text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/41
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2013 — Copernicus-Trademarks v. OHIM — Blue Coat Systems (BLUECO)
 (Věc T-685/13)
 2014/C 52/79
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Copernicus-Trademarks Ltd (Borehamwood, Spojené království) (zástupci: L. Pechan, a S. Körber, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Blue Coat Systems, Inc. (Sunnyvale, Spojené státy americké)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 8. října 2013 ve věci R 2028/2012-1 a změnil jej v tom smyslu, že odvolání je opodstatněné a námitky je třeba v důsledku toho zamítnout v plném rozsahu,
 —
 uložil žalovanému úřadu a společnosti Blue Coat Systems, Inc., v případě, že vstoupí do tohoto řízení, náhradu nákladů řízení včetně nákladů odvolacího řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „BLUECO“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 724 675
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Blue Coat Systems, Inc.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „BLUE COAT“ pro výrobky zařazené do třídy 9 a pro služby zařazené do tříd 38 a 42 — ochranná známka Společenství č. 3 016 235
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 13.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/24
 Žaloba podaná dne 14. prosince 2016 – HJ v. EMA
 (Věc T-881/16)
 (2017/C 046/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: HJ (Londýn, Spojené království) (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 uložil žalované povinnost zaplatit žalobci symbolické jedno euro jako náhradu způsobené nemajetkové újmy,
 —
 uložil žalované povinnost vyjmout memorandum ze dne 22. července 2015, a v důsledku toho i odpověď žalobce ze dne 23. července 2015, z jeho osobního spisu,
 —
 bude-li to nezbytné, zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy (OOUPS) ze dne 21. března 2016, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o náhradu škody podaná dne 26. listopadu 2015, a zrušil rozhodnutí OOUPS ze dne 19. října 2016, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 20. června 2016 směřující proti uvedenému rozhodnutí,
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí jediný žalobní důvod, v jehož rámci tvrdí, že podmínky vzniku mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie, a to protiprávnost vytýkaného jednání, existence škody a existence příčinné souvislosti mezi jednáním a uváděnou škodou, jsou v tomto případě splněny. Podle žalobce dokumenty vyplývající z jeho osobního spisu, které byly na určitou dobu zveřejněny a zpřístupněny každému zaměstnanci Evropské agentury pro léčivé přípravky, nebyly zpracovány spravedlivě a v souladu s právními předpisy, ale byly zpracovány k jiným účelům, než jsou ty, k nimž byly shromážděny, aniž by tato změna účelu byla žalobcem výslovně povolena. Šíření těchto citlivých údajů následně zpochybnilo integritu žalobce, čímž mu byla způsobena skutečná a určitá nemajetková újma. Podle názoru žalobce je třeba tuto újmu v celém rozsahu připsat zaviněnému jednání Agentury.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/63
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Drahtwerk St. Ingbert a další v. Komise
 (Věc T-275/14) (1)
 („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a podniků s energeticky náročným provozem - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 294/76)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Drahtwerk St. Ingbert GmbH (Sankt Ingbert, Německo), DWK Drahtwerk Köln GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo), Kalksteingrube Auersmacher GmbH (Völklingen, Německo), Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Německo), Stahlguss Saar GmbH (Sankt Ingbert) a Zentralkokerei Saar GmbH (Dillingen) (zástupci: S. Altenschmidt a H. Janssen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Lukem a C. Maurerem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud jde o opatření přijatá Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny z obnovitelných zdrojů a velkých odběratelů elektřiny [státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 O návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaném Kontrolním úřadem ESVO již není třeba rozhodnout.
 3)
 Společnosti Drahtwerk St. lngbert GmbH, DWK Drahtwerk Köln GmbH, Kalksteingrube Auersmacher GmbH, Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH, Stahlguss Saar GmbH a Zentralkokerei Saar GmbH ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/42
 Žaloba podaná dne 18. prosince 2013 — Italian international film v. EACEA
 (Věc T-676/13)
 2014/C 45/73
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italian international film Srl (Řím, Itálie) (zástupci: A. Fratini a B. Bettelli, advokáti)
 Žalovaná: Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl žalobě, a tudíž zrušil rozhodnutí EACEA ze dne 8. října 2013, kterým se zamítá projekt týkající se filmu „Only God Forgives“, v rámci výzvy k předkládání návrhů EACEA/21/12;
 —
 uložil EACEA povinnost přijmout veškerá z toho plynoucí opatření;
 —
 uložil EACEA náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Výkonné agentury pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast, kterým se zamítá projekt týkající se filmu „Only God Forgives“, v rámci výzvy k předkládání návrhů EACEA/21/12 (MEDIA 2007 — Podpora nadnárodní distribuce evropských filmů — „selektivní“ systém 2013) (2012/C-300/07).
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 296 SFEU, článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 133 odst. 3 finančního nařízení z důvodu nedostatku odůvodnění.
 —
 Žalobkyně konkrétně v tomto ohledu namítá, že nechápe, jaký důvod vedl žalovanou v projednávaném případě k závěru, že projekt, který žalobkyně předložila, není způsobilý. Odůvodnění zamítnutí v napadeném rozhodnutí se totiž liší od údajů obsažených v předchozím dopise ze dne 7. srpna 2013, neboť poukazuje na nedodržení jiného kritéria způsobilosti stanoveného pokyny, než je kritérium uvedené v předtištěném vzoru obsaženém v uvedeném dopise (kinematografickou distribuci filmu neprovedla samotná žalobkyně). Napadené rozhodnutí však projekt zamítá na základě čl. 5.1 pátého pododstavce pokynů, který připouští, byť v omezeném rozsahu, využití subdodavatelů.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 167 SFEU a prováděcích předpisů, včetně finančního nařízení, jakož i bodů 3 a 4 výzvy k předkládání návrhů EACEA/21/12.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu namítá, že napadené rozhodnutí je stiženo zjevně nesprávným posouzením. K tomuto uvádí, že z napadeného rozhodnutí vyplývá, že EACEA chybně a svévolně kvalifikovala smluvní vztah mezi žalobkyní a společností Rai Cinema jako subdodávku. Z téhož dopisu vyplývá i to, že EACEA zaměňuje subdodávku se smlouvou o zmocnění třetí osoby k „fyzické distribuci“.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 3 de Almería (Španělsko) dne 2. října 2009 — Águeda María Sáenz Morales v. Consejería para la Igualdad y Bienestar Social
 (Věc C-389/09)
 2010/C 113/22
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Contencioso Administrativo no 3 de Almería
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Águeda María Sáenz Morales
 Žalovaný: Consejería para la Igualdad y Bienestar Social
 Usnesením ze dne 20. ledna 2010 Soudní dvůr (šestý senát) prohlásil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce za zjevně nepřípustnou.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/57
 Žaloba podaná dne 19. srpna 2013 — Métropole Gestion v. OHIM — Metropol (METROPOL)
 (Věc T-431/13)
 2013/C 344/103
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Métropole Gestion (Paříž, Francie) (zástupce: M.-A. Roux Steinkühler, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Metropol Investment Financial Company Ltd (Moskva, Rusko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil její žalobu za přípustnou a opodstatněnou a v důsledku toho,
 —
 částečně zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém bylo zamítnuto prohlášení napadené ochranné známky Společenství za neplatnou na základě ochranných známek č. 02 3 167 081, č. 02 3 167 084 a č. 794 040 a jiných nezapsaných označení,
 —
 potvrdil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém byla prohlášena částečná neplatnost ochranné známky č. 3 590 981 na základě starší ochranné známky č. 02 3 143 685,
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „METROPOL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35, 36 a 42 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 3 590 981
 Majitelka ochranné známky Společenství: Metropol Investment Financial Company Ltd
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: národní slovní ochranná známka „METROPOLE“ a národní a mezinárodní obrazové ochranné známky „METROPOLE gestion“ pro služby zařazené do třídy36.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Částečné zamítnutí návrhu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/42
 Žaloba podaná dne 12. července 2013 — Francie v. Komise
 (Věc T-366/13)
 2013/C 252/70
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, D. Colas a N. Rouam, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v plném rozsahu rozhodnutí Evropské komise C(2013) 1926 final ze dne 2. května 2013 o státní podpoře č. SA.22843 2012, kterou Francie poskytla Société Nationale Corse Méditerranée a Compagnie Méridionale de Navigation;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2013) 1926 final ze dne 2. května 2013, ve kterém Komise nejprve kvalifikovala finanční náhrady vyplacené společnostem Société Nationale Corse Méditerranée (SNCM) a Compagnie Méridionale de Navigation (CNM) za služby námořní dopravy, které v letech 2007-2013 poskytovaly mezi Marseille a Korsikou v rámci smlouvy o veřejné službě, jako státní podpory. Komise dále náhrady vyplacené společnostem SNCM a CNM za dopravní služby poskytované po celý rok (dále jen „ „základní“ služby“) prohlásila za slučitelné s vnitřním trhem, avšak náhrady vyplacené za služby poskytované během období vysoké poptávky, jako je období Vánoc, únor, jaro-podzim anebo léto (dále jen „„doplňkové“ služby“), prohlásila za neslučitelné s vnitřním trhem. Komise nakonec nařídila navrácení podpor prohlášených za neslučitelné s vnitřním trhem [věc týkající se státní podpory SA.22843 2012/C (ex 2012/NN)].
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod, který je rozdělen na dvě části, vychází z porušení pojmu „státní podpora“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož Komise kvalifikovala náhrady vyplacené společnostem SNCM a CNM jako státní podpory, přičemž první a čtvrté kritérium stanovené v rozsudku Soudního dvora ze dne 24. července 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, s. I-7747), nejsou v plném rozsahu splněny.
 —
 Žalobkyně v první části tohoto žalobního důvodu tvrdí, že v napadeném rozhodnutí je porušen pojem „státní podpora“, neboť Komise měla za to, že první kritérium stanovené v rozsudku Altmark není částečně splněno. Žalobkyně má v tomto ohledu za to, že:
 —
 zaprvé Komise se tím, že rozlišovala mezi „základními“ a „doplňkovými“ službami, dopustila skutkového a právního omylu a nezohlednila široký prostor pro uvážení, který mají členské státy při vymezení služeb obecného hospodářského zájmu;
 —
 zadruhé služby, na které se vztahuje smlouva o veřejné službě, kterou SNCM a CNM uzavřely s Office des Transports de la Corse a s Collectivité territoriale de Corse, představují jako celek službu obecného hospodářského zájmu a že uvedená smlouva splňuje první kritérium stanovené v rozsudku Altmark;
 —
 zatřetí za předpokladu, že je třeba „základní“ službu a „doplňkovou“ službu rozlišovat, „doplňková“ služba je stejně jako „základní“ služba službou obecného hospodářského zájmu a splňuje první kritérium stanovené v rozsudku Altmark, jelikož existuje skutečná potřeba veřejné služby z důvodu, že pravidelná dopravní služba je v situaci volné hospodářské soutěže nedostatečná.
 —
 Ve druhé části tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že v napadeném rozhodnutí je porušen pojem „státní podpora“, neboť Komise měla za to, že čtvrté kritérium stanovené v rozsudku Altmark není splněno. Žalobkyně má za to, že zadávací řízení v případě smlouvy o veřejné službě umožnilo zajistit účinnou hospodářskou soutěž, a tudíž výběr nabídky, která je pro územní celek hospodářsky nejvýhodnější.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází podpůrně z porušení čl. 106 odst. 2 SFEU, neboť Komise měla za to, že náhrady vyplacené SNCM za „doplňkové“ služby jsou státními podporami neslučitelnými s vnitřním trhem, jelikož tato služba není službou obecného hospodářského zájmu.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/45
 Žaloba podaná dne 2. ledna 2009 – Lind v. Komise
 (Věc T-5/09)
 (2009/C 69/99)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Brigit Lind (Greve, Dánsko) (zástupce: I. Anderson, advocate)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 uložit Komisi, aby zaplatila samotné žalobkyni částku 50 000 eur nebo částku, kterou Soud bude považovat za správnou a spravedlivou za šok a bolest, které prožila z důvodu bratrova strádání a nespravedlivé smrti, způsobených svévolným a protiprávním odmítnutím Komise prosadit provedení ustanovení směrnice 96/29 o lékařském pozorování v případě bývalých pracovníků, kteří byli účastníky radiologické nehody v Thule;
 —
 uložit Komisi, aby zaplatila dědicům Johna Erlinga Nochena, zastoupeným žalobkyní, částku 250 000 eur nebo částku, kterou Soud bude považovat za správnou a spravedlivou za bolest a strádání, včetně vědomí zkrácení života, od roku 2006 do jeho smrti v roce 2008 způsobených svévolným a protiprávním odmítnutím Komise prosadit provedení ustanovení směrnice 96/29 o lékařském pozorování v případě bývalých pracovníků, kteří byli účastníky radiologické nehody v Thule, a částku 6 000 eur za náklady na pohřeb;
 —
 uložit Komisi náhradu rozumných právních nákladů a výloh vynaložených žalobkyní v souvislosti se zahájením tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávané věci podává žalobkyně žalobu z titulu mimosmluvní odpovědnosti, která vyplývá z náhrady škody, kterou, jak tvrdí, utrpěla smrtí bratra údajně způsobenou protiprávním odmítnutím Komise splnit usnesení pléna Evropského parlamentu (1) a přimět Dánsko, aby uplatnilo ustanovení směrnice Rady 96/29/Euratom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření (2), na případ pracovníků, včetně bratra žalobkyně, kteří byli postiženi jadernou havárií v Thule, Řecku.
 (1) Zpráva Evropského parlamentu ze dne 20. dubna 2007 o důsledcích havárie v Thule v roce 1968 na veřejné zdraví (petice 720/2002) [2006/2012(INI)].
 (2) Úř. věst. L 159, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 291.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/28
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. června 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny – Polsko) – Henryk Teisseyre, Jan Teisseyre v. Minister Skarbu Państwa
 (Věc C-370/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 18 SFEU - Občanství Unie - Zákaz diskriminace - Náhrada za nemovitý majetek zanechaný za současnými hranicemi dotčeného členského státu - Podmínka občanství - Nedostatek souvislosti s právem Unie - Zjevná nepříslušnost Soudního dvora“)
 2014/C 315/43
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé kasačního opravného prostředku: Henryk Teisseyre, Jan Teisseyre
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Minister Skarbu Państwa
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie je zjevně nepříslušný k rozhodnutí o předběžné otázce předložené Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko).
 (1) Úř. věst. C 291, 5.10.2013.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 5. dubna 2017 – Graziano Garavaldi v. Ministero della Giustizia
 (Věc C-178/17)
 (2017/C 277/31)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Graziano Garavaldi
 Odpůrce: Ministero della Giustizia
 Předběžná otázka
 Brání zásada, podle které má každý právo na to, aby jeho věc byla v přiměřené lhůtě projednána nestranným soudem, zakotvená v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, která je zásadou unijního práva na základě čl. 6 odst. 3 [SEU], ve spojení se zásadou vyplývající z článku 67 SFEU, podle které Unie tvoří prostor práva při respektování základních práv, jakož i zásadou vyplývající z článků 81 a 82 SFEU, podle které Unie rozvíjí justiční spolupráci v občanských a trestních věcech s mezinárodním prvkem založenou na zásadě vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava obsažená v článku 5e zákona č. 89/2001, která ukládá osobám, kterým byl přiznán nárok, aby jim italský stát zaplatil „spravedlivou náhradu“ za nepřiměřenou délku soudních řízení, řadu povinností, které musí splnit, aby se platby domohly, a čekat na uplynutí lhůty stanovené v uvedeném čl. 5e odst. 5 zákona 89/2001, aniž by mezitím mohly vykonat jakýkoli právní úkon směřující k vykonání soudního rozhodnutí a aniž by se posléze mohly domáhat náhrady škody za opožděné zaplacení náhrady, a to i v případech, kdy „spravedlivá náhrada“ byla přiznána v souvislosti s nepřiměřenou délkou občanskoprávního řízení s mezinárodním prvkem, nebo každopádně v oblasti, která spadá do pravomoci Evropské unie či v oblasti, ve které Evropská unie stanoví vzájemné uznávání soudních rozhodnutí?


