výši 5 000 eur.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Evropského parlamentu, kterým se zamítá její nabídka týkající se nabídkového řízení PE/2006/06/UTD/1 – doprava členů Evropského parlamentu během zasedání ve Štrasburku (1).
 Žalobkyně se na podporu své žaloby dovolává zaprvé porušení kritérií pro zadání zakázky obsažených ve smlouvě o zadání veřejné zakázky, zejména pokud jde o cenu, neboť žalobkyně údajně nabídla nejnižší cenu a toto kritérium mělo mít váhu 55 % při zadání zakázky.
 Žalobkyně dále uplatňuje, že napadené rozhodnutí porušuje článek 100 finančního nařízení (2), podle nějž může být od zveřejnění některých informací upuštěno, pokud by poškozovalo oprávněné obchodní zájmy veřejných nebo soukromých podniků nebo by to mohlo mezi nimi narušit korektní hospodářskou soutěž. Žalobkyně má za to, že informace, kterou požadovala, a sice cenu nabídnutou úspěšným uchazečem o veřejnou zakázku, nespadá do působnosti uvedeného článku, a že bylo tedy odmítnutí sdělit tuto informaci protiprávní.
 (1) Vyhlášení veřejné zakázky „Doprava členů Evropského parlamentu autem a mikrobusem s řidičem během období zasedání ve Štrasburku“, Úř. věst S 2006, 177-187988.
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom), kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145).


text:
 12.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. září 2011 — Telefónica O2 Germany v. OHIM — Loopia (LOOPIA)
 (Věc T-150/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství LOOPIA - Starší slovní ochranné známky Společenství LOOP a LOOPY - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 331/35
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG (Mnichov, Německo) (zástupci: A. Fottner a M. Müller, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Loopia AB (Västerås, Švédsko) (zástupci: P. Håkon-Schmidt a N. Ringen, advokáti)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. ledna 2010 (věc R 1812/2008-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG a Loopia AB
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 12. ledna 2010 (věc R 1812/2008-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízené vynaložené společností Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG.
 3)
 OHIM nahradí náklady řízení nezbytně vynaložené společností Telefónica O2 Germany v řízení před prvním odvolacím senátem OHIM.
 4)
 Společnost Loopia AB ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 3. prosince 2008 – TNT Express Nederland BV v. AXA Versicherung AG
 (Věc C-533/08)
 (2009/C 44/53)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: TNT Express Nederland BV
 Žalovaný: AXA Versicherung AG
 Předběžné otázky
 1)
 Má se článek 71 odst. 2 písm. b) pododst. 2 nařízení (1) vykládat v tom smyslu, že (i) se úprava uznávání a výkladu upravená v nařízení vůči speciální úmluvě neuplatní jen tehdy, když úprava speciální úmluvy vyžaduje výlučnost, nebo (ii) při současném uplatnění podmínky uznávání a výkonu v speciální úmluvě a těch nařízení se mají vždy použít podmínky speciální dohody a podmínky nařízení se neuplatní i když si speciální úmluva nečiní nárok na výlučná platnost vůči jiným mezinárodním úpravám o uznávání a výkonu?
 2)
 Je Soudní dvůr s cílem, aby zabránil vzájemně rozdílným rozhodnutím v případě konkurujících si úprav zmíněných v první otázce příslušným k výkladu, který by zavazoval soudy členských států, týkajícího se Úmluvy o přepravní smlouvě v mezinárodní silniční nákladní dopravě, podepsaná v Ženevě dne 19. května 1956, konkrétně oblast upravenou v článkem 31 této Úmluvy?
 3)
 Má se v případě kladné odpovědi na druhou otázku a taktéž kladné odpovědi na první otázku pod písmenem (i), vykládat úprava uznávání a výkonu v článku 31 odst. 3 a odst. 4 CMR v tom smyslu, že nevyžaduje žádnou výlučnost a ponechává prostor pro uplatnění jiných mezinárodních pravidel, které umožňují uznávání a výkon jako je tomu v případě nařízení?
 Pro případ, že Soudní dvůr odpoví kladně na otázku 1 bod (ii) a kromě toho taktéž na druhou otázku, klade Hoge Raad s ohledem na další posouzení opravného kasačního prostředku ještě další tři otázky:
 4)
 Zmocňuje čl. 31 odst. 3 a odst. 4 CMR soud dožádaného státu, aby při návrhu na doložku vykonatelnosti zkoumal, jestli byl soud ve státě původu mezinárodně příslušným pro rozhodování sporu?
 5)
 Má se čl. 71 odst. 1 nařízení vykládat v tom smyslu, že v případě kolize úprav litispendence v Úmluvě CMR a takovou úpravou litispendence jaká je v nařízení má přednost úprava Úmluvy CMR před úpravou litispendence upravené nařízením?
 6)
 Týká se v Holandsku podaná žaloba na určení v této věci a v Německu požadovaná náhrada škody „sporu z téhož důvodu“ ve smyslu čl. 31 odst. 2 CMR?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/7
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Mons – Belgie) – Christian Ferenschild v. JPC Motor SA
 (Věc C-133/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prodej spotřebního zboží a záruka na toto zboží - Směrnice 1999/44/ES - Článek 5 odst. 1 - Záruční lhůta prodávajícího - Promlčecí lhůta - Článek 7 odst. 1 druhý pododstavec - Použité zboží - Smluvní omezení odpovědnosti prodávajícího“)
 (2017/C 293/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Mons
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Christian Ferenschild
 Žalovaná: JPC Motor SA
 Výrok
 Článek 5 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží musí být vykládány v tom smyslu, že brání předpisu členského státu, který umožňuje, aby promlčecí lhůta pro uplatnění nároku spotřebitele byla kratší než dva roky po dodání zboží, jestliže uvedený členský stát využil možnosti stanovené v druhém z těchto ustanovení této směrnice a prodávající a spotřebitel se dohodli na záruční lhůtě prodávajícího kratší než dva roky, a sice v délce jednoho roku, pro dotyčné použité zboží.
