text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/15
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Gerasimos Potamianos (C-561/08 P), Gerasimos Potamianos v. Komise Evropských společenství (C-4/09 P)
 (Spojené věci C-561/08 P a C-4/09 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasný zaměstnanec - Neprodloužení smlouvy na dobu určitou - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení“)
 2010/C 51/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Curral a D. Martin, zmocněnci) (C-561/08 P), Gerasimos Potamianos (zástupce: J.-N. Louis, advokát) (C-4/09 P)
 Další účastníci řízení: Gerasimos Potamianos (zástupce: J.-N. Louis, advokát) (C-4/09 P), Komise Evropských společenství (zástupci: J. Curral a D. Martin, zmocněnci) (C-561/08 P)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) ze dne 15. října 2008, Potamianos v. Komise (T-160/04), kterým Soud rozhodl, že žaloba podaná G. Potamianosem proti sdělení generálního ředitele GŘ pro výzkum, podle kterého jeho smlouva dočasného zaměstnance nebude prodloužena, je přípustná — Pojem „aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení“ — Rozdílný výklad ze strany jednak Soudního dvora a jednak Soudu prvního stupně a Soudu pro veřejnou službu
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.
 Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 12. května 2016 – Shields & Sons Partnership v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Věc C-262/16)
 (2016/C 260/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Shields & Sons Partnership
 Odpůrce: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Předběžné otázky
 1)
 Pokud jde o společný režim daňového paušálu pro zemědělce stanovený hlavou XII kapitolou 2 směrnice Rady (ES) 2006/112/ES (1), je třeba čl. 296 odst. 2 vykládat v tom smyslu, že stanoví taxativní výčet případů, kdy je členský stát oprávněn vyloučit zemědělce z uvedeného společného režimu? Zejména:
 1.1
 Může členský stát vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce pouze podle čl. 296 odst. 2?
 1.2
 Může členský stát rovněž vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce podle článku 299?
 1.3
 Je členský stát oprávněn vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce na základě zásady daňové neutrality?
 1.4
 Jsou členské státy oprávněny vyloučit zemědělce ze společného režimu daňového paušálu pro zemědělce z jiných důvodů?
 2)
 Jak má být vykládán pojem „kategorie zemědělců“ v čl. 296 odst. 2 směrnice Rady (ES) 2006/112/ES? Zejména:
 2.1
 Musí být možné vymezit relevantní kategorii zemědělců na základě objektivních charakteristik?
 2.2
 Může být relevantní kategorie zemědělců vymezena na základě hospodářských aspektů?
 2.3
 Jaká míra přesnosti je nezbytná při vymezení kategorie zemědělců, již členský stát zamýšlí vyloučit?
 2.4
 Je členský stát oprávněn považovat za relevantní kategorii „zemědělce, u nichž bylo zjištěno, že získávají podstatně vyšší částky jako účastníci společného režimu daňového paušálu, než na jaké by měli nárok, kdyby byli registrováni k DPH“?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/14
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 19. února 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH v. Tele2 Telecommunication GmbH
 (Věc C-557/07) (1)
 („Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Informační společnost - Autorské právo a práva s ním související - Uchovávání a zpřístupnění některých provozních údajů - Ochrana důvěrnosti elektronických komunikací - Pojem ‚zprostředkovatel‘ ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice 2001/29/ES“)
 2009/C 113/28
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH
 Žalovaná: Tele2 Telecommunication GmbH
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof (Rakousko) — Výklad čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230), čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32) a článků 6 a 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích) (Úř. věst. L 201, s. 37; Zvl. vyd. 13/29, s. 514) — Kvalifikace poskytovatele přístupu k internetu jako „zprostředkovatele“ — Vnitrostátní právní předpisy ukládající zprostředkovatelům informační povinnost vůči soukromým osobám, které se staly obětí porušení autorského práva, za účelem občanskoprávního stíhání — Sdělení jmen a adres uživatelů účastnících se systémů pro sdílení souborů společnosti na ochranu autorských práv
 Výrok
 1)
 Právo Společenství, a zejména čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví, ve spojení s čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích), nebrání tomu, aby členské státy stanovily povinnost předávání provozních osobních údajů třetím osobám soukromého práva za účelem postihu porušení autorského práva před občanskoprávními soudy. Právo Společenství však vyžaduje, aby členské státy v rámci provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES ze dne 8. června 2000 o některých právních aspektech služeb informační společnosti, zejména elektronického obchodu, na vnitřním trhu (směrnice o elektronickém obchodu), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, směrnice 2002/58 a směrnice 2004/48 dbaly na to, aby se opíraly o výklad těchto směrnic, který umožní zajistit spravedlivou rovnováhu mezi jednotlivými dotčenými základními právy. Krom toho je nutné, aby orgány, jakož i soudy členských států při plnění opatření provádějících uvedené směrnice nejen vykládaly své vnitrostátní právo v souladu s těmito směrnicemi, ale rovněž dbaly na to, aby se neopíraly o takový jejich výklad, který by byl v rozporu se základními právy nebo s ostatními obecnými zásadami práva Společenství, jako je zásada přiměřenosti.
 2)
 Poskytovatel přístupu, který uživateli pouze zprostředkovává přístup k internetu, aniž by nabízel jiné služby, jako je zejména služba elektronické pošty, služba stahování nebo sdílení souborů, a aniž by nad využívanou službou vykonával právní či faktickou kontrolu, musí být považován za „zprostředkovatele“ ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice 2001/29.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Département du Loiret, Scott SA
 (Věc C-295/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Preferenční cena pozemku - Rozhodnutí Komise - Navrácení podpory neslučitelné se společným trhem - Aktualizovaná hodnota podpory - Složená úroková míra - Nedostatek odůvodnění - Zrušení v plném rozsahu - Přípustnost“)
 (2009/C 32/07)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Flett, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Département du Loiret, Scott SA (zástupci: J. Lever, QC, J. Gardner, Barrister a G. Peretz, Barristers, R. Griffith a M. Papadakis, solicitors)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 29. března 2007, Département du Loiret v. Komise (T 369/00), kterým Soud zrušil rozhodnutí Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly-Clark (Úř. věst. 2002, L 12, s. 1) v rozsahu, v němž se týká podpory poskytnuté ve formě preferenční ceny pozemku uvedené v jeho článku 1 – Metoda výpočtu úroků dlužných z protiprávně vybraných částek: jednoduché nebo složené úrokové míry? – Odůvodnění volby této metody a obrácení důkazního břemene – Okamžik, ke kterému je třeba posuzovat existenci protiprávního zvýhodnění
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 29. března 2007, Département du Loiret v. Komise (T 369/00), se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Soudu prvního stupně Evropských společenství.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 211, 8.9.2007.


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Palermo (Itálie) dne 5. ledna 2011 — Trestní řízení proti Fabiu Caronnovi
 (Věc C-7/11)
 2011/C 80/26
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Palermo
 Účastník původního řízení
 Fabio Caronna
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba odst. 2 článku 77 směrnice 2001/83/ES (1) vykládat tak, že si také lékárníci musejí opatřit povolení k distribuci léčivých přípravků, či bylo naopak záměrem zákonodárce Společenství lékárníky osvobodit od povinnosti požádat o takové povolení, jak to podle všeho vyplývá ze znění bodu odůvodnění č. 36?
 2)
 Jaký je správný výklad právní úpravy povolení distribuce léčivých přípravků stanovené v článcích 76 až 84 směrnice 2001/83/ES, zvláště s odkazem na požadavky, které musí splnit lékárník (jakožto fyzická osoba, a nikoli jako společnost), jenž je na základě tohoto svého postavení podle vnitrostátního právního řádu již držitelem povolení k maloobchodnímu prodeji léčivých přípravků, aby mohl také provozovat distribuci léčivých přípravků?
 (1) Úř. věst. 2001, L 311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/9
 Žaloba podaná dne 9. září 2016 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-489/16)
 (2016/C 410/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux, G. von Rintelen, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že do 16. června 2015 nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2012/34/EU ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru [Úř. věst. L 343, 14. 12. 2012, s. 32], nebo každopádně o těchto předpisech neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 64 odst. 1 prvního pododstavce uvedené směrnice;
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU zaplacení penále ve výši 8 710 eur za den ode dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci pro nesplnění povinnosti sdělit opatření provádějící směrnici 2012/34/EU;
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 16. června 2015.
 Z jednotlivých odpovědí Lucemburského velkovévodství, zejména pak z odpovědi na odůvodněné stanovisko vyplývá, že více než jeden rok po uplynutí lhůty pro provedení, kterou stanovila směrnice, Lucemburské velkovévodství nepřijalo požadovaná opatření.
 Určení sankce podle čl. 260 odst. 3 SFEU vychází ze tří kritérií uplatněných v rámci čl. 260 odst. 2 SFEU, a sice ze závažnosti nesplnění povinnosti, z doby jeho trvání a z nezbytnosti zajistit odrazující účinek sankce za účelem zabránění dalšímu neplnění povinnosti.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/49
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 11. dubna 2016 – Wolff v. ESVČ
 (Věc F-94/15) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci ESVČ - Výbor zaměstnanců - Volby do výboru zaměstnanců - Platnost - Článek 1 pátý pododstavec příloha II služebního řádu - Volební řád ESVČ - První kolo voleb - Nedosažení kvora - Prodloužení doby pro hlasování - Dodatečné prodloužení doby pro hlasování - Nezorganizování druhého kola voleb - Protiprávnost“)
 (2016/C 191/71)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Oren Wolff (Etterbeek, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: původně M. Silva a S. Marquardt, zmocněnci, poté G.-J. van Hegelsom, S. Marquardt a E. Chaboureau, zmocněnci, nakonec G.-J. van Hegelsom, S. Marquardt a E. Chaboureau, zmocněnci, M. Troncoso Ferrer, F.-M. Hislaire a S. Moya Izquierdo, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá námitka žalobce proti výsledkům do výboru zaměstnanců ESVČ.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 23. dubna 2015, kterým Evropská služba pro vnější činnost zamítla návrh Orena Wolffa směřující k prohlášení neplatnosti výsledků voleb členů výboru zaměstnanců se zrušuje.
 2)
 Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Orenem Wolffem.
 (1) Úř. věst. C 294, 7. 9. 2015, s. 83.