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/51
 Žaloba podaná dne 20. ledna 2017 – Portugalsko v. Komise
 (Věc T-31/17)
 (2017/C 104/71)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, J. Saraiva de Almeida a A. Tavares de Almeida, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Evropské komise (EU) 2016/2018 ze dne 15. listopadu 2016 (Úř. věst. 2016, L 312, s. 26), kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), a to v rozsahu, v němž je z financování vyloučena částka 660 202,73 eur z Portugalskem nahlášených výdajů na okruh technické pomoci v rámci podprogramu POSEI pro Azory v rozpočtových letech 2012 a 2013;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod, vycházející z porušení zásady ochrany legitimního očekávání.
 2.
 Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 12 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 247/2006 ze dne 30. ledna 2006, kterým se stanoví zvláštní opatření v oblasti zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů Unie (Úř. věst. 2006, L 42, s. 1).
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění a z porušení článku 11 nařízení Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV (Úř. věst. 2006, L 171, s. 90).


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/27
 Žaloba podaná dne 22. února 2005 Sergio Rossi S.p.A. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-97/05)
 (2005/C 115/50)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 22. února 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu Sergio Rossi S.p.A., zastoupenou Alessandrem Ruo, advokátem.
 Marcorossi S.r.l. byla druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1)
 zrušil napadené rozhodnutí;
 2)
 uložil žalovanému jako neúspěšnému účastníku řízení náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:
 Marcorossi S.r.l.
 Přihlašovaná ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „MARCOROSSI“ – přihláška č. 1 405 869 pro výrobky třídy 18 (kabelky, kufříky, kožená galanterie, náprsní tašky, víceúčelové tašky, deštníky) a třídy 25 (boty, pásky, oděvní součásti).
 Majitelka ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Žalobkyně.
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Italská a mezinárodní ochranná známka „MISS ROSSI“ pro výrobky třídy 25, italská ochranná známka „SERGIO ROSSI“ pro boty třídy 25 a ochranná známka Společenství „SERGIO ROSSI“ pro výrobky třídy 3, 18 a 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Vyhovění odvolání a zamítnutí námitek.
 Žalobní důvody:
 Porušení článku 8 nařízení (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, neboť ochranná známka, která je předmětem napadeného rozhodnutí, spadá do rozsahu působnosti tohoto ustanovení.