 (1) Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/22
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 10. listopadu 2004
 ve věci T-402/02, August Storck KG proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka společenství - Obrazová ochranná známka ztvárňující tvar obalu z krouceného papíru (tvar obalu bonbónu) - Předmět přihlášky - Absolutní důvod zamítnutí - Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Užíváním získaná rozlišovací způsobilost - Čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94 - Právo být vyslechnut - Čl. 73 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 - Zkoumání skutečností z moci úřední - Čl. 74 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94)
 (2005/C 19/48)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-402/02, August Storck KG, se sídlem v Berlíně (Německo), zastoupená H. Wrage-Molkenthinem, T. Reherem, A. Heisem a I. Rohrem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: B. Müller a G. Schneider), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. října 2002 (věc R 0256/2001-2), kterým se zamítá zápis ochranné známky ztvárňující obal z krouceného papíru (tvar obalu bonbónu), Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; vedoucí soudní kanceláře: B. Pastor, náměstkyně vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 10. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-157/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Veřejné zakázky na dodávky - Směrnice 93/36/EHS - Zadávání veřejných zakázek bez předchozího zveřejnění vyhlášení - Lehké vrtulníky pro potřebu policejních sil a národních požárních sborů)
 (2008/C 301/08)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, G. Fiengo, advokát)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110) – Neprokázání existence důvodů, které umožňují zadavateli přistoupit k vyjednávacímu řízení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky – Lehké vrtulníky nabyté pro potřeby policie a požárních sborů
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že přijala nařízení ministra vnitra č. 558/A/04/03/RR ze dne 11. července 2003, kterým byla schválena odchylka z právní úpravy Společenství v oblasti veřejných zakázek na dodávky za účelem nákupu lehkých vrtulníků určených pro policejní síly a národní požární sbory, aniž byla splněna některá z podmínek, které mohou takovouto odchylku odůvodnit, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky, a zejména z čl. 2 odst. 1 písm. b) a článků 6 a 9 této směrnice.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. srpna 2012 společností Environmental Manufacturing LLP proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 22. května 2012 ve věci T-570/10, Environmental Manufacturing LLP v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc C-383/12 P)
 (2012/C 331/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Environmental Manufacturing LLP (zástupci: S. Malynicz, Barrister, M. Atkins, Solicitor, K. Shadbolt, Trade Mark Attorney)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Société Elmar Wolf
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) ve věci T-570/10 ze dne 22. května 2012 a vydal sám ve věci konečné rozhodnutí,
 —
 rozhodl, že Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Podle rozsudku ze dne 27. listopadu 2008, Intel Corporation (C-252/07, Sb. rozh. s. I-8823) platí, že důkaz o tom, že užívání pozdější ochranné známky působí nebo by působilo újmu rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky, předpokládá prokázání změny hospodářského chování průměrného spotřebitele výrobků nebo služeb, pro které je starší ochranná známka zapsána, vyplývající z užívání pozdější ochranné známky, nebo vážného nebezpečí, že by k takové změně mohlo v budoucnu dojít. Tribunál postupoval nesprávně, když takový důkaz nepožadoval a namísto toho učinil závěr, že stačí, že je oslabena schopnost starší ochranné známky identifikovat výrobky nebo služby, pro které je zapsána a užívána, jako pocházející od majitele uvedené ochranné známky, jelikož užívání pozdější ochranné známky způsobuje roztříštění identity starší ochranné známky a jejího působení na veřejnost.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/50
 Žaloba podaná dne 26. července 2013 — Intermark v. OHIM — Coca-Cola (RIENERGY Cola)
 (Věc T-384/13)
 2013/C 260/90
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Intermark Srl (Stei, Rumunsko) (zástupce: Á. László, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Coca-Cola Company (Atlanta, Spojené státy)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl přihlášce, změnil napadené rozhodnutí žalovaného, nařídil zamítnutí námitek a nařídil, aby označení žalobkyně bylo v celém rozsahu zapsáno jako ochranná známka;
 —
 pro případ, že dospěje k závěru, že je nevyhnutelné znovu a podrobně posoudit skutkové okolnosti a důkazy věci, zrušil napadené rozhodnutí žalovaného a věc vrátil OHIM k novému posouzení a novému rozhodnutí;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „Cola“ pro výrobky a služby spadající do tříd 32 a 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 507 963
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis ochranné známky Společenství č. 8 792 475, č. 2 107 118 a č. 8 709 818 týkající se obrazové ochranné známky „Coca-Cola“ pro výrobky a služby spadající do tříd 30, 32, 33 a 35
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional (Španělsko) dne 12. června 2014 — Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.) v. Tyco Integrated Security S.L. a Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios S.A.
 (Věc C-266/14)
 2014/C 282/25
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Nacional – Sala de lo Social
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (CC.OO.)
 Žalovaní: Tyco Integrated Security S.L. a Tyco Integrated Fire & Security Corporation Servicios S.A.
 Předběžné otázky
 Má být článek 2 směrnice 2003/88/ES (1) vykládán v tom smyslu, že doba, po kterou trvají cesty, jež uskuteční na počátku a na konci pracovní doby pracovník, jemuž nebylo přiděleno žádné stálé pracoviště a jenž se musí každý den přemisťovat z místa svého bydliště do prostor zákazníka podniku, a to každý den jiného, a vrátit se do místa svého bydliště z prostor jiného zákazníka, rovněž každý den jiného (podle trasy či seznamu, jež mu určí podnik předchozího dne), přičemž tyto prostory se vždy nacházejí v určité více či méně rozlehlé zeměpisné oblasti, má být za okolností sporu v původním řízení upřesněných v odůvodnění této otázky považována za „pracovní dobu“ ve smyslu definice tohoto pojmu obsažené ve výše uvedeném článku směrnice, nebo má být naopak považována za „dobu odpočinku“?
 (1) Směrnice 2003/88/ES Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9).


text:
 25.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 74/13
 Žaloba podaná dne 9. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
 (Věc C-77/06)
 (2006/C 74/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 9. února 2006 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou J. Hottiaux a F. Simonetti, jako zmocněnkyněmi, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001, o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (1), a v každém případě tím, že uvedená ustanovení nesdělilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;
 2.
 uložil Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice 2001/42/ES uplynula dne 21. července 2004.
 (1) Úř. věst. L 197, 21.07. 2001, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/45
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. července 2017 – Dessi v. EIB
 (Věc T-510/16) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Povyšování - Hodnocení a povyšování za rok 2012 - Rozhodnutí odvolacího výboru - Rozsah přezkumu - Zástupci zaměstnanců - Diskriminace“)
 (2017/C 283/68)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nathalie Dessi (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: původně A. Senes a L. Payot, poté L. Levi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: původně C. Gómez de la Cruz a E. Raimond, poté E. Raimond a G. Faedo a, nakonec, G. Faedo a K. Carr, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí odvolacího výboru EIB ze dne 23. října 2013, kterým byl zamítnut návrh žalobkyně na přezkum její zprávy o hodnocení za rok 2012 v rozsahu, v němž uvedená zpráva nedoporučuje prezidentovi EIB její povýšení z funkční skupiny F do funkční skupiny E.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí odvolacího výboru Evropské investiční banky (EIB) ze dne 23. října 2013, kterým byl zamítnut návrh Nathalie Dessi na přezkum její zprávy o hodnocení za rok 2012 v rozsahu, v němž uvedená zpráva nedoporučuje prezidentovi EIB její povýšení z funkční skupiny F do funkční skupiny E se ruší.
 2)
 EIB se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 85. 22.3.2014 (věc původně vedená u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod č. F-8/14 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/12
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission — Rakousko) — Gentcho Pavlov, Gregor Famira v. Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien
 (Věc C-101/10) (1)
 (Vnější vztahy - Dohody o přidružení - Vnitrostátní právní úprava vylučující bulharské státní příslušníky z možnosti zápisu na seznam advokátních koncipientů před přistoupením Bulharské republiky k Evropské unii - Slučitelnost takové právní úpravy se zákazem jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti stanoveným v Dohodě o přidružení ES-Bulharsko, pokud jde o pracovní podmínky)
 2011/C 269/18
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Gentcho Pavlov, Gregor Famira
 Žalovaný: Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission — Výklad čl. 38 odst. 1 Evropské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bulharskou republikou na straně druhé (Úř. věst. L 358, 31.12.1994, s. 3; Zvl. vyd. 11/59, s. 201) — Zákaz jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti, pokud jde o pracovní podmínky — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy, která vylučuje bulharské státní příslušníky z možnosti zápisu na seznam advokátních koncipientů před přistoupením Bulharska k Evropské unii, s tímto článkem — Přímý účinek tohoto ustanovení
 Výrok
 Zásada zákazu diskriminace zakotvená v čl. 38 odst. 1 první odrážce Evropské dohody zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Bulharskou republikou na straně druhé, uzavřené a schválené jménem Společenství rozhodnutím Rady a Komise 94/908/ESUO, ES, Euratom ze dne 19. prosince 1994, musí být vykládána v tom smyslu, že v době před přistoupením Bulharské republiky k Evropské unii nebránila takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava obsažená v § 30 odst. 1 a 5 rakouského advokátního řádu (Österreichische Rechtsanwaltsordnung), ve znění použitelném ve sporu v původním řízení, podle níž bulharský státní příslušník z důvodu podmínky státní příslušnosti stanovené touto právní úpravou nemohl být zapsán na seznam advokátních koncipientů, ani mu v důsledku toho nemohlo být vydáno potvrzení o oprávnění k zastupování advokáta.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/2
 Volba předsedů senátů
 2009/C 267/04
 Dne 7. října 2009 zvolili soudci Soudního dvora na základě článku 10 odst. 1 prvního pododstavce jednacího řádu p. Tizzana, p. Cunha Rodriguese, p. Lenaertse a p. Bonichota předsedy prvního, druhého, třetího a čtvrtého senátu, v nichž zasedá pět soudců, na tříleté období, které uplyne dne 6. října 2012
 Dne 8. října 2009 soudci Soudního dvora na základě článku 10 odst. 1 druhého pododstavce jednacího řádu zvolili p. Levitze, pí Lindh, pí Silva de Lapuerta a pí Toader předsedy pátého, šestého, sedmého a osmého senátu, v nichž zasedají tři soudci, na jednoleté období, které uplyne dne 6. října 2010.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/42
 Žaloba podaná dne 29. srpna 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-85/11)
 2011/C 340/88
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise nepovýšit žalobkyni do platové třídy AST 5 od 1. března 2009 v povyšovacím řízení 2009
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise nepovýšit žalobkyni do platové třídy AST 5 od 1. března 2009 v povyšovacím řízení 2009;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) dne 28. prosince 2015 – Secretary of State for the Home Department v. David Davis, Tom Watson, Peter Brice, Geoffrey Lewis
 (Věc C-698/15)
 (2016/C 098/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Secretary of State for the Home Department
 Odpůrci: David Davis, Tom Watson, Peter Brice, Geoffrey Lewis
 Předběžné otázky
 1)
 Stanoví rozsudek Soudního dvora Digital Rights Ireland a Seitlinger (spojené věci C-293/12 a C-594/12, EU:C:2014:238; dále jen „rozsudek Digital Rights Ireland“) (a zejména body 60 až 62 rozsudku) závazné požadavky unijního práva, které se vztahují na vnitrostátní režim přístupu k údajům uchovávaným podle vnitrostátních právních předpisů v členském státě a které je nutno dodržet ke splnění článků 7 a 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina Evropské unie“)
 2)
 Rozšiřuje rozsudek Digital Rights Ireland oblast působnosti článku 7 nebo článku 8 Listiny EU nad rámec článku 8 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „EÚLP“) vymezený judikaturou Evropského soudu pro lidská práva (dále jen „ESLP“)?