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 20. října 2014 – Canadian Oil Company Sweden AB a Anders Rantén v. Riksåklagaren
 (Věc C-472/14)
 (2014/C 448/19)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta domstolen
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Canadian Oil Company Sweden AB a Anders Rantén
 Žalovaný: Riksåklagaren
 Předběžné otázky
 1)
 Je v rozporu s nařízením REACH (1), pokud osoba, která za účelem podnikání dováží chemické výrobky do Švédska – a vzniká jí tak oznamovací povinnost podle nařízení REACH – musí podle švédských právních předpisů oznámit tyto výrobky Kemikalieinspektionen pro účely registrace ve švédském registru výrobků?
 2)
 Pokud bude odpověď na první otázku záporná, je s ohledem na výjimky v článku 36 SFEU oznamovací povinnost podle švédského práva v rozporu s článkem 34 SFEU?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. L 396, 30.12.2006, s. 1).


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/45
 Usnesení Tribunálu ze dne 21. června 2010 — Meister v. OHIM
 (Věc T-284/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Opožděné vypracování hodnotících zpráv - Předmět žaloby v prvním stupni - Opožděná odpověď na stížnosti - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
 2010/C 221/74
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Herbert Meister (Muchamiel, Španělsko) (zástupce: H. J. Zimmermann, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupci: I. de Medrano Caballero a G. Faedo, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a E. Winterem, advokáty)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 18. května 2009, Meister v. OHIM (F-138/06 a F-37/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí)), který směřuje ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Herbert Meister ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 244, 10.10.2009.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Verwaltungsgericht Darmstadt ze dne 17. sprna 2005 ve věci Ismail Derin proti Landkreis Darmstadt-Dieburg
 (Věc C-325/05)
 (2005/C 281/13)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Verwaltungsgericht Darmstadt (Německo) ze dne 17. srpna 2005 ve věci Ismail Derin proti Landkreis Darmstadt-Dieburg, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 26. srpna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Verwaltungsgericht Darmstadt žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Ztratí turecký státní příslušník, který se jako dítě prostřednictvím institutu spojení rodiny přistěhoval ke svým rodičům pracujícím ve Spolkové republice Německo, své právo pobytu odvozené z práva podle čl. 7 první věty druhé odrážky rozhodnutí Rady přidružení EHS-Turecko (ARB 1/80) ucházet se o každou nabídku práce – kromě případů čl. 14 ARB 1/80 a při opuštění členského státu přijetí na ne nezanedbatelnou dobu bez oprávněných důvodů – také tehdy, pokud po dovršení jedenadvacátého roku života nadále nežije společně se svými rodiči a nepobírá od nich žádné výživné?
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 2)
 Požívá tento turecký státní příslušník přes ztrátu právního postavení podle čl. 7 první věty druhé odrážky ARB 1/80 zvláštní ochranu před vyhoštěním podle čl. 14 ARB 1/80, pokud po zrušení rodinného životního společenství s jeho rodiči byl nepravidelně zaměstnán, aniž by skrze svůj zaměstnanecký poměr získal na základě čl. 6 odst. 1 ARB 1/80 samostatné právní postavení a aniž by po dobu vícero let výlučně vykonával samostatně výdělečnou činnost?


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. listopadu 2016 TVR Italia Srl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 9. září 2016 ve věci T-277/16, TVR Italia v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) – TVR Automotive (TVR ITALIA)
 (Věc C-576/16 P)
 (2017/C 144/19)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: TVR Italia Srl (zástupce: F. Caricato, advokátka)
 Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Usnesením ze dne 2. března 2017 Soudní dvůr (osmý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že TVR Italia Srl ponese vlastní náklady řízení.


text:
 30.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 352/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Budesgerichtshof (Německo) dne 19. září 2013 — Boston Scientific Medizintechnik GmbH v. AOK Sachsen-Anhalt
 (Věc C-503/13)
 2013/C 352/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Budesgerichtshof
 Účastnicei původního řízení
 Žalobkyně: Boston Scientific Medizintechnik GmbH
 Žalovaná: AOK Sachsen-Anhalt
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 85/374/EHS ze dne 25. července 1985 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se odpovědnosti za vadné výrobky (Úř. věst. L 210 ze dne 7. srpna 1985, s. 29 — 33, Zvl. vyd. 15/01, s. 257) vykládán v tom smyslu, že výrobek, pokud se jedná o zdravotnický prostředek implantovaný do lidského těla (zde: kardiostimulátor) je vadný tehdy, pokud přístroje téže skupiny výrobků mají významně zvýšené riziko selhání, avšak nebyla zjištěna vada přístroje implantovaného v konkrétním případě?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1:
 Jedná se u nákladů na operaci spočívající ve vyjmutí výrobku a v implantaci jiného kardiostimulátoru o škodu způsobenou úrazem ve smyslu článku 1 a čl. 9 první věty písm. a) směrnice 85/374/EHS?


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Nizozemsko) — Staatssecretaris van Financiën v. Stadeco BV
 (Věc C-566/07) (1)
 („Šestá směrnice o DPH - Článek 21 odst. 1 písm. c) - Daň dlužná pouze z důvodu jejího uvedení na faktuře - Oprava bezdůvodně naúčtované daně - Bezdůvodné obohacení“)
 2009/C 180/17
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden Den Haag
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Staatssecretaris van Financiën
 Žalovaná: Stadeco BV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Výklad čl. 21 odst. 1 písm. c) směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1997 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Neexistence povinnosti zaplatit daň v členském státě sídla vystavitele faktury za plnění uskutečněné v jiném členském státě nebo ve třetí zemi — Oprava neodůvodněně vyúčtované daně
 Výrok
 1)
 Článek 21 odst. 1 písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z přidané hodnoty — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, musí být vykládán v tom smyslu, že podle tohoto ustanovení existuje povinnost odvést daň z přidané hodnoty v tom členském státě, ke kterému se vztahuje daň z přidané hodnoty uvedená na faktuře nebo jiném dokladu sloužícím jako faktura, i když dotčené plnění nebylo v tomto členském státu předmětem daně. Předkládajícímu soudu přísluší, aby s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem ověřil, ke kterému členskému státu se daň z přidané hodnoty uvedená na dotčené faktuře vztahuje. V tomto ohledu mohou být relevantní zejména sazba uvedené daně, měna, ve které je vyjádřena dlužná částka, jazyk vyhotovení, obsah a kontext dotčené faktury, místo, ve kterém jsou vystavitel této faktury a příjemce poskytnuté služby usazeni, jakož i jejich chování.
 2)
 V případě, že osoba povinná k dani včas zcela nevyloučila nebezpečí ztráty daňových příjmů, nebrání zásada daňové neutrality v zásadě tomu, aby členský stát podmínil opravu daně z přidané hodnoty, která je v daném členském státě dlužná pouze z důvodu jejího nesprávného uvedení na odeslané faktuře, tím, že osoba povinná k dani příjemci poskytnutých služeb dodatečně zašle opravenou fakturu, na které není tato daň uvedena.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/28
 Žaloba podaná dne 4. května 2006 – Sonia Rykiel Création et Diffusion de Modèles v. OHIM – Cuadrado (SONIA SONIA RYKIEL)
 (Věc T-131/06)
 (2006/C 165/55)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sonia Rykiel Création et Diffusion de Modèles (Paříž, Francie) (zástupce: E. Baud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Cuadrado S.A. (Paterna, Španělsko)
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. ledna 2006 ve věci R 329/2005-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Sonia Rykiel Création et Diffusion de Modèles
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „SONIA SONIA RYKIEL“ pro zboží v třídách 3, 9, 14, 18 25 (ochranná známka Společenství č. 1035625)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Cuadrado, S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní ochranná známka „SONIA“ pro zboží ve třídách 24 a 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky pokud jde o zboží zařazené do třídy 25.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a odmítnutí přihlašované známky pro zboží zařazené do třídy 25.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 43 odst. 3 nařízení č. 40/94 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/34
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2015 – Makhlouf v. Rada
 (Věc T-714/15)
 (2016/C 059/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Rami Makhlouf (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;
 —
 uložil Evropské unii povinnost nahradit škodu, která žalobci vznikla, ve výši, kterou Tribunál určí ex aequo et bono;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce jediný žalobní důvod vycházející z toho, že žalobci vznikla nemajetková újma z důvodu poškození jeho pověsti v přímé souvislosti s opatřeními přijatými Radou Evropské unie, za něž tento orgán nese odpovědnost.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Rejonowy w Jaworznie (Polská republika) dne 7. března 2007 – Piotr Kawala v. Gmina Miasta Jaworzna
 (Věc C-134/07)
 (2007/C 95/63)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Rejonowy w Jaworznie
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Piotr Kawala.
 Žalovaná: Gmina Miasta Jaworzna.
 Předběžná otázka
 Brání článek 90 ES použití § 1 nařízení ministra infrastruktury ze dne 28. července 2003 o výši poplatků za kartu vozidla v rozsahu, v němž je tímto ustanovením registrace vozidla dovezeného do Polské republiky z jiného členského státu podmíněna zaplacením poplatku za vystavení karty vozidla ve výši 500 PLN?