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg (Rakousko) dne 1. října 2010 — projektart Errichtungsgesellschaft mbH, Eva Maria Pepic a Herbert Hilbe v. Grundverkehrs-Landeskommission Vorarlberg
 (Věc C-476/10)
 ()
 2010/C 328/38
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Vorarlberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: projektart Errichtungsgesellschaft mbH, Eva Maria Pepic a Herbert Hilbe
 Žalovaná: Grundverkehrs-Landeskommission Vorarlberg
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 6 odst. 4 směrnice 88/361/EHS ze dne 24. června 1988, kterou se provádí článek 67 Smlouvy (1), podle něhož mohou stávající vnitrostátní právní předpisy upravující nákup rekreačních objektů zůstat v platnosti, použít na nákup rekreačních objektů, které se nacházejí v členském státě EU, který uskutečnil státní příslušník Lichtenštejnského knížectví, které je členem EHP?
 2)
 Je vnitrostátní právní úprava, která s odvoláním na čl. 6 odst. 4 směrnice 88/361/EHS ze dne 24. června 1988 zakazuje státnímu příslušníkovi Lichtenštejnského knížectví nákup rekreačního objektu nacházejícího se v členském státě EU, v rozporu s ustanoveními Dohody o EHP o volném pohybu kapitálu, takže vnitrostátní orgán nesmí takovou vnitrostátní právní úpravu použít?
 (1) Úř. věst. L 178, s. 5; Zvl. vyd. 10/01, s. 10


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/54
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. listopadu 2013 – Marcuccio v. Komise
 (Věc F-9/13) (1)
 („Veřejná služba - Lhůta k podání žaloby - Opožděnost - Zjevně nepřípustná žaloba“)
 2014/C 421/76
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Gattinara, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o započtení částky ve výši náhrady nákladů, která jí byla uložena Tribunálem ve věci T-176/04, na částku, kterou musí uhradit žalobce v návaznosti na usnesení ve věci T-241/03
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 215, 27.7.2013, s. 20.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/21
 Žaloba podaná dne 29. ledna 2007 – Kronberger v. Parlament
 (Věc T-18/07)
 (2007/C 69/48)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hans Kronberger (Vídeň, Rakousko) (zástupce: W. L. Weh, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Parlamentu o vyhlášení platnosti mandátu jednoho z jeho členů z důvodu neplatnosti;
 —
 uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení, které vznikly žalobci v souvislosti s jeho právním zastoupením, určených podle tarifu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce kandidoval na mandát v Evropském parlamentu ve volbách do Evropského parlamentu, které se konaly v Rakousku dne 13. června 2004.
 Touto žalobou napadá rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 28. dubna 2005, podle kterého je třeba považovat napadení platnosti mandátu jednoho z jeho členů žalobcem za neopodstatněné.
 K odůvodnění své žaloby žalobce zejména uplatňuje, že rakouská právní úprava o rozdělení preferenčních hlasů je neslučitelná s prvním článkem Aktu o volbě zastupitelů v Evropském parlamentu ve všeobecných a přímých volbách (1), a tedy v rozporu s právem Společenství.
 (1) Úř. věst. L 278, 8.10.1976, s. 5.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 28. června 2013 — Leonardo Zappalà v. Rete Ferroviaria Italiana SpA
 (Věc C-363/13)
 2013/C 260/53
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione (Itálie)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Leonardo Zappalà
 Žalovaná: Rete Ferroviaria Italiana SpA
 Předběžné otázky
 1)
 Lze na práci v odvětví plavby použít ustanovení rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, jež byla provedena směrnicí Rady 1999/70/ES (1), a zejména může se ustanovení 2 bod 1 vztahovat i na zaměstnance přijaté na dobu určitou na trajektové lodě, které zajišťují denní spoje?
 2)
 2. Brání rámcová dohoda provedená směrnicí Rady 1999/70/ES a zejména její ustanovení 3 bod 1 vnitrostátní právní úpravě, která stanoví (článek 332 zákoníku o letecké a lodní dopravě), že má být uvedena „doba trvání“ smlouvy, nikoliv její „konec“, a je s uvedenou směrnicí slučitelné ustanovení o době trvání smlouvy, kde je stanoven jasný termín jejího trvání („maximálně 78 dní“), ale kde není jasné, kdy k tomu má dojít.
 3)
 3. Brání rámcová dohoda, která je provedena směrnicí Rady 1999/70/ES, a zejména její ustanovení 3 bod 1 vnitrostátní právní úpravě (články 325, 326 a 332 zákoníku o letecké a lodní dopravě), která stanoví jako objektivní důvody uzavření smlouvy na dobu určitou uskutečnění plavby nebo plaveb, čímž v podstatě dochází k překrytí předmětu smlouvy (poskytnutí služby) a její příčiny (důvod uzavření smlouvy na dobu určitou).
 4)
 4. Brání rámcová dohoda, která je provedena směrnicí, vnitrostátní právní úpravě (a to ustanovením zákoníku o letecké a lodní dopravě), která vylučuje v případě využití obnovování smluv (které může představovat zneužití ve smyslu ustanovení 5), aby tyto smlouvy byly převedeny na pracovní poměr na dobu neurčitou (opatření stanovené v článku 326 zákoníku o letecké a lodní dopravě jen pro případ, že zaměstnanec poskytuje služby nepřetržitě po dobu delší než jeden rok, a za předpokladu, že mezi skončením smlouvy a uzavřením následující smlouvy neuběhne více než šedesát dní)“
 (1) Směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. Věst L 175, s. 43)