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/17
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Kúria – Maďarsko) – Interservice d.o.o. Koper v. Sándor Horváth
 (Věc C-547/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 96 - Režim vnějšího tranzitu - Pojem ‚dopravce‘ - Nepředložení zboží celnímu úřadu určení - Odpovědnost - Subdodavatel přepravních služeb, který zboží předal hlavnímu dopravci na parkovišti celního úřadu určení a odpovědnost za toto zboží znovu převzal při následné přepravě“)
 (2017/C 053/20)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Kúria
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Interservice d.o.o. Koper
 Odpůrce: Sándor Horváth
 Výrok
 1)
 Pojem „dopravce“, který má povinnost předložit zboží celnímu úřadu určení v nezměněném stavu, uvedenou v čl. 96 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na jakoukoli osobu, včetně subdodavatele přepravních služeb, která provádí skutečnou přepravu zboží nacházejícího se v režimu vnějšího tranzitu Společenství, tuto přepravu přijala a je si vědoma, že se zboží nachází v tomto režimu.
 2)
 Článek 96 odst. 2 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, musí být vykládán v tom smyslu, že takový subdodavatel přepravních služeb, jako je subdodavatel těchto služeb dotčený ve věci v původním řízení, který jednak zboží spolu s tranzitním dokladem předal hlavnímu dopravci na parkovišti celního úřadu určení a jednak odpovědnost za toto zboží znovu převzal při následné přepravě, měl povinnost se ujistit, že zboží bylo předloženo celnímu úřadu určení a může odpovídat za to, že k takovému předložení nedošlo, pouze v případě, že při novém převzetí odpovědnosti za uvedené zboží věděl, že tranzitní režim nebyl řádně ukončen, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 27, 25.1.2016.


text:
 22.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 480/6
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená dne 4. listopadu 2015 soudem Fürstliches Obergericht ve věci trestního řízení proti A
 (Věc E-26/15)
 (2016/C 480/08)
 Dopisem ze dne 4. listopadu 2015, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 9. listopadu 2015, požádal lichtenštejnský Knížecí odvolací soud (Fürstliches Obergericht) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci trestního řízení proti A ohledně následujících otázek:
 1.
 Je třeba směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu vykládat v tom smyslu, že „poskytovatelé služeb pro svěřenectví a obchodní společnosti“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 3 písm. c) a čl. 3 bodu 7 písm. b) uvedené směrnice podléhají povinnosti ověřit totožnost klienta, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 1 písm. a) a čl. 9 odst. 1 a 6 směrnice, pouze v souladu s právními předpisy členského státu, v němž jsou usazeny (in welchem [der Dienstleister für Trusts und Gesellschaften] seinen rechtlichen Sitz hat)?
 2.
 V případě záporné odpovědi na otázku 1: Jaká kritéria je třeba použít k určení toho, zda jsou „poskytovatelé služeb pro svěřenectví a obchodní společnosti“ povinni ověřit totožnost klienta, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 1 písm. a) a čl. 9 odst. 1 a 6 směrnice, v souladu s právními předpisy jiného členského státu?
 3.
 Platí odpovědi na otázky 1 a 2 též v případě, kdy společnost, jíž jsou poskytovány administrativní služby, nemá sídlo v členském státě?


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/30
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. května 2014 – Marcuccio v. Komise
 (Věc T-207/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Akt následující po žádosti o založení dokumentu do spisu vytvořeného za účelem prošetření žádosti o uznání události, kterou žalobce utrpěl, jako úrazu - Neexistence aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení - Přípravný akt - Informativní akt - Článek 94 písm. a) jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 2014/C 212/38
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser, J. Currall a G. Gattinara, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 29. února 2012, Marcuccio v. Komise (F-3/11) a znějící na zrušení tohoto usnesení.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundespatentgericht (Německo) dne 24. července 2013 — Netto Marken Discount AG & Co. KG v. Deutsches Patent- und Markenamt
 (Věc C-420/13)
 2013/C 313/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundespatentgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Netto Marken Discount AG & Co. KG
 Žalovaný: Deutsches Patent- und Markenamt
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat článek 2 směrnice (1) v tom smyslu, že službou ve smyslu tohoto ustanovení se rozumí i maloobchod se službami?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Je třeba vykládat článek 2 směrnice v tom smyslu, že služby nabízené maloobchodníkem musejí být po obsahové stránce upřesněny stejně jako výrobky, které maloobchodník prodává?
 a)
 Postačí pro upřesnění služeb, pokud se uvede
 aa)
 pouze obecná oblast služeb nebo obecné označení,
 bb)
 pouze třída (třídy) nebo
 cc)
 každá služba konkrétně?
 b)
 Podílejí se tyto údaje na určení data podání přihlášky, nebo je u uvedení obecných označení nebo tříd možná změna nebo doplnění?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Je třeba vykládat článek 2 směrnice v tom smyslu, že se rozsah ochrany poskytnuté ochranné známce vztahující se na služby maloobchodu službami rozšiřuje i na služby, které maloobchodník poskytuje sám?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, Úř. věst. L 299, s. 25.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/17
 Žaloba podaná dne 7. dubna 2006 – InterVideo v. OHIM
 (Věc T-105/06)
 (2006/C 121/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: InterVideo, Inc. (Kalifornie, USA) (zástupce: K. Manhaeve, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 31. ledna 2006;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „WinDVD Creator“ pro výrobky třídy 9 – přihláška č. 4 106 936
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 4 a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady (ES) č. 40/94, poněvadž odvolací senát nesprávně definoval relevantní veřejnost. Relevantní veřejností je podle žalobkyně průměrný spotřebitel, a ne uživatelé PC se znalostí specifického počítačového jazyka.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/18
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 20. ledna 2009 — Sebirán, SL v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), El Coto de Rioja S.A.
 (Věc C-210/08) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Nebezpečí záměny - Obrazová ochranná známka Coto D’Arcis - Námitky majitele slovních ochranných známek COTO DE IMAZ a EL COTO - Částečné zamítnutí zápisu“)
 2009/C 113/35
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Sebirán, SL (zástupce: J. Calderón Chavero, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), (zástupce: J. Laporta Insa, zmocněnec), El Coto de Rioja S.A. (zástupci: J. Grimau Muñoz a J. Villamor Muguerza, advokáti)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 12. března 2008, Sebirán, S.L. v. OHIM a El Coto de Rioja, S.A. (T 332/04), kterým Soud prvního stupně zamítl žalobu podanou El Coto de Rioja, S.A., směřující k částečnému zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 15. června 2004 (věc R 550/2003-2)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek za zamítá.