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/39
 Žaloba podaná dne 10. června 2014 – Coca-Cola v. OHIM (Tvar láhve)
 (Věc T-411/14)
 2014/C 282/52
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Coca-Cola Company (Atlanta, Spojené státy) (zástupci: D. Stone a A. Dykes, Solicitors, a S. Malynicz, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 27. března 2014 ve věci R 540/2013-2;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka představující tvar láhve pro výrobky zařazené do tříd 6, 21, 32 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 5 32 687
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Ochrannou známku nelze zapsat pro část výrobků uvedených v přihlášce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/35
 Žaloba podaná dne 16. prosince 2008 – iPublish Ganske Interactive Publishing v. OHIM (Ztvárnění navigačního přístroje)
 (Věc T-555/08)
 (2009/C 55/63)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: iPublish Ganske Interactive Publishing GmbH (Hamburk, Německo) (zástupce: V. Knies, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. října 2008 ve věci R 709/2008-4 a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka Společenství, která znázorňuje navigační přístroj v černé a bílé barvě a mimo jiné se vyznačuje bočním modrým pruhem, pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 39 a 42 (přihláška č. 6 092 639).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/20
 Žaloba podaná dne 11. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-215/06)
 (2006/C 178/32)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: D. Recchia a D. Lawunmi, zmocněnkyně)
 Žalované: Irsko
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr
 1.
 určil, že Irsko tím, že nepřijalo všechna opatření nezbytná k zajištění, aby záměry spadající do působnosti směrnice 85/337/EHS o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (1), buď před změnou směrnicí 97/11 (2), nebo po této změně, byly před tím, než jsou zcela či částečně provedeny, zaprvé zváženy s ohledem na potřebu posouzení vlivů na životní prostředí a zadruhé tam, kde mohou mít významný vliv na životní prostředí v důsledku své povahy, rozsahu nebo umístění, posouzeny z hlediska svých vlivů v souladu s články 5 až 10 směrnice 85/337/EHS,
 —
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2 a 4 a z článků 5 až 10 směrnice 85/337/EHS, a
 —
 tím, že Irsko nepřijalo všechna opatření nezbytná k zajištění, aby povolení vydanému pro vybudování větrného parku a pro doprovodné práce v Derrybrien, County Galway (Irsko), a vlastnímu uskutečnění tohoto záměru předcházelo posouzení s ohledem na jejich vliv v souladu s články 5 až 10 směrnice 85/337/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2 a 4 a z článků 5 až 10 uvedené směrnice 85/337/EHS;
 2.
 uložil Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že provedení směrnice 85/337/EHS (směrnice o posuzování vlivů) Irskem bylo a je nedostatečné z následujících důvodů:
 Irsko nepřijalo opatření k zajištění, aby byly provedeny kontroly toho, zda mohou mít navrhovaná díla významný vliv na životní prostředí podle čl. 2 odst. 1 směrnice o posuzování vlivů. Právní předpisy Irska nestanoví, aby byly tyto vlivy posouzeny v souladu s články 5 až 10 směrnice.
 Systém v Irsku, který umožňuje, aby žádost o povolení k ponechání byla podána po celkovém či částečném provedení výstavby bez povolení, porušuje preventivní cíl směrnice o posuzování vlivů.
 Vynucovací režim v Irsku nezaručuje účinné uplatnění směrnice o posuzování vlivů. V důsledku toho Irsko nesplnilo svou obecnou povinnost na základě článku 249 Smlouvy zajistit, aby tato směrnice byla účinně uplatněna.
 Při posuzování vlivu větrného parku v Derrybrien, County Galway, na životní prostředí došlo k řadě konkrétních nedostatků, které jsou zjevným porušením směrnice.
 (1) Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248.
 (2) Úř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03, s. 151.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/55
 Žaloba podaná dne 7. července 2008 – Becker Flugfunkwerk v. OHIM – Harman Becker Automotive Systems (BECKER AVIONIC SYSTEMS)
 (Věc T-263/08)
 (2008/C 223/98)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Becker Flugfunkwerk GmbH (Rheinmünster, Německo) (zástupce: O. Griebenow, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Harman Becker Automotive Systems GmbH (Karlsbad, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. dubna 2008 ve věci R 398/2007-1 a
 —
 zamítnout námitku č. B 484 503 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. 1 829 563.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „BECKER AVIONIC SYSTEMS“ pro výrobky a služby třídy 9, přihláška č. 1 829 563.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: britská slovní ochranná známka Spojeného království č. 1 258 929 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9, německá obrazová ochranná známka č. 1 039 843 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9, německá obrazová ochranná známka č. 1 016 927 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 37, finská slovní ochranná známka č. 116 880 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9; řecká slovní ochranná známka č. 82339 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9; mezinárodní slovní ochranná známka č. 473 178 „BECKER“ pro výrobky ve třídě 9
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Přijetí námitek ohledně všech dotčených výrobků
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94, jelikož neexistuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/28
 Žaloba podaná dne 15. října 2010 — SNCF v. OHIM — Infotrafic (infotrafic)
 (Věc T-491/10)
 ()
 2011/C 13/54
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Paříž, Francie) (zástupce: H. Reynaud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Infotrafic SA (Ermont, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 pozměnit rozhodnutí odvolacího senátu OHIM ze dne 6. srpna 2010 ve věci R 1268/2009-2 v bodech 16 až 23;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka „infotrafic“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 38, 39 a 42 — ochranná známka Společenství č. 1 926 815
 Majitel ochranné známky Společenství: Infotrafic SA
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 52 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, jelikož u složené ochranné známky Společenství, u níž bylo rozhodnuto, že jedna její součást postrádá rozlišovací způsobilost nebo že je tato způsobilost pochybná, se mělo posouzení každé jednotlivé části provést odděleně; porušení povinnosti uvést odůvodnění.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofia-grad – Bulharsko) – Snežana Somova v. Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“
 (Věc C-103/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Články 12, 45, 46 a 94 - Vnitrostátní právní úprava podmiňující přiznání starobního důchodu přerušením placení příspěvků na důchodové pojištění - Doplacení příspěvků za chybějící doby pojištění - Překrývající se doby pojištění ve více členských státech - Možnost pojištěnce vyhnout se uplatnění pravidla o souběhu příspěvkových dob a dob pojištění - Odnětí přiznaného důchodu a požadování vrácení přeplatku - Povinnost platit úroky“)
 (2015/C 007/05)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofia-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Snežana Somova
 Žalovaný: Glaven direktor na Stolično upravlenie „Socialno osigurjavane“
 Výrok
 1)
 Článek 49 SFEU brání takovému vnitrostátnímu ustanovení členského státu, jako je čl. 94 odst. 1 zákoníku sociálního zabezpečení (Kodex za socialnoto osigurjavane), podle něhož podléhá přiznání nároku na starobní důchod předchozímu splnění podmínky spočívající v přerušení placení příspěvků na sociální pojištění v souvislosti s činností vykonávanou v jiném členském státě.
 2)
 Článek 45, čl. 46 odst. 2 a čl. 94 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, pozměněným nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, musí být vykládány v tom smyslu, že sociálně pojištěným osobám neposkytují možnost volby v tom směru, že pro účely určení nároků vzniklých v jednom členském státě nebudou započteny doby pojištění získané v jiném členském státě před datem počátku uplatňování tohoto nařízení v tomto prvním členském státě.
 (1) Úř. věst. C 129, 4.5.2013.


text:
 7.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 359/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. října 2013 — Bode Chemie v. OHIM — Laros (sterilina)
 (Věc T-114/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství sterilina - Starší slovní ochranná známka Společenství STERILLIUM a starší obrazová ochranná známka Společenství BODE Sterillium - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 359/15
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bode Chemie GmbH (Hamburg, Německo) (zástupce: N. Aicher, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Laros Srl (Cremone, Itálie) (zástupce: F. Caricato, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. ledna 2012 (věc R 2423/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bode Chemie GmbH a Laros Srl.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Bode Chemie GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nezbytných nákladů řízení vzniklých společnosti Laros Srl v souvislosti s řízením před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 165, 9.6.2012.