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. února 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Nizozemsko) – A. G. Winkel v. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
 (Věc C-446/06) (1)
 (Hovězí a telecí maso - Společná organizace trhů - Nařízení (ES) č. 1254/1999 - Článek 3 písm. f) - Přiznání prémie na krávy bez tržní produkce mléka - Podmínky odpovídající praxi, která je v chovu skotu obvyklá)
 (2008/C 107/07)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 College van Beroep voor het bedrijfsleven
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: A. G. Winkel
 Žalovaný: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het bedrijfsleven – Výklad čl. 3 odst. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (Úř. věst. L 160, s. 21) – Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s právem Společenství, podle které poskytnutí prémie na krávy bez tržní produkce mléka závisí na podmínkách, které odpovídají praxi, která je v chovu skotu obvyklá
 Výrok
 Článek 3 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1512/2001 ze dne 23. července 2001, nebrání vnitrostátní právní úpravě, podle níž nárok na prémii na krávu bez tržní produkce mléka podléhá podmínkám odpovídajícím praxi, která je v chovu skotu obvyklá, stanovícím jednak určitou četnost otelení, a jednak požadavek, aby matka krmila své tele čtyři měsíce po narození mateřským mlékem.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/21
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 13. prosince 2004
 ve věci T-251/02: E proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Odměňování - Příspěvek za práci v zahraničí - Denní příspěvek - Příspěvek na zařízení - Náhrada cestovních výdajů při nástupu do zaměstnání a nákladů na stěhování - Místo náboru - Články 4, 5, 7, 9 a 10 přílohy VII řádu - Žaloba na neplatnost - Žaloba o náhradu škody)
 (2005/C 45/48)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-251/02, E, úřednice Komise Evropských Společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupená G. Vandersanden a L. Levim, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: J. Curall ve spolupráci s D. Waelbroeckem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 29. srpna 2001, jímž se za místo původu a místo náboru žalobkyně určuje Brusel a jímž se zamítá její nárok na příspěvek za práci v zahraničí, příspěvek na zařízení a denní příspěvek, jakož i náhrada cestovních výdajů a nákladů na stěhování spojených s jejím nástupem do zaměstnání, a jednak návrh na úhradu úroků z prodlení a na náhradu škody, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, a A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, vydal dne 13. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Každý účastník řízení ponese své náklady.
 (1) Úř. věst. C 247, 12.10.2002.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/12
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt — Rakousko) — SPÖ Landesorganisation Kärnten v. Finanzamt Klagenfurt
 (Věc C-267/08) (1)
 („DPH - Nárok na odpočet daně uhrazené na vstupu - Pojem „hospodářské činnosti“ - Okresní organizace politické strany - Propagační činnosti ve prospěch místních organizací strany - Výdaje související s těmito činnostmi převyšující příjmy“)
 2009/C 282/21
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: SPÖ Landesorganisation Kärnten
 Odpůrce: Finanzamt Klagenfurt
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Klagenfurt (Rakousko) — Výklad čl. 4 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Pojem „hospodářská činnost“ — Provádění propagační činnosti okresní organizací politické strany ve prospěch místních organizací uvedené strany ve formě provádění akcí, výroby a doručování propagačních materiálů a pořádání každoročního plesu — Výdaje spojené s těmito činnostmi značně přesahující příjmy dosažené z vyúčtování některých z těchto činností místním organizacím, jakož i z prodeje vstupenek na ples
 Výrok
 Článek 4 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán tak, že činnosti spočívající ve vnější propagaci prováděné organizací politické strany členského státu nesmějí být považovány za hospodářskou činnost.
 (1) Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 12. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Frankfurt am Main – Německo) – Annett Altmann a další v. Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht
 (Věc C-140/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Směrnice 2004/39/ES - Článek 54 - Povinnost zachovat služební tajemství, kterou mají vnitrostátní orgány finančního dohledu - Informace týkající se podvodného investičního podniku, který je v soudem nařízené likvidaci“)
 (2015/C 016/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Annett Altmann, Torsten Altmann, Hans Abel, Waltraud Apitzsch, Uwe Apitzsch, Simone Arnold, Barbara Assheuer, Ingeborg Aubele, Karl-Heinz Aubele
 Žalovaný: Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht
 za přítomnosti: Franka Schmitta
 Výrok
 Článek 54 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní orgán dohledu může v rámci správního řízení vůči osobě, která tento orgán požádala, aniž by se jednalo o případ, na něž se vztahuje trestní právo nebo občanské soudní řízení, o přístup k informacím týkajícím se investičního podniku, který je nyní v soudem nařízené likvidaci, namítat povinnost zachovat služební tajemství, třebaže hlavní obchodní model tohoto podniku spočíval v podvodu velkého rozsahu s cílem úmyslného poškození investorů a několik osob odpovědných za uvedený podnik bylo pravomocně odsouzeno k trestům odnětí svobody.
 (1) Úř. věst. C 156, 1. 6. 2013.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/47
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhý senát) ze dne 11. července 2006 – Tas v. Komise
 (Věc F-12/05) (1)
 („Přijímání - Otevřené výběrové řízení - Podmínky připuštění - Nepřipuštění ke zkouškám - Diplomy - Odborná kvalifikace - Rovné zacházení“)
 (2006/C 212/82)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce
 : David Tas (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, X. Martin, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná
 : Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a K. Herrmann, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí výběrové komise odmítajícího připuštění žalobce ke zkouškám výběrového řízení EPSO/A/4/03, organizovaného s cílem vytvořit rezervu kandidátů vhodných ke přijetí na místa pomocných úředníků v platové třídě A 8, v oblastech „Evropská veřejná správa“, „Právo“ a „Audit“.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení nese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-124/05 a převedená Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/9
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. června 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal – Spojené království) – O2 Holdings Limited & O2 (UK) Limited v. Hutchison 3G UK Limited
 (Věc C-533/06) (1)
 (Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Článek 5 odst. 1 - Výlučné právo majitele ochranné známky - Užívání označení totožného nebo podobného ochranné známce ve srovnávací reklamě - Omezení účinků ochranné známky - Srovnávací reklama - Směrnice 84/450/EHS a 97/55/ES - Článek 3a odst. 1 - Podmínky přípustnosti srovnávací reklamy - Použití ochranné známky soutěžitele nebo označení podobného této ochranné známce)
 (2008/C 209/12)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: O2 Holdings Limited & O2 (UK) Limited
 Žalovaná: Hutchison 3G UK Limited
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour of Appeal – Výklad čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) první směrnice Rady 89/104/ES ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) a čl. 3a směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy (Úř. věst. L 250, s. 17; Zvl. vyd. 15/01, s. 227) – Užívání ochranné známky jiného soutěžitele v reklamě za účelem srovnání vlastností a zvláště ceny zboží nebo služeb prodávaných zadavatelem reklamy se zbožím nebo službami tohoto soutěžitele
 Výrok
 1)
 Článek 5 odst. 1 a 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách a čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 84/450/EHS ze dne 10. září 1984 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klamavé reklamy, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/55/ES ze dne 6. října 1997, je nutno vykládat tak, že majitel zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat ve srovnávací reklamě, která splňuje všechny podmínky přípustnosti stanovené ve výše uvedeném čl. 3a odst. 1, užívání označení shodného nebo podobného jeho ochranné známce třetími osobami.
 Nicméně, jestliže jsou splněny podmínky vyžadované v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 89/104 pro zákaz použití označení totožného nebo podobného zapsané ochranné známce, je vyloučeno, aby srovnávací reklama, ve které je zmiňované označení použito, splňovala podmínku přípustnosti upravenou v čl. 3a odst. 1 písm. d) směrnice 84/450, ve znění směrnice 97/55.
 2)
 Článek 5 odst. 1 písm. b) směrnice 89/104 je nutno vykládat tak, že majitel zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat, aby třetí osoby ve srovnávací reklamě užívaly označení podobné této ochranné známce pro zboží nebo služby totožné s těmi, pro něž byla zmiňovaná ochranná známka zapsána, nebo jim podobné, jestliže toto užívání nezpůsobí u veřejnosti nebezpečí záměny, a to bez ohledu na skutečnost, zda srovnávací reklama splňuje všechny podmínky přípustnosti uvedené v článku 3a směrnice 84/450, ve znění směrnice 97/55.
 (1) Úř. věst. C 56, 10.3.2007.


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2015 – Akzo Nobel a další v. Komise
 (Věc T-345/12) (1)
 („Hospodářská soutěž - Správní řízení - Evropský trh s peroxidem vodíku a perboritanem - Zveřejnění rozhodnutí konstatujícího porušení článku 81 ES - Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení s informacemi poskytnutými Komisi na základě oznámení o spolupráci - Povinnost uvést odůvodnění - Důvěrnost - Profesní tajemství - Legitimní očekávání“)
 (2015/C 089/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Akzo Nobel NV (Amsterodam, Nizozemsko); Akzo Chemicals Holding AB (Nacka, Švédsko), a Eka Chemicals AB (Bohus, Švédsko) (zástupci: C. Swaak a R. Wesseling, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Giolito, M. Kellerbauer a G. Meessen, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: CDC Hydrogene Peroxide Cartel Damage Claims (CDC Hydrogene Peroxide) (Brusel, Belgie) (zástupce: T. Funke, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2012) 3533 final ze dne 24. května 2012, kterým se zamítá žádost o důvěrné zacházení podaná společnostmi Akzo Nobel, Akzo Chemicals Holding a Eka Chemicals na základě článku 8 rozhodnutí předsedy Evropské komise č. 2011/695/EU ze dne 13. října 2011 o mandátu úředníka pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (Věc COMP/F/C.38.620 – Peroxid vodíku a perboritan)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Akzo Nobel NV, Akzo Chemicals Holding AB a Eka Chemicals AB ponesou náklady řízení včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 295, 29.9.2012.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāts (Lotyšská republika) dne 15. června 2010 — Andrejs Eglītis a Edvards Ratnieks v. Latvijas Republikas Ekonomikas Ministrija
 (Věc C-294/10)
 ()
 2010/C 221/46
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Andrejs Eglītis a Edvards Ratnieks
 Žalovaný: Latvijas Republikas Ekonomikas Ministrija
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (1) ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, vykládat v tom smyslu, že letecký dopravce k tomu, aby bylo uznáno, že přijal všechna přiměřená opatření k zabránění mimořádným okolnostem, je povinen plánovat včas využití svých prostředků tak, aby bylo možné uskutečnit plánovaný let poté, co pominou předem nepředvídané mimořádné okolnosti, tedy v určitém okamžiku po plánovém čase odletu?
 2)
 Pokud je odpověď na první otázku kladná, je čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení použitelný ke stanovení minimální časové rezervy, kterou dopravce musí při plánování využití svých prostředků předpokládat jako případné předvídatelné zpoždění v případě, že nastanou mimořádné okolnosti?
 (1) Úř. věst. L 46, s. 1.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/27
 Žaloba podaná dne 8. srpna 2012 — Harper Hygienics v. OHIM — Clinique Laboratories (CLEANIC natural beauty)
 (Věc T-363/12)
 2012/C 355/59
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Harper Hygienics S.A. (Varšava, Polsko) (zástupce: R. Rumpel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Clinique Laboratories LLC (New York, Spojené státy)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 25. května 2012 ve věci R 1134/2011-2, kterým byla odmítnuta přihláška ochranné známky Společenství „CLEANIC natural beauty“ pro výrobky zařazené ve třídách 3, 5 a 16;
 —
 změnil napadené rozhodnutí tak, že se ochranná známka zapisuje pro všechny přihlášené výrobky a služby;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „CLEANIC natural beauty“ pro výrobky zařazené ve třídách 3,5 a 16.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Ochranná známka Společenství č. 54 429 pro výrobky tříd 3, 14, 25 a 42, ochranná známka Společenství č. 2 294 429 pro výrobky tříd 35 a 42 a vnitrostátní (polská) ochranná známka č. 51 732 pro výrobky tříd 3 a 5.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009 (1) tím, že bylo určeno, že jsou ochranné známky podobné a že pro veřejnost existuje nebezpečí záměny, a porušení čl. 8 odst. 5 tohoto nařízení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/38
 Žaloba podaná dne 21. března 2012 — ZZ v. Parlament
 (Věc F-41/12)
 2012/C 138/90
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: R. Adam a P. Ketter, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu o vypovězení pracovní smlouvy dočasného zaměstnance uzavřené se žalobkyní na dobu neurčitou a návrh na náhradu škody.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 20. června 2011 o vypovězení pracovní smlouvy dočasného zaměstnance uzavřené se žalobkyní na dobu neurčitou;
 —
 pokud to bude nutné, zrušit výslovné rozhodnutí Evropského parlamentu o zamítnutí stížnosti;
 —
 rozhodnout, že žalobkyni má být znovu nabídnuto pracovní místo v Evropském parlamentu;
 —
 podpůrně a pokud Soud pro veřejnou službu rozhodne, že opětovné zaměstnaní žalobkyně v Evropském parlamentu není možné nebo že takové zaměstnání není v zájmu žalobkyně ani Evropského parlamentu, uložit Evropskému parlamentu náhradu majetkové újmy rovnající se částce 36 měsíčních platů nebo případně jakékoliv jiné částce vyhodnocené ex aequo et bono, jakož i náhradu nemajetkové újmy ve výši 15 000 eur;
 —
 v každém případě uložit Evropskému parlamentu, aby žalobkyni uhradil částku 15 000 eur z titulu nemajetkového újmy;
 —
 vyhradit žalobkyni všechna ostatní práva, nároky a právní prostředky, a zejména právo požadovat dodatečnou náhradu škody za újmu utrpěnou z důvodu chybného jednání Evropského parlamentu a právo předložit další důkazy a předvolat dotčené svědky;
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení, včetně nákladů za právní zastoupení vynaložených žalobkyní.