 2)
 Sebirán SL se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/30
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. června 2012 — Cantisani v. Komise
 (Věc F-71/10) (1)
 (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Konferenční tlumočník - Články 12a a 24 služebního řádu - Psychické obtěžování - Střet zájmů - Návrh na náhradu škody)
 2012/C 217/63
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nicola Cantisani (Brusel, Belgie) (zástupkyně: S. de Lannoy, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a J. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí žalované, kterým byla zamítnuta žádost o pomoc podaná žalobcem v souvislosti s psychickým obtěžováním, a návrh na náhradu vzniklé škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Nicola Cantisani ponese kromě vlastních nákladů řízení i náklady vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 317, 20.11.2010, s. 49.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/40
 Žaloba podaná dne 14. dubna 2005 Flex Equipos de Descanso, S.A. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-146/05)
 (2005/C 143/76)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. dubna 2005 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) podaná Flex Equipos de Descanso, S.A., se sídlem v Alcobendas, Madrid (Španělsko), zastoupenou I. Valdelomarem Serranem, advokátem.
 Recticel N.V., se sídlem v Sint-Lambrechts-Woluwe (Belgie) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 8. února 2005 ve věci R 469/2004-2;
 —
 vrátil věc Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu a nařídil mu zamítnout zápis ochranné známky Společenství, přihláška č. 1.278.175, RENOFLEX pro všechny výrobky ve třídách 17 a 20;
 —
 prohlásil, že Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu porušuje zásadu právní jistoty;
 —
 nařídil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Recticel N.V.
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „RENOFLEX“ pro výrobky mimo jiné ve třídách 17 a 20 (plnící materiál pro sedadla, sedadla pro vozidla, nábytek...) – přihláška č. 1 278 175
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Národní obrazové ochranné známky „FLEX“ pro výrobky ve třídách 17 a 20 a to (guma, postele, matrace, víceúčelový nábytek, psací stoly...)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Vyhovění námitkám pro všechny napadené výrobky
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody:
 Nebezpečí záměny mezi ochrannou známkou Společenství a staršími ochrannými známkami je zřejmé z důvodu podobnosti označení a na základě skutečnosti, že výrobky, na které se tyto ochranné známky vztahují, jsou částečně totožné a částečně podobné.
 Ochranná známka Společenství se velmi podobá starším ochranným známkám vzhledem ke skutečnosti, že slovní prvek a dominantní část starších ochranných známek, FLEX, je obsažena v napadené ochranné známce Společenství RENOFLEX. Přidání slova RENO nemění celkový dojem.
 Napadené rozhodnutí tedy porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94.
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu navíc porušil zásadu právní jistoty.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/22
 Žaloba podaná dne 8. ledna 2016 – La tarte tropézienne v. OHIM (LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ)
 (Věc T-7/16)
 (2016/C 090/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: La tarte tropézienne (Cogolin, Francie) (zástupce: T. Cuche, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: mezinárodní zápis obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek „LA TARTE TROPÉZIENNE 1955. SAINT-TROPEZ“ s vyznačením Evropské unie – žádost o ochranu zápisu č. 1 212 405
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. října 2015 ve věci R 720/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl, že žaloba je přípustná,
 —
 konstatoval, že ochrana mezinárodního zápisu č. 1.212.405 v Evropské unii je platná pro označení těchto výrobků: „mouka a výrobky z obilnin; cukr; med; melasový sirup; droždí, prášek do pečiva; koření; těsta na dorty; dorty; mražené dorty; palačinky“,
 —
 v důsledku toho částečně zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. října 2015 v rozsahu, v němž zamítlo ochranu mezinárodního zápisu č. 1.212.405 v Evropské unii pro výrobky „mouka a výrobky z obilnin; cukr; med; melasový sirup; droždí, prášek do pečiva; koření; těsta na dorty; dorty; mražené dorty; palačinky“,
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 28. května 2008 – Colin Wolf v. Stadt Frankfurt am Main
 (Věc C-229/08)
 (2008/C 223/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Colin Wolf
 Žalovaný: Stadt Frankfurt am Main
 Předběžné otázky
 1)
 Má vnitrostátní zákonodárce pro vyčerpání prostoru pro uvážení, poskytnutého čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES (1), obecně široký prostor pro rozhodování a úpravu, nebo se tento prostor omezí každopádně na to, co je nezbytně nutné, pokud jde o stanovení maximálního věku pro přijetí vzhledem k minimální době služby před odchodem do důchodu v souladu s čl. 6 odst. 1 druhým pododstavcem písm. c) směrnice 2000/78/ES?
 2)
 Konkretizuje nezbytnost v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci písm. c) směrnice 2000/78/ES přiměřenost prostředku uvedeného v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2000/78/ES a omezuje tak rozsah působnosti tohoto obecného ustanovení?
 3)
 a)
 Jedná se o legitimní cíl v rámci čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže zaměstnavatel sleduje prostřednictvím maximálního věku pro přijetí svůj zájem na co možná nejdelší aktivní době služby úředníků, kteří mají být zaměstnáni?
 b)
 Je provedení takového cíle nepřiměřené již tehdy, pokud je jím způsobeno, že úředníci konají službu déle, než je nutné pro získání zákonem zaručeného minimálního zaopatření při předčasném odchodu do důchodu po uplynutí 5 let služby?
 c)
 Je provedení takového cíle nepřiměřené teprve tehdy, jestliže v důsledku toho úředníci slouží déle, než je nutné k tomu, aby odsloužili zákonem zaručené minimální zaopatření při předčasném odchodu do důchodu – v současné době 19,51 let?
 4)
 a)
 Jedná se o legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže je prostřednictvím co možná nejnižšího maximálního věku pro přijetí zachováván co nejnižší celkový počet zaměstnávaných úředníků, za účelem udržení co možná nejnižšího počtu plnění v konkrétních případech, jako je úrazové pojištění nebo nemocenské pojištění (podpory, rovněž pro rodinné příslušníky)?
 b)
 Jaký význam může mít okolnost, že s rostoucím věkem jsou sociální dávky v případě nehod nebo podpory v případě nemoci (rovněž rodinní příslušníci) vyšší než u mladších úředníků, takže se při přijetí starších úředníků nebo úřednic mohou výdaje, které je nutno vynaložit, celkově zvýšit?
 c)
 Musejí v tomto ohledu existovat zaručené prognózy nebo statistiky, nebo postačují obecné pravděpodobnostní předpoklady?
 5)
 a)
 Jedná se o legitimní cíl ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže chce zaměstnavatel uplatnit určitý maximální věk pro přijetí, aby zabezpečil „vyváženou věkovou strukturu v rámci určitého služebního postupu“?
 b)
 Jaké požadavky musejí případně splňovat úvahy o podobě takové věkové struktury, aby byly splněny podmínky okolnosti vylučující protiprávnost (přiměřenost a nezbytnost)?
 6)
 Jedná se o legitimní úvahu ve smyslu čl. 6 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2000/78/ES, jestliže zaměstnavatel v souvislosti s maximálním věkem pro přijetí odkazuje na to, že až do dosažení takového věku je zpravidla možné získat věcné předpoklady pro odbornou přípravu ve střední službě v hasičském sboru ve formě odpovídajícího školního vzdělání a řemeslnického vzdělání?