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 2. dubna 2013 — Turbu.com BV, další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-163/13)
 2013/C 171/37
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Turbu.com BV
 Další účastník řízení: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 Musí vnitrostátní orgány a soudy na základě práva Evropské unie odepřít uplatnění osvobození od daně z přidané hodnoty, pokud je na základě objektivních okolností prokázáno, že v souvislosti s dotčeným zbožími došlo k úniku ve vztahu k dani z přidané hodnoty a že osoba povinná k dani věděla nebo musela vědět, že se na něm podílela, pokud vnitrostátní právo nestanoví, že za takových okolností musí být osvobození od daně odepřeno?


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Maďarská republika) dne 28. července 2010 — VALE Építésí Kft.
 (Věc C-378/10)
 ()
 2010/C 317/25
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: VALE Építésí Kft.
 Předběžné otázky
 1)
 Je hostitelský členský stát povinen řídit se články 43 ES a 48 ES v případě, kdy společnost založená v jiném členském státě (původu) přemístí své sídlo do hostitelského členského státu a současně za tím účelem zajistí svůj výmaz z rejstříku v členském státě původu, vlastníci společnosti vydají nový akt, kterým se společnost zakládá, podle práva hostitelského členského státu a společnost podá návrh na svůj zápis do obchodního rejstříku hostitelského členského státu v souladu s právem tohoto státu?
 2)
 Je v případě kladné odpovědi na první otázku v popsané situaci třeba vykládat články 43 ES a 48 ES v tom smyslu, že brání právní úpravě nebo praxi (hostitelského) členského státu, která znemožňuje společnosti legálně založené v kterémkoli jiném členském státě (původu) přemístit své sídlo do hostitelského členského státu a pokračovat v činnosti podle práva posledně zmíněného státu?
 3)
 Je pro účely odpovědi na druhou otázku relevantní důvod, pro který hostitelský členský stát odmítne zápis společnosti do obchodního rejstříku? Konkrétně:
 —
 že v aktu, kterým se společnost zakládá, vydaném v hostitelském členském státě společnost uvede jako svou právní předchůdkyni společnost založenou v členském státě původu, jež byla vymazána z rejstříku, a navrhne, aby byla tato společnost jako její právní předchůdkyně uvedena v obchodním rejstříku hostitelského členského státu.
 —
 Je v situaci mezinárodní přeměny uvnitř Společenství pro účely rozhodnutí hostitelského členského státu o návrhu na zápis společnosti do obchodního rejstříku hostitelský členský stát povinen zohlednit akt, jímž členský stát původu uvedl ve svém obchodním rejstříku skutečnost, že došlo ke změně sídla, a pokud ano, do jaké míry?
 4)
 Je hostitelský členský stát oprávněn rozhodnout v souladu s ustanoveními svého práva společností, která upravují vnitrostátní přeměny společností, o návrhu na zápis do obchodního rejstříku tohoto státu podaném společností, jež uskutečňuje mezinárodní přeměnu uvnitř Společenství, a požadovat, aby tato společnost splnila veškeré podmínky, které stanoví právo společností hostitelského členského státu pro vnitrostátní přeměny (například vypracování účetní závěrky a inventáře majetku), nebo je naopak povinen na základě článků 43 ES a 48 ES rozlišovat mezi mezinárodními přeměnami uvnitř Společenství a vnitrostátními přeměnami, a pokud ano, do jaké míry?


text:
 8.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 457/12
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO podaná dne 25. září 2015 lichtenštejnským soudem Fürstliches Obergericht ve věci Walter Waller v. Liechtensteinische Invalidenversicherung
 (Věc E-24/15)
 (2016/C 457/10)
 Dopisem ze dne 25. září 2015, který byl na podatelnu Soudního dvora ESVO doručen dne 1. října 2015, požádal lichtenštejnský knížecí odvolací soud (Fürstliches Obergericht) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Walter Waller v. Liechtensteinische Invalidenversicherung k následujícím otázkám:
 1)
 Podle druhé věty čl. 87 odst. 2 nařízení č. 987/2009 se dlužná instituce řídí zjištěními instituce místa pobytu nebo bydliště – je tato skutečnost překážkou pro to, aby dlužná instituce ve svém řízení tato zjištění, potažmo informace uvedené v podrobné lékařské zprávě ve formuláři E 213 napadla?
 2)
 Pokud je odpověď na první otázku kladná: platí tato závaznost i v soudních řízeních, která podle vnitrostátních procesních pravidel navazují na řízení u dlužné instituce?


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/41
 Žaloba podaná dne 23. ledna 2015 – Telecom Castilla-La Mancha v. Komise
 (Věc T-38/15)
 (2015/C 089/50)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Telecom Castilla-La Mancha, SA (Toledo, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, A. Lamadrid de Pablo, A. Balcells Cartagena a M. Bolsa Ferruz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a zejména jeho článek 1 v rozsahu, v němž konstatuje existenci státní podpory neslučitelné s vnitřním trhem;
 —
 zrušil v důsledku toho inkasní příkazy vydané v článcích 3 a 4 rozhodnutí, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné jako ve věci T-36/15, HISPASAT v. Komise.


text:
 30.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 237/19
 Žaloba podaná dne 3. srpna 2006 – Manté v. Rada
 (Věc F-87/06)
 (2006/C 237/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Thierry Manté (Woluwe Saint Pierre, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Orgánu Rady oprávněného ke jmenování ze dne 22. srpna 2005, kterým bylo žalobci zamítnuto přiznání příspěvku na zařízení s výzvou k navrácení částky;
 —
 uložit žalované uhradit žalobci jako náhradu jeho majetkové újmy částku odpovídající částkám příspěvku na zařízení, které budou vráceny ke dni rozsudku Soudu, zvýšenou o úrokovou sazbu platnou k tomuto dni;
 —
 uložit žalované uhradit žalobci symbolickou částku 1 euro jako náhradu jeho morální újmy;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, který přišel do Bruselu v roce 2004 jako dočasně přidělený národní expert k Radě, se následně stal úředníkem ve stejném orgánu. Tento orgán poté, co mu uhradil příspěvek na zařízení, rozhodl, že na něho nemá nárok a vyzval ho k navrácení částky.
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobce tři žalobní důvody vycházející:
 —
 první, z porušení jeho práva na příspěvek na zařízení vyplývajícího z čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce přílohy VII služebního řádu;
 —
 druhý, z porušení povinnosti odůvodnění vyplývající z čl. 20 odst. 2 a z čl. 90 odst. 1 služebního řádu;
 —
 třetí, z porušení povinností uvedených v čl. 85 odst. 1 služebního řádu, co se týče vrácení příspěvku na zařízení správním orgánům.