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/26
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2009 — Evropská komise v. Estonská republika
 (Věc C-527/09)
 2010/C 63/43
 Jednací jazyk: estonština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a E. Randvere)
 Žalovaná: Estonská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek, o změně směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS a o zrušení směrnice Rady 84/253/EHS (1), nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi nesplnila Estonská republika povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 29. června 2008.
 (1) Úř. věst. L 157, s. 87.


text:
 19.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 475/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Patrick Breyer v. Bundesrepublik Deutschland
 (Věc C-582/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zpracování osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Článek 2 písm. a) - Článek 7 písm. f) - Pojem ‚osobní údaje‘ - Adresy internetového protokolu - Uchovávání poskytovatelem online mediálních služeb - Vnitrostátní právní úprava, která neumožňuje zohlednit oprávněný zájem správce“)
 (2016/C 475/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Patrick Breyer
 Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland
 Výrok
 1)
 Článek 2 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že dynamická adresa internetového protokolu, kterou poskytovatel online mediálních služeb uchovává v souvislosti s přístupem osoby na internetovou stránku, kterou tento poskytovatel zpřístupnil veřejnosti, pro uvedeného poskytovatele představuje osobní údaj ve smyslu tohoto ustanovení, pokud má k dispozici právní prostředky, které mu umožňují nechat identifikovat subjekt údajů díky dalším informacím, kterými disponuje poskytovatel internetového připojení tohoto subjektu.
 2)
 Článek 7 písm. f) směrnice 95/46 musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž může poskytovatel online mediálních služeb shromažďovat a používat osobní údaje týkající se uživatele těchto služeb bez jeho svolení pouze tehdy, je-li toto shromažďování či používání nezbytné k tomu, aby bylo umožněno a vyúčtováno konkrétní využití uvedených služeb tímto uživatelem, aniž by cíl spočívající v zajištění obecné funkčnosti těchto služeb mohl odůvodnit použití uvedených údajů poté, co uživatel ukončil využívání těchto služeb.
 (1) Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2012 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 20. září 2012 ve věci T-169/08, DEI v. Komise
 (Věc C-553/12 P)
 2013/C 32/14
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Evropská komise (zástupci: Th. Christoforou a A. Antoniadis, zmocněnci, A. Oikonomou, advokát)
 Další účastníci řízení: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (DEI), Řecká republika, Energeiaki Thessalonikis AE, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit v plném rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 ve věci T-169/08.
 —
 definitivně rozhodnout spor v rozsahu, v němž to umožňuje spis;
 —
 uložit DEI náhradu nákladů řízení, jakož i výdajů Komise v obou stupních řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 —
 Prvním důvodem kasačního opravného prostředku Komise uvádí, že v rozsudku, proti kterému je podán kasační opravný prostředek, Tribunál provedl nesprávné právní posouzení při výkladu a použití čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s článkem 82 ES, jak jsou vyloženy Soudním dvorem Evropské unie. Tribunál krom toho nesprávně použil tyto dva články na okolnosti projednávané věci, což vedlo k nesprávné kvalifikaci a výkladu důkazů, jakož i k nesprávnému výkladu základu rozhodnutí Komise. Posouzení Tribunálu, které se opírá o nepřesné a nedostatečné odůvodnění, zkresluje a nesprávně vykládá důkazy a zkresluje základ napadeného rozhodnutí Komise, neboť v napadeném rozhodnutí Komise prokázala, že sporná státní opatření přijatá Řeckou republikou měla vliv na strukturu trhu a vedla k nerovnosti příležitostí na trhu hnědého uhlí, což umožnilo společnosti DEI, která je veřejným podnikem, aby rozšířila své dominantní postavení na sekundární trh velkoobchodních dodávek elektřiny v Řecku, a aby tím zabránila vstupu nových soutěžitelů na trh.
 —
 Podle Komise je rozsudek, který je napaden kasačním opravným prostředkem, stižen rovněž chybami, neboť vůbec nezohlednil, že v napadeném rozhodnutí Komise prokázala, že účinkem přednostního přístupu DEI k hnědému uhlí, který byl zachován na základě sporných státních opatření i po liberalizaci trhu s elektřinou v Řecku a po vytvoření trhu pro velkoobchodní dodávky elektřiny v květnu 2005, byl vliv na strukturu trhu z důvodu nerovnosti příležitostí, což vedlo k situaci, kdy DEI jen z důvodu svých téměř monopolních práv, která měla, pokud jde o těžbu hnědého uhlí, mohla rozšířit své dominantní postavení z primárního trhu na trh sekundární. DEI tak zneužila své postavení na sekundárním trhu tím, že omezila nebo vyloučila vstup nových soutěžitelů na tento trh (viz zejména rozsudky Soudního dvora ve věcech Raso, GB-Inno-BM, Connect Austria, Dusseldorp, CBEM a MOTOE). Rozšíření dominantního postavení DEI z primárního trhu a trh sekundární a jeho udržení, jakož i nepochybná soutěžní výhoda, kterou má DEI při výrobě elektřiny z důvodu nízkých nákladů vynaložených na hnědé uhlí, jí umožňují dodávat elektřinu do řecké propojené sítě za nízké ceny ve větším množství a na delší období, což jsou skutečnosti prokazující zneužívající jednání (přestože judikatura Soudního dvora nevyžaduje prokázat jednání tohoto druhu s ohledem na zvláštní okolnosti projednávané věci).
 —
 Komise krom toho v napadeném rozhodnutí konstatovala, že soutěžitelé DEI potřebovali mít k dispozici různé zdroje, včetně přístupu k dostatečnému množství hnědého uhlí, aby mohli vstoupit na trh s elektřinou, dlouhodobě se na něm udržet a účinně se účastnit hospodářské soutěže na něm. S touto skutečností musela být seznámena jak Řecká republika, která neudělila potenciálním konkurentům DEI povolení k těžbě v ložiskách hnědého uhlí, tak samotná DEI, když využila svých téměř monopolních práv tím, že využila svého dominantního postavení na primárním trhu hnědého uhlí k rozšíření dominantního postavení na sekundární trh velkoobchodních dodávek elektřiny a k jeho udržení, což zabránilo vstupu nových případných soutěžitelů na uvedený sekundární trh nebo jej vyloučilo.


text:
 6.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Hamburg (Německo) dne 7. března 2017 – Reinhard Nagel v. Swiss International Air Lines AG
 (Věc C-116/17)
 (2017/C 178/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Reinhard Nagel
 Žalovaná: Swiss International Air Lines AG
 Předběžné otázky
 1)
 Může letecký dopravce kdykoli uplatnit odpočet nebo tento odpočet závisí na tom, do jaké míry jej připouští vnitrostátní právo nebo jej soud považuje za přiměřený?
 2)
 V případě, že se tato skutečnost řídí vnitrostátním právem nebo má-li o ní soud rozhodnout na základě svého uvážení: je účelem náhrady, která je stanovena v článku 7 nařízení (1), výlučně odškodnění cestujících za utrpěné nepohodlí a časovou ztrátu v důsledku zrušení letu, nebo pokrývá rovněž majetkovou újmu?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, Úř. věst. L 46, s. 1.