 7)
 Podle jakých kritérií je třeba posoudit, zda je minimální doba služby do doby odchodu do důchodu přiměřená nebo nezbytná?
 a)
 Lze odůvodnit nezbytnost minimální doby služby výlučně jako ekvivalent získání kvalifikace, kterou financuje výlučně zaměstnavatel (kvalifikace pro služební postup ve střední službě v hasičském sboru), aby byla vzhledem k takové kvalifikaci zajištěna přiměřená následná doba služby u tohoto zaměstnavatele, takže náklady na vzdělání úředníka se tímto způsobem pozvolna odslouží?
 b)
 Jak dlouhá může být doba výkonu služby, která následuje po době odborné přípravy? Může překročit 5 let, a pokud ano, za jakých podmínek?
 c)
 Lze odůvodnit přiměřenost nebo nezbytnost minimální doby služby nezávisle na bodě 7 písm. a) úvahou, že u úředníků, jejichž důchodové zabezpečení financuje výlučně zaměstnavatel, musí očekávaná aktivní doba služby od přijetí až do očekávaného odchodu do důchodu postačit na výsluhu zákonem zaručeného minimálního zaopatření v důchodu dobou výkonu služby, která v současné době činí 19,51 let?
 d)
 Je naopak odmítnutí přijetí podle čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES odůvodněno až tehdy, jestliže byla osoba zaměstnána ve věku, který by při očekávaném odchodu do důchodu vedl k tomu, že by bylo třeba vyplatit minimální zaopatření, ačkoliv by ještě nebylo odsloužené?
 8)
 a)
 Je třeba pro posouzení odchodu do důchodu podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78/ES vycházet z věkové hranice stanovené zákonem pro přechod do důchodu s odpovídajícím pobíráním důchodu, nebo je třeba vycházet ze statisticky průměrného věku odchodu do důchodu určité skupiny úředníků nebo profesní skupiny?
 b)
 V jakém rozsahu musí být případně zohledněno, že pro jednotlivé úředníky může být obvyklý odchod do důchodu odložen až o dva roky? Vede tato okolnost v odpovídajícím rozsahu ke zvýšení maximálního věku pro přijetí?
 9)
 Lze při výpočtu minimální doby služby v rámci čl. 6 odst. 1 směrnice 2000/78/ES započíst odbornou přípravu, kterou je třeba nejprve absolvovat ve služebním poměru? Je v tomto ohledu relevantní, zda je třeba dobu odborné přípravy započíst v plné délce jakožto dobu služby pro důchod, nebo je třeba vyjmout dobu odborné přípravy z období, za nějž může zaměstnavatel podle čl. 6 odst. 1 druhého pododstavce písm. c) směrnice 2000/78/ES požadovat minimální dobu služby?
 10)
 Je úprava v § 15 odst. 1 druhé větě a odst. 3 Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz v souladu s článkem 17 směrnice 2000/78/ES?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte di Appello di Roma (Itálie) dne 3. května 2012 — Martini SpA v. Ministero delle Attività Produttive
 (Věc C-211/12)
 2012/C 194/24
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte di Appello di Roma
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Martini SpA
 Odpůrce: Ministero delle Attività Produttive
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 35 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 (1) ze dne 9. června 2000 (Úř. věst. L 152, 24.6.2000, s. 1) vykládat v tom smyslu, že základním cílem sankce, kterou stanoví a která spočívá v propadnutí jistoty v celkové výši uložené hospodářským subjektům Společenství, které získaly dovozní/vývozní licenci pro výrobek, na který se vztahuje společná organizace trhu s obilovinami, je odrazovat uvedené subjekty od porušování primární povinnosti (jako je skutečný dovoz nebo vývoz obilovin uvedených v příslušné licenci), kterou jsou povinny dodržovat ve vztahu k činnosti, na kterou získaly licenci a na kterou složily jistotu?
 2)
 Je třeba ustanovení čl. 35 odst. 4 nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 v části, v níž se stanoví lhůty a podmínky pro uvolnění jistoty složené při vydání dovozní licence, vykládat v tom smyslu, že v případě porušení sekundární povinnosti spočívající zejména v opožděném předložení důkazu o tom, že se dovoz řádně uskutečnil (a v následném opožděném předložení příslušné žádosti o uvolnění složené jistoty), se má výše sankce určit nezávisle na výši konkrétní jistoty, jejíž propadnutí v celkové výši by se mělo nařídit v případě porušení primární povinnosti týkající se samotné dovozní činnosti, přičemž výše sankce by se měla určit zejména na základě obvyklé výše jistoty, která se všeobecně uplatňuje na dovoz výrobků stejného druhu uskutečněný v příslušném období?
 3)
 Je třeba čl. 35 odst. 4 písm. c) uvedeného nařízení Komise (ES) č. 1291/2000 v části, v níž stanoví, že „... pokud byly pro určený produkt licence nebo osvědčení s různými sazbami jistoty, je použita k výpočtu částky, která má propadnout, nejnižší sazba použitelná pro dovoz ...“, vykládat v tom smyslu, že v případě, že hospodářský subjekt Společenství dovoz obilovin řádně uskutečnil, nedodržení lhůty stanovené pro předložení důkazu o uskutečnění dovozu do Evropského společenství musí podléhat sankci, jejíž výše se vypočítá na základě nejnižší dovozní jistoty platné ve stejné době dovozu stejného výrobku, a to nezávisle na zvláštních celních podmínkách (jak to tvrdí společnost Martini), nebo pouze za stejných zvláštních celních podmínek (jak to tvrdí Italská republika)?
 (1) Úř. věst. L 152, s. 1.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) dne 8. června 2015 – ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited, ITV Studios Limited v. TVCatchup Limited, Media Resources Limited, TVCatchup (UK) Limited
 (Věc C-275/15)
 (2015/C 279/26)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited, ITV Studios Limited
 Odpůrkyně: TVCatchup Limited, Media Resources Limited, TVCatchup (UK) Limited
 Vedlejší účastníci: The Secretary of State for Business, Innovation a Skills, Virgin Media Limited
 Předběžné otázky
 Pokud jde o výklad článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (1) (dále jen „směrnice“), konkrétně větu „Touto směrnicí nejsou dotčena ustanovení týkající se zejména [...] přístupu ke kabelu vysílacích služeb“:
 1)
 První otázka: Umožňuje uvedená věta soustavné používání ustanovení vnitrostátního práva, je-li rozsah působnosti pojmu „kabel“ definován vnitrostátním právem, nebo je rozsah působnosti této části článku 9 určen významem pojmu „kabel“, jenž je definován unijním právem?
 2)
 Druhá otázka: Pokud je pojem „kabel“ v článku 9 definován unijním právem, jaký je jeho význam? Zejména:
 a)
 Má konkrétní technologický význam, omezený na tradiční kabelové sítě provozované poskytovateli obvyklých kabelových služeb?
 b)
 Nebo má technologicky neutrální význam, který zahrnuje funkčně podobné služby přenášené přes internet?
 c)
 Zahrnuje v každém případě přenos mikrovlnné energie mezi pevnými pozemními body?
 3)
 Třetí otázka: Vztahuje se uvedená věta na 1) ustanovení, která vyžadují, aby kabelové sítě přenášely určitá vysílání, nebo 2) ustanovení, která umožňují přenášení vysílání pomocí kabelů, a) pokud přenášení probíhá souběžně a je omezeno na oblasti, které jsou určeny pro příjem vysílání a/nebo b) pokud přenášení vysílání probíhá na kanálech, které podléhají určitým veřejnoprávním povinnostem?
 4)
 Čtvrtá otázka: Pokud je rozsah působnosti pojmu „kabel“ v článku 9 definován vnitrostátním právem, podléhá toto ustanovení vnitrostátního práva unijním zásadám proporcionality a spravedlivé rovnováhy mezi právy držitelů autorských práv, vlastníků kabelů a veřejným zájmem?
 5)
 Pátá otázka: Je článek 9 omezen na ustanovení vnitrostátního práva, které bylo platné v době schválení směrnice, v době jejího vstupu v platnost nebo v poslední den lhůty pro její provedení, nebo se vztahuje rovněž na následná ustanovení vnitrostátního práva, která se týkají přístupu ke kabelu vysílacích služeb?