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 1. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Asociación para la Calidad de los Forjados (Ascafor), Asociación de Importadores y Distribuidores de Acero para la Construcción (Asidac) v. Administración del Estado a další
 (Věc C-484/10) (1)
 (Volný pohyb zboží - Množstevní omezení a opatření s rovnocenným účinkem - Směrnice 89/106/EHS - Stavební výrobky - Neharmonizované normy - Certifikáty jakosti - Požadavky týkající se certifikačních orgánů)
 2012/C 118/07
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Asociación para la Calidad de los Forjados (Ascafor), Asociación de Importadores y Distribuidores de Acero para la Construcción (Asidac)
 Žalovaní: Administración del Estado, Calidad Siderúrgica SL, Colegio de Ingenieros Técnicos Industriales, Asociación Española de Normalización y Certificación (AENOR), Consejo General de Colegios Oficiales de Aparejadores y Arquitectos Técnicos, Asociación de Investigación de las Industrias de la Construcción (Aidico) Instituto Tecnológico de la Construcción, Asociación Nacional Española de Fabricantes de Hormigón Preparado (Anefhop), Ferrovial Agromán SA, Agrupación de Fabricantes de Cemento de España (Oficemen), Asociación de Aceros Corrugados Reglamentarios y su Tecnología y Calidad (Acerteq)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo — Výklad článků 28 a 30 ES (nyní články 34 a 36 SFEU) — Stavební výrobky — Výrobky, na které se nevztahují harmonizované normy, jak je stanoví směrnice Rady 89/106/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků (Úř. věst. L 40, s. 12; Zvl. vyd. 13/09, s. 296) — Uvedení na trh, které je podmíněno buď certifikátem o vyšší kvalitě nebo vydaným v souladu s metodami splňujícími podrobné podmínky odpovídající podmínkám vyžadovaným vnitrostátními orgány, nebo předchozím splněním uvedených podmínek, ačkoliv ho již bylo dosaženo v členském státě původu
 Výrok
 Články 34 SFEU a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že požadavky stanovené v článku 81 pokynů ke stavebnímu betonu (EHE-08), schválených královským nařízením 1247/08 ze dne 18. července 2008, ve spojení s přílohou č. 19 těchto pokynů, pro účely úředního uznání certifikátů prokazujících stupeň jakosti betonářské oceli vydaných v jiném členském státě, než je Španělské království, představují překážku volnému pohybu zboží. Taková překážka může být odůvodněna cílem ochrany zdraví a života lidí za předpokladu, že stanovené požadavky nejsou vyšší než minimální standardy vyžadované k použití betonářské oceli ve Španělsku. V tomto případě, a má-li subjekt, jež vydal certifikát jakosti, který má být ve Španělsku úředně uznán, postavení schváleného orgánu ve smyslu směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se stavebních výrobků, ve znění směrnice Rady 93/68/EHS ze dne 22. července 1993, přísluší předkládajícímu soudu ověřit, které z těchto požadavků překračují meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle ochrany zdraví a života lidí.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/32
 Žaloba podaná dne 25. června 2012 — S.I.C.O.M. v. Komise
 (Věc T-279/12)
 2012/C 243/56
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: S.I.C.O.M. Srl — Società industriale per il confezionamento degli olii meridionale (Cercola, Itálie) (zástupce: R. Manzi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil, že společnost S.I.C.O.M. Srl, která je v likvidaci, má vůči Komisi pohledávku ve výši 24 338,10 eur, navýšenou o úroky a vypočítané podle čl. 18 odst. 7 nařízení Komise č. 2519/1997 nebo v jakékoliv jiné výši, kterou bude Tribunál považovat za náležitou a v důsledku toho uložil Komisi zaplatit takto určené částky;
 —
 uložil Komisi uhradit výdaje, náklady a odměny, navýšené o DPH, příspěvky do oborové pojišťovny advokátů a paušální úhradu nákladů ve výši 12,5%.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je úspěšným uchazečem o zadání akce č. 35 přijaté podle nařízení Komise (ES) č. 664/2001 ze dne 2. dubna 2001 o dodávkách olivového oleje v rámci potravinové pomoci (Úř. věst. L 93, s. 3), jejímž předmětem bylo dodání 500 tun rafinovaného řepkového oleje v pětilitrových nádobách obchodům Tombo PAM Warehouse nacházejícím se ve Guineji před 17. červnem 2001, zpochybňuje snížení platby Komise z důvodu penále za zboží, které bylo dodáno opožděně a z důvodu dodatečného penále za zboží, které nebylo dodáno.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává následujících žalobních důvodů.
 1)
 Pokud jde o uplatnění penále za nedodané zboží, žalobkyně uvádí, že skutečně bylo dodáno 498,819 tun, což je o 1,435 tun méně, než bylo požadováno ve vyhlášení nabídkového řízení. V tomto ohledu uplatňuje žalobkyně toleranci 1 % stanovenou v článku 17 nařízení Komise (ES) č. 2519/97 ze dne 16. prosince 1997, kterým se stanoví obecná pravidla pro mobilizaci produktů, které mají být dodány podle nařízení Rady (ES) č. 1292/96 jako potravinová pomoc Společenství (Úř. věst. L 346, s. 23). Co se týče článku 15 výše uvedeného nařízení, žalobkyně uvádí, že v projednávaném případě je nesporné, že příjemci bylo skutečně dodáno 498,819 tun, jak vyplývá z přejímacího listu a že jakékoliv události, k nimž došlo v tomto období a jež vedly ke snížení množství zboží, jí nemohou být přičítány.
 2)
 Pokud jde o zboží dodané opožděně, žalobkyně se dovolává uplatnění zprošťující okolnosti vycházející z vyšší moci, pokud jde o zpoždění nákladu při nakládce v neapolském přístavu, a v důsledku toho o prodloužení dodací lhůty o 30 dnů, které je upraveno v čl. 14 odst. 15 výše uvedeného nařízení č. 2519/97. Žalobkyně se v tomto ohledu dovolává rovněž použití čl. 22 odst. 4 a článku 25 téhož nařízení.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/17
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-532/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/60/ES - Praní peněz a financování terorismu - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 153/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: P. Dejmek a A.A. Gilly, zmocněnkyně)
 Žalované: Irsko (zástupce: D. O'Hagan, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí opatření nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu ve stanovené lhůtě (Úř. věst. L 309, s. 15).
 Výrok
 1)
 Irsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


text:
 29.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. ledna 2016 – Doux v. Komise
 (Věc T-434/13) (1)
 („Zemědělství - Vývozní náhrady - Drůbeží maso - Prováděcí nařízení, kterým se stanoví náhrada v nulové výši - Žaloba na neplatnost - Právní akt s obecnou působností [nařizovací akt], který nevyžaduje přijetí prováděcích opatření - Bezprostřední dotčení - Přípustnost - Článek 3 odst. 3 nařízení (EU) č. 182/2011 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 164 odst. 3 nařízení (ES) č. 1234/2007 - Legitimní očekávání“)
 (2016/C 078/24)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Doux SA (Châteaulin, Francie) (zástupce: J. Vogel, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a K. Skelly, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francie) (zástupci: R. Milchior, F. Le Roquais a S. Charbonnel, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 689/2013 ze dne 18. července 2013, kterým se stanoví vývozní náhrady pro drůbeží maso (Úř. věst. L 196, s. 13).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Doux SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Společnost Tilly-Sabco ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 291, 5.10.2013.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/50
 Žaloba podaná dne 17. ledna 2017 – Barnett v. EHSV
 (Věc T-23/17)
 (2017/C 104/70)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Inge Barnett (Roskilde, Dánsko) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaný: Evropský hospodářský a sociální výbor
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 21. března 2016, které bylo přijato ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 22. září 2015 a kterým byl vyloučen nárok žalobkyně na předčasný důchod bez omezení jejích důchodových nároků;
 —
 podpůrně uložil Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru povinnost zaplatit žalobkyni částku 207 994,14 eur z titulu majetkové újmy, k níž se připočte úrok z prodlení počítaný ode dne splatnosti dlužných částek na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace, zvýšené o tři a půl procentního bodu, a paušální částku 25 000 eur z titulu nemajetkové újmy;
 —
 každopádně uložil Evropskému hospodářskému a sociálními výboru náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení článku 266 SFEU, jež má spočívat v tom, že žalovaná při přijímání opatření ke splnění rozsudku nezohlednila odůvodnění rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 22. září 2015, Barnett v. EHSV (F-20/14, dále jen „rozsudek SVS“, EU:F:2015:107). Z odůvodnění napadeného rozhodnutí zejména vyplývá, že žalovaná při údajném přezkumu žádosti žalobkyně upustila od kritérií stanovených v jejích obecných prováděcích ustanoveních (OPU). Napadené rozhodnutí každopádně nepřináší nápravu protiprávnosti konstatované Soudem pro veřejnou službu, tj. chybějící určení zájmu služby v OPU EHSV.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí trpí v několika ohledech zjevně nesprávným posouzením zájmu služby, který údajně existoval v roce 2013.
 3.
 Třetí, podpůrně uplatněný žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci EHSV pro přijetí nového rozhodnutí o přiznání předčasného důchodu bez omezení důchodových nároků v návaznosti na zrušení čl. 9 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu nařízením Evropského parlamentu a Rady č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie (Úř. věst. 2013, L 287, s. 15). Z důvodu protiprávnosti konstatované v rozsudku SVS proto žalobkyně definitivně přišla o možnost využít předmětného opatření. Proto je třeba jí za to přiznat plnou náhradu.