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2010 — CEAHR v. Komise
 (Věc T-427/08) (1)
 (Kartelové dohody - Zneužití dominantního postavení - Rozhodnutí, kterým se zamítá stížnost - Odmítnutí výrobců švýcarských hodinek dodávat náhradní díly nezávislým hodinářům - Zájem Společenství - Relevantní trh - Primární trh a poprodejní trh - Povinnost odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení)
 2011/C 38/16
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Confédération européenne des Associations d'horlogers-réparateurs (CEAHR) (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Mathijsen, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně X. Lewis a F. Ronkes Agerbeek, poté F. Ronkes Agerbeek a F. Castilla Contreras, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Richemont International SA (Bellevue, Švýcarsko) (zástupci: J. Ysewyn, advokát, a H. Crossley, solicitor)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 3600 ze dne 10. července 2008, kterým se zamítá stížnost podaná žalobkyní ve věci COMP/E-1/39.097.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise K(2008) 3600 ze dne 10. července 2008 ve věci COMP/E-1/39.097 se zrušuje.
 2)
 Společnost Richemont International SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Confédération européenne des associations d’horlogers-réparateurs (CEAHR) z důvodu vedlejšího účastenství.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí zbývající část nákladů řízení vynaložených CEAHR.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias — Řecko) — Eleftheri tileorasi A.E. „ALTER CHANNEL“, Konstantinos Giannikos v. Ypourgos Typou kai Meson mazikis Enimerosis kai, Ethniko Symvoulio Radiotileorasis
 (Věc C-52/10) (1)
 (Směrnice 89/552/EHS - Televizní vysílání - Článek 1 písm. d) - Pojem „klamavá reklama“ - Úmyslná povaha - Předvedení zákroku estetické stomatologie v průběhu televizního pořadu)
 2011/C 226/08
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Eleftheri tileorasi A.E. ‘ALTER CHANNEL’, Konstantinos Giannikos
 Žalovaní: Ypourgos Typou kai Meson mazikis Enimerosis kai, Ethniko Symvoulio Radiotileorasis
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Symvoulio tis Epikrateias — Výklad čl. 1 písm. c) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23), ve znění čl. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 1997/36/ES ze dne 30. června 1997 (Úř. věst. L 202, s. 60) — Televizní vysílání spočívající v předvedení estetického zubního zákroku — Pojem „klamavá reklama“
 Výrok
 Článek 1 písm. d) směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997 musí být vykládán v tom smyslu, že existence úplaty nebo jiné protihodnoty nepředstavuje nezbytný prvek k prokázání úmyslné povahy klamavé reklamy.
 (1) Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/30
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 21. června 2011 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-67/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody, jejímž předmětem je určení výše nákladů řízení - Nepřípustnost)
 2012/C 138/64
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise o nenahrazení dvou třetin nákladů vzniklých žalobci v rámci věci F-41/06
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 L. Marcucciovi se ukládá náhrada všech nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010, s. 74.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/4
 Určení senátu pověřeného projednáváním věcí uvedených v článku 104b jednacího řádu Soudního dvora
 (2008/C 301/06)
 Soudní dvůr na schůzi konané dne 30. září 2008 určil na období od 7. října 2008 do 6. října 2009 druhý senát Soudního dvora jako senát, který je v souladu s čl. 9 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora pověřen projednáváním věcí uvedených v článku 104b jednacího řádu.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/52
 Žaloba podaná dne 29. srpna 2008 – Ramaekers-Jørgensen v. Komise
 (Věc F-74/08)
 (2008/C 272/101)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Dominique Ramaekers-Jørgensen (Genval, Belgie) (zástupce: L. Vogel, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Jednak zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o stanovení daně Společenství, ke které je žalobkyně povinna, sečtením výše osobní odměny a pozůstalostního důchodu, jakož i rozhodnutí o zamítnutí žádosti o to, aby daň Společenství zatěžující pozůstalostní důchod nemusela být odváděna předem, před jeho vyplacením, z částky její odměny, a jednak určení protiprávnosti článků 3 a 4 nařízení Rady č. 260/68, ve znění naposledy změněném nařízení Rady č. 2182/2003.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování přijaté dne 20. května 2008, kterým byla zamítnuta stížnost podaná dne 16. ledna 2008, směřující k částečnému zrušení rozhodnutí ze dne 16. října 2007 v rozsahu, ve kterém definovalo způsob stanovení a výběru daně Společenství z pozůstalostního důchodu přiznaného žalobkyni;
 —
 v případě, že to bude nezbytné, zrušit rovněž částečně uvedené rozhodnutí ze dne 16. října 2007 v rozsahu, ve kterém upřesnilo způsob stanovení a výběru daně Společenství z pozůstalostního důchodu přiznaného žalobkyni;
 —
 na základě článku 241 Smlouvy určit protiprávnost článků 3 a 4 nařízení Rady č. 260/68, ve znění naposledy změněném nařízení Rady č. 2182/2003, v rozsahu, ve kterém uvedená ustanovení stanovují kumulaci pozůstalostního důchodu přiznaného úředníkovi s jeho odměnou pro účely stanovení příslušné daně Společenství;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/25
 Žaloba podaná dne 30. ledna 2013 — Out of the blue v. OHIM — Mombauer (REFLEXX)
 (Věc T-48/13)
 2013/C 86/42
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Out of the blue KG (Lilienthal, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt a I. George, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Meinhard Mombauer (Kolín nad Rýnem, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. listopadu 2012 ve věci R 1656/2011-4;
 —
 uložil OHIM náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů vynaložených žalobkyní;
 —
 uložil Meinhardu Mombauerovi, pro případ, že by se účastnil řízení jako vedlejší účastník, náhradu vlastních nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „REFLEXX“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 7 239 511
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Meinhard Mombauer
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „REFLECTS“ pro výrobky zařazené do třídy 9
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 5 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 2.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 33/6
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 31. března 2016
 ve věci E-4/15
 Islandské sdružení finančních služeb v. Kontrolní úřad ESVO
 (žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO – státní podpora – přípustnost – aktivní legitimace – status sdružení)
 (2017/C 33/05)
 Ve věci E-4/15, Islandské sdružení finančních služeb v. Kontrolní úřad ESVO – ŽALOBA na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 298/14/KOL ze dne 16. července 2014 ukončit řízení ve věci stávající podpory islandskému Fondu pro financování bydlení (Íbúðalánasjóður), oznámeného v Úř. věst. C 400, 13.11.2014, s. 13, a v dodatku EHP č. 66, 13.11.2014, s. 1 („napadené rozhodnutí“), Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce zpravodaj, Per Christiansen a Páll Hreinsson, soudci, vydal dne 31. března 2016 usnesení, jehož výrok zní:
 1.
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2.
 Islandské sdružení finančních služeb ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení vynaložené Kontrolním úřadem ESVO.
 3.
 Vláda Islandu ponese vlastní náklady řízení.


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/32
 Usnesení Tribunálu ze dne 19. července 2017 – De Masi v. Komise
 (Věc T-423/16) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se činnosti Skupiny pro kodex chování (zdanění podniků) ustavené Radou - Odpovědi na původní žádosti v návaznosti na smírné ujednání - Neexistence potvrzujícího rozhodnutí - Nepřípustnost“)
 (2017/C 293/38)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fabio De Masi (Brusel, Belgie) (zástupce: A. Fischer-Lescano, profesor)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně J. Baquero Cruz a F. Erlbacher, poté J. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise, uvedených v dopisech ze dne 20. května 2016 a 13. července 2016, kterými se reaguje na žádosti o přístup k dokumentům Skupiny pro kodex chování (zdanění podniků), předložené žalobcem na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Fabio De Masi ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 371, 10.10.2016.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/37
 Žaloba podaná dne 20. prosince 2007 – Komise Evropských společenství v. Maltská republika
 (Věc C-563/07)
 (2008/C 51/61)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a D. Lawunmi, zmocněnci)
 Žalovaná: Maltská republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že Maltská republika tím, že neposkytla informace nezbytné k dosažení souladu s rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES (dále jen „rozhodnutí“) ze dne 11. února 2004 o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu (1) na Maltě, ve spojení s články 2 až 7 rozhodnutí Komise 166/2005/ES ze dne 10. února 2005, kterým se stanoví prováděcí pravidla k rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 3 odst. 1 rozhodnutí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 3 odst. 1 rozhodnutí č. 280/2004/ES členské státy za účelem zhodnocení skutečného pokroku a s cílem umožnit Společenství přípravu výročních zpráv v souladu s povinnostmi vyplývajícími z Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu a Kjótského protokolu do 15. ledna každého roku poskytnou Komisi určité informace o emisích skleníkových plynů.
 Vzhledem k tomu, že Maltská republika Komisi do 15. ledna 2006 informace neposkytla, musí mít Komise za to, že maltské orgány nesplnily povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 3 odst. 1 rozhodnutí.
 (1) Úř. věst. L 49, s. 1; Zvl. vyd. 15/08, s. 57


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/31
 Žaloba podaná dne 13. června 2005 Gerrit Bethuyn a čtyřmi dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-234/05)
 (2005/C 205/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 13. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Gerrit Bethuyn, s bydlištěm v Dentergemu (Belgie), a čtyřmi dalšími, zastoupenými Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem a Etiennem Marchalem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 1.
 zrušil rozhodnutí o jmenování žalobců úředníky Evropských společenství v rozsahu, ve kterém určují jejich nástupní platovou třídu za použití článku 12 přílohy XIII služebního řádu;
 2.
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dovolávané žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné jako ve věci T-130/05 (1).
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005, s. 31.