 (1) Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/50
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. července 2008 – Lancôme v. OHIM – CMS Hasche Sigle (COLOR EDITION)
 (Věc T-160/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství COLOR EDITION - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odstavec 1 písm. c) nařízení (ES) č. 40/94 - Právní zájem na podání návrhu - Článek 55 nařízení č. 40/94“)
 (2008/C 209/88)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lancôme parfums et beauté & Cie SNC (Paříž, Francie) (zástupce: E. Baud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: CMS Hasche Sigle (Kolín, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. února 2007 (věc R 231/2006-2), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi CMS Hasche Sigle a Lancôme parfums et beauté & Cie SNC.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Lancôme parfums et beauté & Cie SNC ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/42
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2016 – Sony Computer Entertainment Europe v. OHIM – Vieta Audio (Vita)
 (Věc T-35/16)
 (2016/C 106/49)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sony Computer Entertainment Europe Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Vieta Audio, SA (Barcelona, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Vita“ – Přihláška č. 9 993 361
 Řízení před OHIM: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. listopadu 2015, ve věci R 2232/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM a další účastnici v řízení před odvolacím senátem povinnost nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/32
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 6. března 2008 – Tiralongo v. Komise
 (Věc F-55/07) (1)
 (Veřejná služba - Bývalý dočasný zaměstnanec - Žaloba - Žaloba na náhradu škody - Neprodloužení smlouvy na dobu určitou - Zjevná nepřípustnost)
 (2008/C 116/59)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Giuseppe Tiralongo (Ladispoli, Itálie) (zástupci: F. Sciaudone, R. Sciaudone a S. Frazzani, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět věci
 Uložení povinnosti Komisi Evropských společenství nahradit majetkovou a nemajetkovou újmu, která údajně vznikla žalobci z důvodu protiprávních jednání, kterých se měl dopustit Evropský úřad pro boj proti podvodům zejména v rámci prodloužení jeho smlouvy jako dočasného zaměstnance.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 183, 4.8.2007, s. 43.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/20
 Žaloba podaná dne 2. ledna 2012 — Francie v. Komise
 (Věc T-1/12)
 2012/C 80/35
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues a J. Gstalter, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v plném rozsahu;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí K(2011) 7808 v konečném znění ze dne 24. října 2011, kterým Komise prohlásila za neslučitelné s vnitřním trhem podpory na restrukturalizaci zamýšlené francouzskými orgány ve prospěch SeaFrance SA ve formě zvýšení základního kapitálu a půjček poskytnutých ze strany SNCF ve prospěch SeaFrance.
 Na podporu žaloby se žalobkyně dovolává čtyř žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z nerespektování pojmu státní podpory ve smyslu článku 107 SFEU, jelikož Komise měla za to, že obezřetnost obou zamýšlených půjček od SNCF měla být posouzena společně s podporou na záchranu a restrukturalizaci. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části, které se zakládají:
 —
 jednak na skutečnosti, že Komise nesprávně vyložila rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 1998, BP Chemicals v. Komise (T-11/95, Recueil, s. II-3235), a
 —
 jednak podpůrně na skutečnosti, že Komise uvedený rozsudek Tribunálu neprávně použila.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z nerespektování pojmu státní podpory ve smyslu článku 107 SFEU, jelikož Komise měla nadto za to, že francouzské orgány neprokázaly, že obě zamýšlené půjčky od SNCF — posuzovány jednotlivě — byly poskytnuty za tržních podmínek. Tento žalobní důvod se dělí na dvě části, které se zakládají:
 —
 jednak na skutečnosti, že Komise nesprávně vyloučila použití sdělení Komise ze dne 19. ledna 2008 o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (1) ve vztahu k oběma dotčeným půjčkám, a
 —
 jednak na skutečnosti, že měla Komise nesprávně za to, že aby byla výše úroku z dotčených půjček v souladu s tržními podmínkami, musela by se pohybovat ve výši okolo 14 %.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož Komise měla za to, že podpora na restrukturalizaci je neslučitelná s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU vykládaným ve světle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 345 SFEU, který stanoví, že se Smlouvy nijak nedotýkají úpravy vlastnictví uplatňované v členských státech.
 (1) Úř. věst. C 14, s. 6.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/50
 Žaloba podaná dne 27. června 2017 – Vienna International Hotelmanagement v. EUIPO (Vienna House)
 (Věc T-402/17)
 (2017/C 277/72)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vienna International Hotelmanagement AG (Vídeň, Rakousko) (zástupce: M. Zrzavy, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „Vienna House“ – Přihláška č. 14 501 357
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 25. dubna 2017, ve věci R 333/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/64
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2008 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. listopadu 2008 ve věci F-90/07, Traore v. Komise
 (Věc T-572/08 P)
 (2009/C 44/109)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Currall, G. Berscheid a B. Eggers, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Amadou Traore (Rhode-Saint-Genèse, Belgie)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. listopadu 2008 ve věci F-90/07 v rozsahu, v němž vyhověl prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z protiprávnosti postupu přijímacího řízení, porušení čl. 7 odst. 1 a čl. 29 odst. 1 služebního řádu, jakož i zásady rovného zacházení a práva na služební postup tím, že platová třída pracovních míst byla stanovena na AD9 až AD14 v rozsahu, v němž se týká pracovního místa operačního vedoucího v Tanzanii, a ruší zamítnutí kandidatury A. Traorea, jakož i jmenování S. na zmiňované pracovní místo;
 —
 zamítnout žalobu podanou A. Traorem k Soudu pro veřejnou službu ve věci F-90/07 v rozsahu, v němž jí bylo Soudem pro veřejnou službu vyhověno;
 —
 uložit žalobci v prvním stupni náhradu nákladů řízení v odvolacím stupni a rozhodnout podle práva o nákladech řízení v prvním stupni před Soudem pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tímto kasačním opravným prostředkem se Komise domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 13. listopadu 2008 vydaného ve věci Traore v. Komise, F-90/07, kterým Soud pro veřejnou službu zrušil rozhodnutí Komise ze dne 12. prosince 2006, jímž byla zamítnuta kandidatura M. Taoreho na místo operačního vedoucího delegace Komise v Tanzanii a rozhodnutí o jmenování jiného uchazeče na zmíněné pracovní místo, v rozsahu, v němž byla platová třída sporného pracovního místa stanovena na AD9 až AD14 (a nebyla omezena na jednu ze skupin dvou platových tříd AD9/AD10, AD11/AD12 nebo AD13/AD14).
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku se Komise dovolává důvodů vycházejících:
 —
 z nesprávného právního posouzení, jehož se dopustil Soud pro veřejnou službu tím, že nevzal na vědomí rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. července 2008, Komise v. Economidis (T-56/07 P, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) v rozsahu, v němž Soud pro veřejnou službu nesprávně omezil relevanci tohoto rozsudku na pouhý případ obsazení pracovního místa vedoucího oddělení, třebaže je třeba uplatnit stejné podmínky i na pracovní místa mimo rozsah, o který jde v projednávané věci;
 —
 z nerespektování zásady obecného zájmu služby a zásady dobré správy.


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. dubna 2015 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
 (Věc C-28/12) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Smíšené mezinárodní dohody - Rozhodnutí o zmocnění k podpisu a k prozatímnímu provádění těchto dohod - Rozhodnutí Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě - Autonomie unijního právního řádu - Účast členských států na postupu a přijetí rozhodnutí podle článku 218 SFEU - Způsoby hlasování v Radě“)
 (2015/C 213/05)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Valero Jordana, K. Simonsson a S. Bartelt, zmocněnci)
 Vedlejší účastník řízení podporující žalobkyni: Evropský parlament (zástupci: R. Passos et A. Auersperger Matić, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. -M. Joséphidès, E. Karlsson, F. Naert a R. Szostak, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci řízení podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a E. Ruffer, zmocněnci), Dánské království (zástupci: U. Melgaard a L. Volck Madsen, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze, N. Graf Vitzthum a B. Beutler, zmocněnci), Řecká republika (zástupci: A. Samoni-Rantou a S. Chala, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, F. Fize, D. Colas a N. Rouam, zmocněnci), Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněkyně, ve spolupráci s P. Gentilim, avvocato dello Stato), Nizozemské království (zástupci: C. Wissels a J. Langer, zmocněnci), Polská republika (zástupci: B. Majczyna a M. Szpunar, zmocněnci), Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a M.-L. Duarte, zmocněnci), Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec), Švédské království (zástupce: A. Falk, zmocněnkyně), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: C. Murrell a L. Christie, zmocněnci, ve spolupráci s R. Palmer, barrister)
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí Rady a zástupců vlád členských států Evropské unie zasedajících v Radě 2011/708/EU ze dne 16. června 2011 o podpisu jménem Evropské unie a prozatímním provádění Dohody mezi Spojenými státy americkými na jedné straně, Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé, Islandem na straně třetí a Norským královstvím na straně čtvrté o letecké dopravě a o podpisu jménem Evropské unie a prozatímním provádění Doplňkové dohody mezi Evropskou unií a jejími členskými státy na jedné straně, Islandem na straně druhé a Norským královstvím na straně třetí o provádění Dohody mezi Spojenými státy americkými na jedné straně, Evropskou unií a jejími členskými státy na straně druhé, Islandem na straně třetí a Norským královstvím na straně čtvrté o letecké dopravě, se zrušuje.