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/6
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 14. dubna 2005
 ve věci C-157/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 68/360/EHS, 73/148/EHS, 90/365/ES a 64/221/EHS - Právo pobytu - Povolení k pobytu - Státní příslušník třetí země, který je rodinným příslušníkem občana Společenství - Lhůta pro vydání povolení k pobytu)
 (2005/C 132/11)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve věci C-157/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: C. O'Reilly a L. Escobar Guerrero) proti Španělskému království (zmocněnec: N. Díaz Abad), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 7. dubna 2003, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, J. Makarczyk (zpravodaj), P. Kūris a J. Klučka, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Španělské království
 —
 tím, že správně neprovedlo do svého vnitrostátního právního řádu směrnici Rady 68/360/EHS ze dne 15. října 1968 o odstranění omezení pohybu a pobytu pracovníků členských států a jejich rodinných příslušníků uvnitř Společenství, směrnici Rady 73/148/EHS ze dne 21. května 1973 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb a směrnici Rady 90/365/EHS ze dne 28. června 1990 o právu pobytu zaměstnaných osob a osob samostatně výdělečně činných po skončení jejich pracovní činnosti, a zvláště tím, že ukládá povinnost získat pobytové vízum za účelem vydání povolení k pobytu státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občana Společenství vykonávajícího své právo volného pohybu, a
 —
 tím, že v rozporu s ustanoveními směrnice Rady 64/221/EHS ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, nevydává povolení k pobytu co nejdříve a nejpozději do šesti měsíců po podání žádosti o uvedené povolení,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedených směrnic.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 7.6.2003.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano (Itálie) dne 31. října 2016 – Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano v. Palais Kaiserkron Srl
 (Věc C-549/16)
 (2017/C 030/23)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria di Secondo Grado di Bolzano
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale Ufficio controlli di Bolzano
 Odpůrkyně: Palais Kaiserkron Srl
 Předběžná otázka
 Musí být článek 401 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán v tom smyslu, že daň z přidané hodnoty a registrační poplatek [ze smluv o nájmu majetku využívaného v podnikání ve smyslu článku 40 a čl. 5 odst. 1 písm. aa) sazebníku první části nařízení prezidenta republiky č. 131 ze dne 26. dubna 1986] mohou být vybírány kumulativně, nebo v tom smyslu, že posledně uvedený poplatek má povahu daně z obratu?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/17
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 2. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Hauptzollamt Bremen v. J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.
 (Věc C-134/08) (1)
 („Nařízení (ES) č. 2193/2003 - Dodatečné clo na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických - Časová působnost - Článek 4 odst. 2 - Produkty vyvezené po vstupu uvedeného nařízení v platnost, ale u kterých lze prokázat, že v okamžiku prvního uplatnění uvedeného cla již byly na cestě do Společenství - Uplatnění daňového režimu“)
 2009/C 141/28
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Hauptzollamt Bremen
 Žalovaná: J.E. Tyson Parketthandel GmbH hanse j.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad čl. 4 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 2193/2003 ze dne 8. prosince 2003 o zavedení dodatečných cel na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických (Úř. věst. L 328, s. 3) — Dodatečné clo na produkty dovážené ze Spojených států amerických do Společenství po vstupu výše uvedeného nařízení v platnost, ale u kterých lze prokázat, že v okamžiku prvního uplatnění uvedeného cla již byly na cestě do Společenství a jejichž místo určení nelze změnit
 Výrok
 Článek 4 odst. 2 nařízení Rady č. 2193/2003 ze dne 8. prosince 2003 o zavedení dodatečných cel na dovoz určitých produktů pocházejících ze Spojených států amerických je třeba vykládat ve smyslu odpovídajícím jeho znění, to znamená tak, že předmětem dodatečného cla nejsou takové produkty, u kterých lze prokázat, že k datu vstupu tohoto nařízení v platnost jsou již na cestě do Evropského společenství a že jejich místo určení nelze změnit.
 (1) Úř. věst. C 171, 5.7.2008.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/47
 Žaloba podaná dne 28. srpna 2017 – Wall Street Systems UK v. ECB
 (Věc T-579/17)
 (2017/C 347/62)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Wall Street Systems UK Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: A. Csaki, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil za neplatné rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) o zadání zakázky jinému uchazeči ve formě rozhodnutí o odvolání ze dne 17. srpna 2017, jakož i všech souvisejících budoucích rozhodnutí;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvod.
 Žalobkyně napadá rozhodnutí žalované o zadání zakázky jinému uchazeči ve formě rozhodnutí o odvolání ze dne 17. srpna 2017 a navrhuje, aby toto rozhodnutí a všechna budoucí související rozhodnutí (zejména o zadání jednotlivých zakázek) byla zrušena. Výše uvedené rozhodnutí bylo podle jejího názoru vydáno v rozporu s rozhodnutím Evropské centrální banky (EU) 2016/245 (1) a platným unijním právem, a zejména v rozporu se zásadami transparentnosti, zákazu diskriminace a efektivity nákladů.
 (1) Rozhodnutí Evropské centrální banky (EU) 2016/245, kterým se stanoví pravidla pro zadávání zakázek (Úř. věst. 2016, L 45, s. 15).