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/11
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 15. prosince 2005
 ve věci C-148/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione tributaria provinciale di Genova): Unicredito Italiano SpA proti Agenzia delle Entrate, Ufficio Genova (1)
 (Státní podpory - Rozhodnutí 2002/581/ES - Daňová zvýhodnění poskytnutá bankám - Odůvodnění rozhodnutí - Kvalifikace státní podporou - Podmínky - Slučitelnost se společným trhem - Podmínky - Článek 87 odst. 3 písm. b) a c) ES - Významný projekt společného evropského zájmu - Rozvoj určitých činností - Dříve poskytnutá daňová zvýhodnění - Navrácení podpory - Zásada ochrany legitimního očekávání - Zásada právní jistoty - Zásada proporcionality)
 (2006/C 36/19)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-148/04, jejímž předmětem je žádost Commissione tributaria provinciale di Genova (Itálie) zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směřující k získání ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Unicredito Italiano SpA a Agenzia delle Entrate, Ufficio Genova rozhodnutí o předběžné otázce, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann (zpravodaj), R. Schintgen, G. Arestis a J. Klučka, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 15. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Přezkoumání položených otázek neodhalilo skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost rozhodnutí Komise 2002/581/ES ze dne 11. prosince 2001 o režimu státních podpor zavedeném Itálií ve prospěch bank.
 2.
 Články 87 ES a násl., článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, jakož i zásady ochrany legitimního očekávání, právní jistoty a proporcionality nemohou bránit vnitrostátnímu opatření, které ukládá vrácení podpory na základě rozhodnutí Komise, které tuto podporu kvalifikovalo jako neslučitelnou se společným trhem a jehož přezkum s ohledem na tato ustanovení a obecné zásady neodhalil skutečnosti, jimiž by mohla být dotčena platnost.
 (1) Úř. věst. C 118, 30.4.2004.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 25. dubna 2016 – Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) v. Consejería de Hacienda y Sector Público de la Administración del Principado de Asturias
 (Věc C-234/16)
 (2016/C 260/28)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso-Administrativo, Sección Segunda
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)
 Odpůrce: Consejería de Hacienda y Sector Público de la Administración del Principado de Asturias
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být články 49 SFEU a 54 SFEU vykládány v tom smyslu, že brání regionální dani, která je uložena samostatným velkým maloobchodním provozovnám, jejichž prodejní plocha je alespoň 4 000 m2, z důvodu jejich vlivu na území, životní prostředí a oblast městského obchodu v uvedeném regionu, ale která se podle zákona uplatňuje bez ohledu na to, zda se uvedené provozovny nacházejí mimo nebo uvnitř konsolidované urbanistické oblasti, a většinou týká podniků z jiných členských států, s ohledem na to, že: i) se netýká obchodníků, kteří vlastní více provozoven, samostatných či společných, s veřejnou prodejní plochou menší než 4 000 m2 bez ohledu na celkovou rozlohu prodejní plochy všech jejich provozoven, a ii) jsou od ní osvobozeny samostatné obchodní provozovny s veřejnou prodejní plochou menší než 10 000 m2, které působí výhradně v oboru zahradnictví, prodeje vozidel, stavebního materiálu, strojů a průmyslových součástek?
 2)
 Má být čl. 107 odst. 1 SFEU vykládán v tom smyslu, že osvobození samostatných či společných obchodních provozoven, jejichž veřejná prodejní plocha je menší než 4 000 m2, a samostatných obchodních provozoven, jejichž veřejná prodejní plocha nepřesahuje 10 000 m2, pokud se věnují výhradně činnostem v oboru zahradnictví, prodeje vozidel, stavebního materiálu, strojů a průmyslových součástek od IGEC představují zakázanou státní podporu podle uvedeného ustanovení?


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/17
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2014 – Spolková republika Německo v. Rada Evropské unie
 (Věc C-600/14)
 (2015/C 073/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a J. Möller, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Rady 2014/699/EU ze dne 24. června 2014 v rozsahu, v němž se týká změny článku 12 Úmluvy o mezinárodní železniční přepravě (základní úmluva COTIF) a jejích dodatků B (Jednotné právní předpisy pro smlouvu o mezinárodní železniční přepravě zboží – CIM), D (Jednotné právní předpisy pro smlouvy o užívání vozů v mezinárodní železniční přepravě – CUV) a E (Jednotné právní předpisy pro smlouvu o užívání infrastruktury v mezinárodní železniční přepravě – CUI) (článek 1 rozhodnutí ve spojení s odstavcem 3 bodem 4 [v rozsahu, v jakém je dotčen článek 12 základní úmluvy COTIF] a body 5, 7 a 12 přílohy) a
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Podle názoru spolkové vlády článek 91 a čl. 218 odst. 9 SFEU nepřiznávají Unii pravomoc přijmout společný postoj ohledně pravidel, které byly projednány a odsouhlaseny na 25. zasedání revizního výboru úmluvy OTIF. Přijetím tohoto rozhodnutí proto Rada porušila zásadu svěření pravomocí podle čl. 5 odst. 2 věty první SEU.
 2.
 Kromě toho je napadené rozhodnutí stiženo nedostatkem odůvodnění, neboť z něj jednoznačně nevyplývá, z jakého titulu má Unie pravomoc k přijetí společného postoje ohledně všech pravidel, které byly projednány a odsouhlaseny na 25. zasedání revizního výboru OTIF.
 3.
 Kromě toho Rada porušila zásadu loajální spolupráce ve spojení se zásadou účinné právní ochrany, když napadený právní akt přijala pouze jeden den před zahájením 25. zasedání revizního výboru úmluvy OTIF. V důsledku toho byla Spolkové republice Německo odňata jakákoliv možnost včas se obrátit na Soudní dvůr s cílem získat (předběžnou) právní ochranu proti napadenému rozhodnutí.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/35
 Žaloba podaná dne 23. června 2006 – Andersson a další v. Komise
 (Věc F-69/06)
 (2006/C 190/66)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Tommy Andersson (Brusel, Belgie) a další (zástupci: A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobců
 —
 zrušit individuální rozhodnutí, kterými se zamítají žádosti žalobců směřující k přijetí Orgánem oprávněným ke jmenování přechodných opatření směřujících k zajištění rovného zacházení a jejich nabytých práv v rámci hodnotícího období 2005 a následujících.
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci na podporu své žaloby uvádějí žalobní důvody shodné s žalobními důvody uvedenými v rámci věci F-47/06 (1).
 (1) Úř. věst. EU C 154, 1.7.2006, s. 25.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/41
 Žaloba podaná dne 4. října 2010 — Carpenito v. Rada
 (Věc F-94/10)
 ()
 2011/C 13/81
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Renzo Carpenito (Overijse, Belgie) (zástupci: L. Levi a S. Rodrigues, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Návrh na zachování účinků sporných výplatních pásek až do přijetí nařízení, které se zpětnou účinností nahradí nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1296/2009 ze dne 23. prosince 2009, a návrh na náhradu finanční a morální újmy vzniklé žalobci.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zachovat účinky sporných výplatních pásek až do přijetí nařízení, které se zpětnou účinností nahradí nařízení č. 1296/2009;
 —
 uložit Radě náhradu finanční újmy, která vznikla žalobci, zaplacením částky, odpovídající ztrátě odměny, jež vyplývá ze zjevně protiprávního použití nařízení č. 1296/2009, ke kteréžto má být připočtena náhrada části zvláštního poplatku ukládaného měsíčně od ledna 2010 na základě článku 66a služebního řádu, a jehož výše byla s ohledem na uvedené nařízení stanovena chybně; aniž je dotčen výklad Soudu, odhaduje se výše této částky na 30 000 eur;
 —
 uložit Radě náhradu morální újmy, která vznikla žalobci, zaplacením symbolické částky ve výši 1 euro;
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 2. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšská republika) — Schenker SIA v. Valsts ieņēmumu dienests
 (Věc C-199/09) (1)
 (Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Prováděcí ustanovení k celnímu kodexu Společenství - Článek 6 odst. 2 - Žádost o vydání závazné informace o sazebním zařazení zboží - Pojem „jediný typ zboží“)
 2011/C 30/06
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Schenker SIA
 Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad čl. 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/05 s. 3) — Pojem „jediný typ zboží“ — Zboží vykazující rozdíly v kvalitě či vlastnostech, které však může být zařazeno pod tentýž kód kombinované nomenklatury — Vydání jediné závazné informace o sazebním zařazení pro všechno toto zboží nebo vydání několika závazných informací o sazebním zařazení pro jednotlivé druhy uvedeného zboží
 Výrok
 Článek 6 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1602/2000 ze dne 24. července 2000, je třeba vykládat v tom smyslu, že se žádost o vydání závazné informace o sazebním zařazení zboží smí týkat různého zboží za podmínky, že se jedná o jediný typ zboží. Za jediný typ zboží ve smyslu uvedeného ustanovení může být považováno pouze zboží, které má podobné vlastnosti a jehož rozdíly jsou pro účely jeho sazebního zařazení zcela irelevantní.
 (1) Úř. věst. C 193, 15.8.2009.