 2)
 Účinky rozhodnutí 2011/708 se zachovávají do doby, než vstoupí v přiměřené lhůtě ode dne vyhlášení tohoto rozsudku v platnost nové rozhodnutí, které musí přijmout Rada Evropské unie na základě čl. 218 odst. 5 a 8 SFEU.
 3)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 4)
 Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Řecká republika, Francouzská republika, Italská republika, Nizozemské království, Polská republika, Portugalská republika, Finská republika, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 73, 10.3.2012.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/9
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin käräjäoikeus — Finsko) — Sanna Maria Parviainen v. Finnair Oyj
 (Věc C-471/08) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 92/85/EHS - Ochrana bezpečnosti a zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň - Článek 5 odst. 2 a čl. 11 bod 1 - Zaměstnankyně dočasně převedená na jiné pracovní místo po dobu svého těhotenství - Povinné převedení z důvodu rizika pro její bezpečnost nebo zdraví nebo pro bezpečnost nebo zdraví jejího dítěte - Nižší odměna než průměrná odměna vyplácená před tímto převedením - Předchozí odměna složená ze základní mzdy a různých příplatků - Výpočet mzdy, na kterou má těhotná zaměstnankyně nárok po dobu svého dočasného převedení)
 2010/C 234/13
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Helsingin käräjäoikeus
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Sanna Maria Parviainen
 Žalovaná: Finnair Oyj
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Helsingin käräjäoikeus — Výklad čl. 11 odst. 1 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110) — Palubní průvodčí, která vykonávala funkci vedoucí kabiny, převedená z důvodu svého těhotenství na pracovní místo u pozemního letištního personálu, kde pobírala nižší mzdu, než kterou pobírala před převedením — Zachování odměny odpovídající odměně pobírané před převedením
 Výrok
 Článek 11 bod 1 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) musí být vykládán v tom smyslu, že těhotná zaměstnankyně, která byla v souladu s čl. 5 odst. 2 této směrnice 92/85 z důvodu těhotenství dočasně převedena na jiné pracovní místo, kde vykonává jiné pracovní úkoly, než jaké vykonávala před tímto převedením, nemá právo na odměnu, kterou průměrně pobírala před uvedeným převedením. Kromě zachování své základní mzdy má taková zaměstnankyně podle uvedeného čl. 11 bodu 1 právo na složky odměny nebo příplatky spojené se svým pracovním postavením, jako jsou zejména příplatky spojené s její vedoucí funkcí, počtem jejích odpracovaných let a její profesní kvalifikací. I když čl. 11 bod 1 směrnice 92/85 nebrání použití metody výpočtu odměny, jež má být vyplacena takové zaměstnankyni, která je založena na průměrné výši příplatků spojených s pracovními podmínkami všech členů letových posádek ve stejném platovém stupni pobíraných za referenční období, nezohlednění uvedených složek odměny nebo uvedených příplatků musí být považováno za skutečnost, která je v rozporu s posledně uvedeným ustanovením.
 (1) Úř. věst. C 19, 24.1.2009.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. března 2017 – Estonsko v. Komise
 (Věc T-117/15) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Zemědělství - Společná organizace trhů - Opatření, která mají být přijata v důsledku přistoupení nových členských států - Částka, která má být účtována za přebytečná množství cukru neodstraněná z trhu - Žádost o změnu konečného rozhodnutí Komise - Zamítnutí žádosti - Akt, který nelze napadnout žalobou - Potvrzující akt - Absence nových a podstatných skutečností - Nepřípustnost“)
 (2017/C 144/44)
 Jednací jazyk: estonština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Estonská republika (zástupce: K. Kraavi-Käerdi, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně L. Naaber-Kivisoo a P. Ondrůšek, zmocněnci, poté P. Ondrůšek, ve spolupráci s M. Kärsonem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Lotyšská republika (zástupci: I. Kalniņš a D. Pelše, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí údajně obsaženého v dopise Komise ze dne 22. prosince 2014, kterým Komise odmítá změnit své rozhodnutí 2006/776/ES ze dne 13. listopadu 2006 o částkách, které mají být účtovány za přebytečná množství cukru neodstraněná z trhu (Úř. věst. 2006, L 314, s. 35).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Estonská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Lotyšská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 171, 26.5.2015.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/40
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. dubna 2007 – Lebedef-Caponi v. Komise
 (Věc F-50/06) (1)
 („Úředníci - Hodnocení - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2004 - Obecná prováděcí ustanovení k článku 43 služebního řádu - Článek 26 služebního řádu“)
 (2007/C 96/83)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Maddalena Lebedef-Caponi (Senningerberg, Lucembursko) (zástupci: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Curall a H. Kraemer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení zprávy o vývoji služebního postupu žalobkyně za období od 1.7.2001 do 31.12.2002.
 Výrok rozsudku
 1)
 Zpráva o vývoji služebního postupu M. Lebedef-Caponi za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 se ruší.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 154, 1.7.2006, s. 27.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/65
 Žaloba podaná dne 19. února 2010 — Riva Fire v. Komise
 (Věc T-83/10)
 2010/C 100/96
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Riva Fire (Milán, Itálie) (zástupci: M. Merola, advokát, M. Pappalardo, advokát, T. Ubaldi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí v plném rozsahu, pokud z vyšetřování vyplyne, že všechny skutkové a právní okolnosti, na nichž se zakládá uvedené rozhodnutí, nebyly předloženy kolegiu komisařů při přijetí tohoto rozhodnutí;
 —
 v každém případě zrušit článek 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž uvádí, že se žalobkyně účastnila trvající kartelové dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v souvislosti s kruhovou ocelí pro výztuž do betonu ve formě tyčí nebo svitků, jejichž účelem nebo účinkem bylo stanovení cen a omezení nebo kontrola výroby nebo prodeje na společném trhu;
 —
 v důsledku toho zrušit článek 2 rozhodnutí Komise v rozsahu, v němž ukládá žalobkyni pokutu ve výši 26,9 milionů eur;
 Podpůrně:
 —
 Snížit výši pokuty 26,9 milionů eur uložené žalobkyni v článku 2 napadeného rozhodnutí prostřednictvím nového stanovení výše této pokuty.
 V každém případě
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise Evropských společenství K(2009) 7492 v konečném znění, ze dne 30. září 2009, týkajícího se řízení podle článku 65 UO (COMP/37.956 — Kruhová ocel pro výztuž do betonu), doplněného a změněného rozhodnutím Evropské komise K(2009) 9912 v konečném znění, ze dne 8. prosince 2009. Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává osmi důvodů směřujících ke zrušení.
 V žalobkyně tvrdí, že Komise není příslušná k tomu, aby určila porušení čl. 65 odst.1 UO z důvodu skutečností, které spadají do působnosti tohoto ustanovení i po pozbytí platnosti Smlouvy o UO, a aby ji potrestala na základě čl. 7 odst. 1 a čl. 23 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 (1), ačkoli se tato ustanovení vztahují výlučně na porušení článků 81 a 82 ES (nyní články 101 a 102 SFEU).
 Ve žalobkyně tvrdí, že sporné rozhodnutí porušuje čl.10 odst. 3 a 5 nařízení (EHS) č. 17 (2) a čl. 14 odst. 1 a 3 nařízení č. 1/2003 z důvodu, že z rozhodnutí nevyplývá, že by Komise konzultovala poradní výbor podle výše uvedených článků a že by tento výbor získal všechny potřebné informace k tomu, aby plně věcně posoudil protiprávní jednání vytýkané podnikům, jimž bylo rozhodnutí určeno.