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/32
 Žaloba podaná dne 24. ledna 2006 – Medienanstalt Berlin-Brandenburg v. Komise
 (Věc T-24/06)
 (2006/C 86/66)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Medienanstalt Berlin-Brandenburg (MABB) (Berlín, Německo) (zástupci: M. Schütte, B. Immenkamp, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 9. listopadu 2005 K(2005) 3903 konečné o státní podpoře, kterou poskytla Spolková republika Německo pro zavedení digitální terestrické televize („DVB-T“) v oblasti Berlín-Braniborsko;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2005) 3903 konečné ze dne 9. listopadu 2005 o státní podpoře pro zavedení digitální terestrické televize (DVB-T) v oblasti Berlín-Braniborsko. Komise napadeným rozhodnutím prohlásila podporu poskytnutou Spolkovou republikou Německo soukromým provozovatelům rozhlasového vysílání podílejícím se na DVB-T za neslučitelnou se společným trhem a uložila Spolkové republice Německo povinnost požadovat poskytnutou podporu od oprávněných zpět. Žalobkyně je v napadeném rozhodnutí výslovně uvedena jako poskytovatel podpory.
 Žalobkyně na podporu své žaloby uplatňuje tři žalobní důvody.
 Zaprvé uvádí, že napadené rozhodnutí je stiženo právní vadou, neboť byly porušeny podstatné formální náležitosti. Komise zejména nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění, neboť dostatečně nedoložila, proč se v projednávaném případě jedná o státní podporu.
 Druhým žalobním důvodem vytýká žalobkyně porušení článku 87 ES. Jednak je přesvědčena, že není dána podpora ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Krom toho uplatňuje, že pokud by se skutečně jednalo o podporu, byla by slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) a d).
 Žalobkyně svou žalobu konečně odůvodňuje tím, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 86 odst. 2 ES, neboť pokud by se jednalo o podporu, byla by slučitelná se společným trhem.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/29
 Žaloba podaná dne 27. června 2006 – Inalca a Cremonini v. Komise
 (Věc T-174/06)
 (2006/C 190/54)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Inalca a Cremonini (Modena, Itálie) (zástupce: Francesco Sciaudone, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 určit mimosmluvní odpovědnost Komise;
 —
 určit škody utrpěné žalobkyněmi, jejichž výše byla stanovena na 2 861 000 eur;
 —
 uložit Komisi náhradu těchto škod a zaplacení příslušných vyrovnávacích úroků a případných úroků z prodlení;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem projednávané žaloby je náhrada škod, které žalující společnosti utrpěly následkem přijetí dopisu ze dne 6. července 1998, kterým UCLAF (Útvar pro koordinaci boje proti podvodům) oznámil italským orgánům závěry šetření uskutečněného tímto útvarem ve věci domnělých nesrovnalostí, ke kterým mělo dojít při vývozu hovězího masa s náhradou do Jordánska, přičemž žalobkyně považují výše uvedené závěry za zcela chybné, a ve kterém vůči dvěma společnostem a jejich řídícím osobám vznesl obvinění s trestním dopadem.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uplatňují:
 —
 porušení čl. 9 odst. 2 druhého a čtvrtého pododstavce nařízení (EHS) č. 729/70 jednak, jelikož lze inspekci uskutečněné UCLAF v Jordánsku vytknout skutečnost, že UCLAF překročil meze své kontrolní pravomoci omezené pouze na území členských států a jednak, jelikož UCLAF nesplnil svou povinnost připravit a provést inspekce a kontrolu s předchozím souhlasem členských států a za přítomnosti zástupců všech dotčených vnitrostátních orgánů;
 —
 porušení čl. 9 odst. 2 druhého pododstavce nařízení (EHS) č. 2988/95 a článku 4 nařízení (EHS) č. 2185/96, jelikož UCLAF nesplnil svoji povinnost připravit kontroly a inspekce na místě v úzké spolupráci s členskými státy, jakož i vyrozumět příslušné vnitrostátní orgány před provedením kontrol;
 —
 porušení článku 8 nařízení (EHS) 3665/87, neboť UCLAF nechal bez povšimnutí průkazní hodnotu řady výslovně uvedených dokumentů uznanou a přiznanou tímto nařízením a svévolně upřednostnil řadu jiných dokumentů v neprospěch zásady právní jistoty a zásady transparentnosti kontrol.
 Žalobkyně se rovněž dovolávají porušení zásad řádné správy, řádné péče a proporcionality, jakož i porušení profesního tajemství.
 Žalobkyně konečně prohlašují, že i když má být jednání UCLAF uchráněno od kritiky, musí být tento útvar v každém případě odpovědný za škodu způsobenou žalobkyním. Tyto posledně uvedené totiž nemohly důvodně předvídat škodu, a tedy se jí vyhnout, která pro ně vyplynula ze šetření, jež, jak tvrdí žalobkyně, bylo zcela chybné.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/22
 Žaloba podaná dne 31. července 2007 – Evropaïki Dynamiki v. Komise
 (Věc T-300/07)
 (2007/C 235/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Generálního ředitelství Komise pro informatiku, kterým se zamítá nabídka žalobkyně předložená v odpověď na otevřenou výzvu k podání nabídek ENTR/05/078 – YOUR EUROPE položka 1 (Editorské práce a překlady) pro „Your Europe Portal Management and Maintenance“ (Úř. věst. 2006/S 143-153057) oznámené žalobkyni dopisem ze dne 21. května 2007 („rozhodnutí o položce 1“) a kterým se udělují smlouvy úspěšnému uchazeči,
 —
 zrušit rozhodnutí Komise (DIGIT), kterým se zamítá nabídka žalobkyně předložená v odpověď na otevřenou výzvu k podání nabídek ENTR/05/078 – YOUR EUROPE položka 2 (Řízení infrastruktury) pro „Your Europe Portal Management and Maintenance“ (Úř. věst. 2006/S 143-153057) oznámené žalobkyni dopisem ze dne 13. července 2007 („rozhodnutí o položce 2“) a kterým se udělují smlouvy úspěšným uchazečům,
 —
 nařídit Komisi (DIGIT), aby žalobkyni zaplatila náhradu škody utrpěné v důsledku dotčeného výběrového řízení ve výši 1 125 000 EUR za položku 1 a 825 000 EUR za položku 2,
 —
 uložit Komisi (DIGIT), aby žalobkyni zaplatila právní a další výdaje vynaložené v souladu s touto žalobou, i když bude tato žaloba zamítnuta.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu svých tvrzení se žalobkyní dovolává toho, že v rámci výběrového řízení ENTR/05/078 YOUR EUROPE položka 1 (Editorské práce a překlady) pro „Your Europe Portal Management and Maintenance“ (Úř. věst. 2006/S 143-153057) a ENTR/05/078 – YOUR EUROPE položka 2 (Řízení infrastruktury) pro „Your Europe Portal Management and Maintenance“ (Úř. věst. 2006/S 143-153057) veřejný zadavatel Generální ředitelství Evropské komise DIGIT nesplnil povinnosti stanovené finančním nařízením (1), jeho prováděcími pravidly a směrnicí 2004/18/ES (2), jakož i zásadami transparentnosti a rovného zacházení.
 Žalobkyně krom toho tvrdí, že veřejný zadavatel se dopustil několika zjevných nesprávných posouzení, které vedly k zamítnutí její nabídky. Dále veřejný zadavatel údajně porušil svou povinnosti uvést důvody pro své rozhodnutí, a zejména informovat žalobkyni o údajných přednostech úspěšného uchazeče.
 Žalobkyně dále požaduje, aby rozhodnutí Evropské komise o zamítnutí její nabídky a o udělení smlouvy úspěšnému uchazeči bylo zrušeno a aby žalované bylo nařízeno zaplatit všechny právní výlohy spojené s řízením i v případě, že její žaloba bude zamítnuta. Alternativně, pokud již smlouva bude vykonána do doby, než Soudní dvůr vydá své rozhodnutí, nebo pokud není dále možné zrušit rozhodnutí, žalobkyně požaduje finanční náhradu (škod) ve výši 1 125 000 EUR za položku 1 a 825 000 EUR za položku 2 v souladu s články 235 ES a 288 ES.
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/38
 Žaloba podaná dne 29. dubna 2013 — Castell Macía v. OHIM — PJ Hungary (PEPE CASTELL)
 (Věc T-242/13)
 2013/C 207/64
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: José Castell Macía (Elche, Španělsko) (zástupci: G. Marín Raigal, P. López Ronda, H. Mosback a G. Macias Bonilla, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: PJ Hungary Szolgáltató kft (PJ Hungary kft) (Budapešť, Maďarsko)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. února 2013 ve věci R 1401/2012-1 tak, že podané námitky se zamítají a přihlášce ochranné známky Společenství č. 6 798 862„PEPE CASTELL“ se vyhovuje, a osobě podávající námitky se ukládá náhrada nákladů v obou stupních řízení;
 —
 uložil OHIM jako žalovanému, aby nesl vlastní náklady řízení a nahradil náklady žalobce vynaložené v tomto řízení;
 —
 uložil případně vedlejší účastnici řízení nést vlastní náklady řízení a nahradit náklady žalobce vynaložené v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „PEPE CASTELL“ pro zboží a služby tříd 16, 25 a 39 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6 798 862
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: PJ Hungary Szolgáltató kft.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka se slovními prvky „Pepe Jeans FOOTWEAR“ pro zboží třídy 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 12.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/3
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2010 Nizozemským královstvím proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 9. září 2010 ve věci T-348/07, Stichting Al-Aqsa v. Rada Evropské unie
 (Věc C-550/10 P)
 2011/C 46/05
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Nizozemské království (zástupci: C. M. Wissels a M. Noort, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení: Stichting Al-Aqsa, Rada Evropské unie, Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek T-348/07 a vrátit věc Tribunálu;
 —
 uložit další účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál nesprávně vyložil čl. 1 odst. 4 a čl. 1 odst. 6 společného postoje 931/2001 a čl. 2 odst. 3 nařízení 2580/2001 (1) tím, že rozhodl, že rozsudek vydaný v řízení o předběžném opatření nemůže po zrušení Sanctieregeling [Sanctieregeling terrorisme 2003 (Ministerská vyhláška o sankcích v oblasti terorismu)] již tvořit základ pro ponechání Al-Aqsa na seznamu osob, skupin a subjektů zapojených do teroristických činů vypracovaném Evropskou unií.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 70; Zvl. vyd. 18/01, s. 207)


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/69
 Žaloba podaná dne 19. května 2015 – Almaz-Antey v. Rada
 (Věc T-255/15)
 (2015/C 294/84)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: OAO Concern PVO Almaz-Antey (Moskva, Rusko) (zástupci: C. Stumpf a A. Haak, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/432 ze dne 13. března 2015, kterým se mění rozhodnutí Rady 2014/145/SZBP o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2015 L 70, s. 47), a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/427 ze dne 13. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 269/2014 o omezujících opatřeních vzhledem k činnostem narušujícím nebo ohrožujícím územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny (Úř. věst. 2015 L 70, s. 1), v rozsahu, v němž se tato opatření vztahují na žalobce;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že Rada neuvedla odpovídající či dostatečné důvody pro zahrnutí žalobce na seznam osob, subjektů a orgánů, na které se vztahují omezující opatření vzhledem k situaci v Ukrajině.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že byla v případě žalobce splněna kritéria pro uvedení na seznam.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí žalované porušuje zásadu proporcionality.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že odůvodnění podané žalovanou nesplňuje podmínky stanovené pro omezující opatření.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Rada neodůvodněně a nepřiměřeně porušila základní práva žalobce včetně jeho práva na obhajobu a na účinnou soudní ochranu.