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/35
 Žaloba podaná dne 5. srpna 2007 – Lumenis v. OHIM (FACES)
 (Věc T-301/07)
 (2007/C 247/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lumenis Ltd (Yokneam, Izrael) (zástupci: S. Malynicz, Barrister, B. Gerber, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 1. června 2007 ve věci R 1532/2006-2 by mělo být zrušeno
 —
 Úřad by měl nést vlastní náklady a uhradit náklady žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Mezinárodní slovní ochranná známka „FACES“ pro výrobky zařazené do třídy 10 – mezinárodní přihláška č. W0874799
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítl přihlášku v celém rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítl odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Na podporu svých tvrzení žalobkyně vznáší následující žalobní důvody:
 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že senát neprovedl analýzu rozlišovací způsobilosti ve vztahu ke všem přihlašovaným výrobkům;
 Zadruhé podle žalobkyně zjištění senátu, že reklama a marketing v obchodním styku běžně užívá fotografie tváří, nebylo opodstatněné a každopádně nebylo relevantní ve vztahu k čl. 7 odst. 1 písm. b) nebo čl. 7 odst. 1 písm. c);
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že senát neprovedl analýzu způsobilosti výrazu FACES jako popisného údaje ve vztahu k dotčeným výrobkům;
 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že se senát dopustil nesprávného právního posouzení tím, že uložil požadavek, že ochranná známka má být pozoruhodná, nápaditá nebo kreativní, aby se vyhnula výhradám na základě čl. 7 odst. 1 písm. b).


text:
 27.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/23
 Žaloba podaná dne 22. dubna 2016 – NRJ Group v. EUIPO - Sky International (SKY ENERGY)
 (Věc T-184/16)
 (2016/C 232/31)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: NRJ Group (Boileau, Francie) (zástupce: M. Antione-Lalance, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sky International AG (Zug, Švýcarsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „SKY ENERGY“ – Přihláška č. 9 727 322
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 5. února 2016, ve věci R 3137/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 potvrdil napadené rozhodnutí v tom rozsahu, v němž vyhovuje námitkám pro následující výrobky a služby:
 Třída 9: Nahrané rozhlasové programy; nahrané programy pro vysílání nebo jiný rozhlasový přenos;
 Třída 38: Rozhlasové vysílání; přenosové a sdělovací služby, vysílací a/nebo přenosové rozhlasové programy; satelit; digitální televizní vysílání (DTT), kabelové, digitální účastnické připojení (DSL) a širokopásmové vysílání a/nebo přenos zvukových programů; přenos zvuku, programů (jakýmikoliv prostředky); poskytování přístupu ke zpravodajství, současným událostem a sportovním informacím; telekomunikace informací (včetně internetových stránek); telekomunikace a/nebo sdělování a/nebo vysílání a/nebo přenos rozhlasových programů;
 Třída 41: Rozhlasové služby, jejichž hlavním cílem je zábava, předvádění a distribuce rozhlasových programů, poskytnutí zpravodajství, současné události a sportovní informace, současné události a vzdělávací informační služby; distribuce rozhlasových programů, poskytování rozhlasových programů;
 —
 zrušil ostatní ustanovení napadeného rozhodnutí;
 —
 vyhověl námitkám a odmítl přihlášení napadené ochranné známky EU pro všechny výrobky a služby;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/30
 Žaloba podaná dne 30. června 2006 – Sviluppo Italia Basilicata v. Komise
 (Věc T-176/06)
 (2006/C 190/55)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sviluppo Italia Basilicata S.p.A.(Potenza, Itálie) (zástupce: Francesco Sciaudone, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské komise K(2006)1706 ze dne 20. dubna 2006
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v projednávané věci provedlo podstatnou finanční opravu podpory Evropského fondu pro regionální rozvoj (FEDER) ve výši 5 600 000 EUR poskytnuté ve prospěch globální dotace BIC Basilicata za účelem uskutečnění opatření na podporu oživení zisků malých a středních podniků v regionu Basilicate, v kontextu rámce Společenství na podporu regionů „Cíl 1“ v Itálii. Zejména opatření 2 globální dotace předpokládalo zřízení rizikových kapitálových fondů pro přidělení finančních podpor ve formě účasti na základním kapitálu, půjček podmíněných podílem na zisku a povinných konvertibilních půjček ve prospěch podniků usazených v regionu Basilicate nebo podniků, které mají v úmyslu se tam usadit.
 Na podporu svých tvrzení uplatňuje žalující podnik toto:
 —
 Naprostá neexistence právních a skutkových podmínek, které by mohly sloužit jako základ pro napadené rozhodnutí, pokud má žalovaná za to, že ve skutečnosti nedošlo k žádným pozitivním účinkům podpor fondů v projednávaném případě, vzhledem k tomu, že na závazky účasti v podnicích (podmínka užitečnosti) bylo použito méně než 3 % dotace z fondu. V tomto ohledu žalobkyně tvrdí, že tato podmínka nebyla stanovena ani v režimu použitelném na konkrétní případ, uvedeném v rozhodnutí poskytujícím příspěvek, ani v obecném režimu týkajícím se strukturálních fondů. V důsledku toho Komise nemohla za použití podmínky užitečnosti dojít legitimně k závěru o existenci nesprávností ve smyslu článku 24 nařízení č. 4253/88.
 —
 Porušení rozhodnutí 97/322/ES z důvodu nezohlednění a nesprávného výkladu odstavce C listiny 19. V tomto bodě má žalobkyně za to, že žalovaná v napadeném rozhodnutí nezohlednila jednak rozlišení mezi pojmy „závazek“ a „výdaje“ a jednak ustanovení listiny týkající se doby trvání fondů, jakož i ustanovení stanovená záměrem globální dotace samotným, která byla nedílnou součástí rozhodnutí o schválení podpory, jimiž byla přibližná doba trvání této zvláštní podpory stanovena na 10 let.
 —
 Nedodržení postupů stanovených úmluvou, článkem 25 nařízení č. 4253/88 a článkem 26 nařízení č. 2082/93 z důvodu nesprávností.
 Na závěr své žaloby uplatňuje žalobkyně rovněž porušení zásady legitimního očekávání a zásady právní jistoty, zásady proporcionality a povinnosti odůvodnění.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. dubna 2013 — Evropská komise v. Irsko
 (Věc C-85/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daně - Směrnice 2006/112/ES - Články 9 a 11 - Vnitrostátní právní předpisy umožňující zahrnout osoby nepovinné k dani do skupiny osob, jež lze považovat za jedinou osobu povinnou k DPH)
 2013/C 156/03
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: R. Lyal, zmocněnec)
 Žalovaný: Irsko (zástupci: D. O'Hagen, zmocněnec, G. Clohessy, SC, N. Travers, BL)
 Vedlejší účastník podporující žalovaného: Česká reupblika (zástupci: M. Smolek a T. Müller, zmocněnci), Dánské království (zástupci: původně C. Vang, poté V. Pasternak Jørgensen, zmocněnci), Finská republika (zástupci: H. Leppo a M. S. Hartikainen, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: H. Walker, zmocněnec, ve spolupráci s M. Hallem, barrister)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 9 a 11 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní předpisy umožňující zahrnout osoby nepovinné k dani do skupiny osob, jež lze považovat za jedinou osobu povinnou k DPH
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Česká republika, Dánské království a Finská republika, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. prosince 2014 – Boehringer Ingelheim Pharma v. OHIM – Nepentes Pharma (Momarid)
 (Věc T-75/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Momarid - Starší slovní ochranná známka Společenství LONARID - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Relevantní veřejnost - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 026/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG (Ingelheim, Německo) (zástupci: původně V. von Bomhard a D. Slopek, poté V. von Bomhard, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Nepentes Pharma sp. z o.o. (Varšava, Polsko) (zástupci: C. Bercial Arias, K. Dimidjian-Lecompte a C. Casalonga, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. listopadu 2012 (věc R 2292/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Boehringer Ingelheim Pharma GmbH & Co. KG a Nepentes S.A.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM) ze dne 28. listopadu 2012 (věc R 2292/2011-4) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká „chemických látek pro farmaceutické použití“.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení
 (1) Úř. věst. C 101, 6.4.2013.