 Ve žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 36 první pododstavec UO, neboť tím, že odmítla zveřejnit kritéria, která použila pro stanovení výše pokut, jež měly být uloženy, omezila možnost osob, kterým byly námitky určeny, aby předložily svá vyjádření.
 Ve žalobkyně poukazuje na to, že sporné rozhodnutí porušuje články 10 a 11 nařízení Komise (ES) č. 773/2004 (3), ve znění zcela změněném Komisí, jakož i práva dotčených podniků na obhajobu, protože v důsledku zrušení původního rozhodnutí Komise Tribunálem přijala Komise znovu napadené rozhodnutí, aniž by podnikům zaslala nové oznámení námitek.
 V se žalobkyně dovolává nedostatku a rozpornosti odůvodnění rozhodnutí, neboť Komise jednak omezuje referenční zeměpisný trh na území Italské republiky, a jednak tvrdí, že údajná kartelová dohoda může ovlivnit obchod ve Společenství za účelem uplatnění zásady lex mitior.
 V žalobkyně uvádí, že analýza Komise, která byla popsána v rozhodnutí, je stižena vadami spočívajícími v nesprávném posouzení skutkového stavu, které vedly k nesprávnému uplatnění článku 65 UO, pokud jde o různé aspekty vytýkaného protiprávního jednání a zejména části kartelové dohody týkající se stanovení základních cen kruhové oceli pro výztuž do betonu, stanovení cenové přirážky související s průměrem, jakož i omezení nebo kontroly výroby nebo prodeje.
 V žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je nesprávné a nedostatečně odůvodněné (rovněž z důvodu nedostatečného šetření), neboť je jí přičítáno protiprávní jednání.
 V se žalobkyně dovolává porušení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 1/2003, sdělení Komise o schovívavosti z roku 1996 a pokynů Komise o metodě stanovování pokut z roku 1998.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1).
 (2) Rada EHS: Nařízení č. 17: První nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy (Úř. věst. 13, 21.2.1962, s. 204).
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 773/2004 ze dne 7. dubna 2004 o vedení řízení Komise podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 123, s. 18).


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 6. března 2012 — Josef Probst v. mr.nexnet GmbH
 (Věc C-119/12)
 2012/C 174/21
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Josef Probst
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: mr.nexnet GmbH
 Předběžné otázky
 Umožňuje čl. 6 odst. 2 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES (1) při postoupení pohledávky za úhradou telekomunikačních služeb přenos provozních údajů poskytovatelem služby na postupníka, jestliže postoupení provedené za účelem inkasa zpětně zaúčtovaných pohledávek vychází, kromě obecné povinnosti utajení sdělovaných zpráv a ochrany údajů podle příslušných platných právních předpisů, z těchto smluvních podmínek:
 Poskytovatel služby a postupník se zavazují zpracovávat a užívat chráněné údaje pouze v rámci své spolupráce a výlučně za účelem, který vedl k uzavření smlouvy, a příslušným uvedeným způsobem;
 jakmile již znalost chráněných údajů není k naplnění tohoto účelu nezbytná, musí být veškeré chráněné údaje, jež jsou v této souvislosti k dispozici, nenávratně vymazány nebo vráceny;
 smluvní strany jsou oprávněny kontrolovat dodržování ochrany údajů a bezpečnosti údajů u příslušné druhé smluvní strany ve smyslu této dohody;
 přenechané důvěrné podklady a informace mohou být zpřístupněny pouze těm spolupracovníkům, kteří je potřebují k plnění smlouvy;
 smluvní strany uloží těmto spolupracovníkům v souladu s touto dohodou povinnost mlčenlivosti;
 na žádost, nejpozději však při ukončení spolupráce smluvních stran, musí být veškeré důvěrné informace, které jsou v této souvislosti k dispozici, nenávratně vymazány nebo vráceny příslušné druhé smluvní straně?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích); Úř. věst. L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/18
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Concurrence SARL v. Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl
 (Věc C-618/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Příslušnost - Věci týkající se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti - Síť selektivní distribuce - Další prodej mimo síť na internetu - Návrh na zdržení se protiprávního jednání - Vazba“)
 (2017/C 053/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Concurrence SARL
 Žalované: Samsung Electronics France SAS, Amazon Services Europe Sàrl
 Výrok
 Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být pro účely založení příslušnosti – vyplývající z tohoto ustanovení – k rozhodování o žalobě na určení odpovědnosti za porušení zákazu prodeje mimo síť selektivní distribuce, k němuž dojde v důsledku zveřejnění nabídky výrobků, na které se vztahuje uvedená síť, na internetových stránkách vedených v různých členských státech, vykládán v tom smyslu, že za místo, kde došlo ke škodě, musí být považováno území členského státu, který prostřednictvím předmětné žaloby zabezpečuje dodržování uvedeného zákazu prodeje, tedy území, na kterém navrhovateli údajně klesl prodej.
 (1) Úř. věst. C 38, 1. 2. 2016.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/20
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Angelo Grisoli v. Regione Lombardia
 (Věc C-315/08) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Veřejné zdraví - Lékárny - Blízkost - Zásobování obyvatelstva léky - Povolení k provozování činnosti - Územní rozmístění lékáren - Minimální vzdálenost mezi lékárnami)
 (2012/C 25/34)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Angelo Grisoli
 Žalovaný: Regione Lombardia
 za přítomnosti: Comune di Roccafranca
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad článků 152 ES a 153 ES — Otevření nových lékáren — Vnitrostátní právní předpisy, které stanovují omezení v závislosti na počtu obyvatel a upravují podmínky pro povolení k otevření nové lékárny
 Výrok
 Článek 49 SFEU nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy dotčené v původním řízení, které stanovují omezení otevření nových lékáren tím, že stanoví, že
 —
 v obcích s počtem obyvatel nižším než 4 000 může být otevřena pouze jedna lékárna, a
 —
 v obcích s počtem obyvatel vyšším než 4 000 osob podléhá otevření nové lékárny takovým podmínkám, jako je překročení alespoň 50 % počtu obyvatel požadovaných pro otevření lékárny a dodržení minimální vzdálenosti od již existujících lékáren,
 za podmínky, že takové právní předpisy umožní, na rozdíl od základních pravidel, vytvoření dostatečného počtu lékáren způsobilých zajistit přiměřenou lékárenskou péči v oblastech se zvláštními demografickými nebo zeměpisnými charakteristikami, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 260, 11.10.2008.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/6
 Rozsudek Soudního dvora
 (druhého senátu)
 ze dne 11. listopadu 2004
 ve věci C-249/02: Portugalská republika proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Zemědělství - Společná zemědělská politika - Financování EZOZF - Skutečné výdaje členského státu nižší než odhad výdajů sdělený Komisi - Pravomoc Komise snížit částky vyplácené jako zálohy - Dopis generálního ředitele Komise, kterým je členský stát informován o tomto snížení - Akt s právně závaznými účinky)
 (2005/C 6/09)
 Jednací jazyk: portugalština
 Ve věci C-249/02, Portugalská republika, (zmocněnci: L. Fernandes, ve spolupráci s C. Botelhem Monizem a E. Maiou Cadetem) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: L. Visaggio, ve spolupráci s N. Castrem Marquesem), jejímž předmětem je žaloba na zrušení na základě článku 230 Smlouvy o ES podaná 1. července 2002, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, J.-P. Puissochet (zpravodaj), R. Schintgen a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 11. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozhodnutí obsažené v dopise generálního ředitele generálního ředitelství pro zemědělství Komise Evropských společenství ze dne 18. dubna 2002, jehož předmětem je snížení finančních záloh schválených pro finanční rok 2002 podle čl. 39 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1750/1999 ze dne 23. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1257/1999 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského a záručního fondu (EZOZF), naposledy pozměněnému nařízením Komise (ES) č. 1763/2001 ze dne 6. září 2001, se zrušuje.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 219, 14.9.2002.