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/37
 Žaloba podaná dne 9. května 2017 – GE.CO.P. v. Komise
 (Věc T-280/17)
 (2017/C 213/51)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GE.CO.P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA (Řím, Itálie) (zástupce: G. Naticchioni, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál poté, co určí protiprávnost přijetí rozhodnutí Evropské komise — Úřadu pro infrastrukturu a logistiku v Lucemburku — ze dne 7. března 2017, kterým byla žalobkyně, společnost, GE.CO.P. SpA, vyloučena na dobu dvou let z unijních zadávacích řízení, a toto rozhodnutí bylo zveřejněno, zrušil toto rozhodnutí a veškeré následné či předcházející akty, včetně těch, které nejsou žalobkyni známy, a uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadené rozhodnutí je důsledkem vypovězení z podnětu Komise veřejné zakázky č. 09bis/2012/OIL — Položka 1, týkající se renovace dvou budov, označených jako „Foyer européen“, nacházejících se v Lucembursku, jež byla zadána společnosti GE.CO.P.
 Žalobkyně uplatňuje na podporu své žaloby argument vycházející z porušení článku 8 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, EURATOM) 2015/1929 ze dne 28. října 2015, kterým se mění nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie (Úř. věst. 2015, L 286, s. 1), a z porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že napadenému rozhodnutí nepředcházelo řádné kontradiktorní řízení. Žalobkyně namítá, že nebyla informována o zahájení postupu vyloučení, a nemohla se tedy v řízení bránit a uplatnit argumenty ve svůj prospěch před zadavatelem.
 Kdyby žalobkyně měla možnost se bránit, uplatnila by argumenty na svoji obranu, které by pravděpodobně vedly ke změně názoru zadavatele na danou věc a k odlišnému výsledku celého řízení, jenž by byl pro společnost GE.CO.P příhodnější.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/44
 Žaloba podaná dne 24. června 2014 – Österreichische Post v. Komise
 (Věc T-463/14)
 2014/C 303/52
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Österreichische Post AG (Vídeň, Rakousko) (zástupci: H. Schatzmann, J. Bleckmann, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Komise ve věci C (2014) 2093 v rozsahu, v jakém se má nadále použít směrnice 2004/17/ES při zadávání veřejných zakázek pro poštovní služby, které nejsou uvedeny v článku 1 prováděcího rozhodnutí, o jejichž vynětí žalobkyně požádala podle čl. 30 odst. 6 směrnice 2004/17/ES,
 —
 pokud není podle názoru Tribunálu přípustné nebo možné částečné napadení napadeného rozhodnutí, podpůrně zrušil prováděcí rozhodnutí v plném rozsahu,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je podle čl. 263 odst. 2 SFEU protiprávní, pokud jde o poštovní služby, na které se nevztahuje článek 1 rozhodnutí, neboť Komise porušila nesprávným použitím a chybným výkladem směrnice 2004/17/ES unijní právo. Přitom žalobkyně v podstatě uvádí, že jí poskytované poštovní služby jsou vystaveny dostatečné bezprostřední hospodářské soutěži, takže existují předpoklady pro jejich vynětí podle čl. 30 odst. 1 směrnice 2004/17. Žalobkyně také uvádí, že Komise nesprávně použila kritéria a metody pro vymezení trhu stanovené unijním právem a judikaturou.
 Krom toho žalobkyně uvádí, že došlo k porušení podstatných formálních náležitostí, neboť Komise nepodala dostatečné odůvodnění svého rozhodnutí.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise porušila obecná procesní základní práva, neboť z důvodu neexistence obsahového vypořádání se s tvrzeními žalobkyně a s důkazy, které předložila, porušila právo žalobkyně být vyslechnuta.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/15
 Žaloba podaná dne 4. března 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-112/05)
 (2005/C 143/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla dne 4. března 2005 předložena žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou F. Benyonem a G. Braunem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 a 3 VW-Gesetz (zákon o privatizaci podílů na společnosti s ručením omezeným Volkswagenwerk, dále jen „VW-Gesetz“) jsou v rozporu s články 56 a 43 ES;
 2.
 uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 VW-Gesetz Spolkové republiky Německo ohraničuje, odchylně od právní úpravy Aktiengesetz (zákon o akciové společnosti), hlasovací právo každého akcionáře na maximálně 20 % základního kapitálu. Spolková republika Německo a Spolková země Dolní Sasko mají právo každá jmenovat dva členy dozorčí rady VW-AG, dokud jim patří akcie této společnosti. Usnesení valné hromady VW-AG, pro jehož přijetí je třeba podle Aktiengesetz většina 75 % základního kapitálu zastoupeného při hlasování, vyžadují většinu více než 80 % zastoupeného základního kapitálu.
 Tato ustanovení jsou v rozporu s volným pohybem kapitálu podle článku 56 ES a se svobodou usazování podle článku 43 ES.
 Směrnice 88/361/EHS uvádí ve své příloze jako formy pohybu kapitálu nejenom investiční vložení akcií a cenných papírů, ale i účast na podnicích nebo jejich úplné převzetí.
 Podle dřívějších rozhodnutí Soudního dvora se oblast ochrany volného pohybu kapitálu týká každé právní úpravy, které by mohla odradit vkladatele z jiných členských států, aby investovali do společnosti a podíleli se na její správě a kontrole. Zákaz článku 56 ES nemá totiž pouze za cíl zabránit diskriminaci zahraničních hospodářských subjektů oproti vnitrostátním hospodářským subjektům, ale zahrnuje každé opatření, které v jakékoliv formě znesnadňuje volný pohyb kapitálu. Podle konstatování Soudního dvora stran zákazu omezení stanoveného článkem 56 ES představuje maximální výše hlasovacího práva uložená státem ve VW-Gesetz nepřímé omezení nabývání, a tímto porušení volného pohybu kapitálu.
 Svým podílem na akciích dosahuje Spolková země Dolní Sasko na valných hromadách, kde obvykle kapitál, se kterým jsou spojena hlasovací práva, není plně zastoupen, těch 20 % hlasů, které jsou potřebné k tomu, aby zablokovaly ta usnesení, která vyžadují většinu více než 80 % zastoupeného kapitálu. Toto ustanovení VW- Gesetz představuje omezení výkonem veřejné moci, protože tato právní úprava umožňuje Spolkové zemi, aby zabránila nechtěným změnám status quo, když musí být přijaty takovými usneseními, která podle Aktiengesetz vyžadují vyšší kvorum.
 Právo Spolkové republiky Německo a Spolkové země Dolní Sasko jmenovat členy dozorčí rady upravené ve VW-Gesetz nezávisle na množství vlastněných akcií omezuje právo ostatních akcionářů na přiměřené zastoupení v dozorčí radě společnosti. A jelikož – jak Soudní dvůr rovněž vícekrát konstatoval – právní úprava, která omezuje nabývání účasti nebo jiným způsobem omezuje možnost se skutečně podílet na správě společnosti nebo její kontrole, představuje omezení volného pohybu kapitálu, jedná se v případě této právní úpravy o omezení volného pohybu kapitálu v rozporu s právem Společenství.
 Omezení volného pohybu kapitálu je možno odůvodnit jen z důvodů uvedených článkem 58 ES nebo z takzvaných naléhavých důvodů veřejného zájmu. Podle kritérií vypracovaných Soudním dvorem nesmí být taková opatření ve veřejném zájmu diskriminační, musí být objektivně nezbytná a přiměřená sledovanému cíli. Tyto důvody musí být především použitelné na všechny osoby nebo podniky činné na území hostitelského členského státu. Obecné finanční zájmy, které jdou nad důvody týkající se daňového práva podle článku 58 ES, jakož i jiné hospodářské cíle členského státu nemohou podle ustálené judikatury odůvodnit žádné omezení, které je zakázáno podle Smlouvy o ES. Podle měřítek článku 56 ES a příslušné judikatury se v případě uvedených ustanovení VW-Gesetz jedná o nepřímá omezení nabývání, pro která neexistují žádná odůvodnění relevantní s ohledem na právo Společenství.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/10
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. července 2008 – Athinaïki Techniki AE v. Komise Evropských společenství, Athens Resort Casino AE Symmetochon
 (Věc C-521/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpora - Podpora poskytnutá Řeckou republikou konsorciu Hyatt Regency - Stížnost - Rozhodnutí, kterým se odkládá stížnost - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Články 4, 13 a 20 - Pojem „napadnutelný akt“ ve smyslu článku 230 ES)
 (2008/C 223/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Athinaïki Techniki AE (zástupce: S. A. Pappas, dikigoros)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Triantafyllou, zmocněnec), Athens Resort Casino AE Symmetochon (zástupci: F. Carlin, Barrister, N. Korogiannakis, dikigoros)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 26. září 2006, Athinaïki Techniki v. Komise (T-94/05), kterým Soud zamítl jako nepřípustnou žalobu směřující ke zrušení dopisu Komise ze dne 2. prosince 2004, kterým informovala žalobkyni o odložení její stížnosti týkající se státní podpory, která byla údajně poskytnuta Řeckou republikou v rámci řízení o zadání veřejné zakázky – Pojem „napadnutelný akt“ ve smyslu článku 230 ES
 Výrok
 1)
 Usnesení Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 26. září 2008, Athinaïki Techniki v. Komise (T-94/05), se zrušuje.
 2)
 Námitka nepřípustnosti vznesená Komisí Evropských společenství před Soudem prvního stupně Evropských společenství se zamítá.
 3)
 Věc se vrací zpět Soudu prvního stupně Evropských společenství k rozhodnutí o návrhových žádáních Athinaïki Techniki AE směřujících ke zrušení rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 2. června 2004, kterým se odkládá její stížnost týkající se údajné státní podpory poskytnuté Řeckou republikou konsorciu Hyatt Regency v rámci veřejné zakázky týkající se převodu 49 % kapitálu kasina Mont Parnès.
 4)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. března 2009 – Associazione italiana del risparmio gestito a Fineco Asset Management v. Komise
 (Věc T-445/05) (1)
 („Státní podpory - Režim podpor zavedený italskými orgány ve prospěch některých subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů specializujících se na držení akcií společností s malou a stření kapitalizací - Rozhodnutí, jímž se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem - Žaloba na neplatnost - Bezprostřední a osobní dotčenost - Přípustnost - Povinnost uvést odůvodnění - Selektivní charakter opatření - Povinnost navrácení“)
 2009/C 90/38
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Associazione italiana del risparmio gestito (Řím, Itálie); a Fineco Asset Management SpA (Řím) (zástupci: G. Escalar, G. Cipolla a V. Giordano, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise K(2005) 3302 ze dne 6. září 2005, kterým byl prohlášen za neslučitelný se společným trhem režim podpory, který stanoví daňové pobídky ve prospěch jistých subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů, které se specializují na držbu akcií společností s malou a střední kapitalizací, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném evropském trhu (Úř. věst. 2006, L 268, s.1)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobcům se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 48, 25.2.2006.