text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/33
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 6. dubna 2016 – GABO:mi v. Komise
 (Věc T-10/16 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Dotace - Šestý a sedmý rámcový program Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace (2002-2006 a 2007-2013) - Dopisy s žádostí o vrácení části udělených dotací - Výzva k úhradě - Návrh na odklad vykonatelnosti - Přípustnost - Nedostatek naléhavosti“)
 (2016/C 191/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a C. Mayer, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Delaude, S. Lejeune a M. Sickierzyńska, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti dvou dopisů Komise ze dne 2. prosince 2015, jimiž byla žalobkyně informována, že Komise bude vymáhat zpět část dotací, které jí byly uděleny v rámci šestého a sedmého rámcového programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace (2002-2006 a 2007-2013), a na odklad vykonatelnosti výzvy k úhradě Komise, kterou jí byla nařízeno vyplacení částky 1 770 417,29 eur nejpozději do 15. ledna 2016.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 Usnesení ze dne 18. ledna 2016 vydané ve věci T-10/16 R se zrušuje.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus – Finsko) – řízení zahájené na návrh K Oy
 (Věc C-219/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Článek 98 odst. 2 - Příloha III bod 6 - Snížená sazba DPH použitelná pouze na knihy tištěné na papíře - Knihy vydávané na jiných fyzických nosičích nežli papíru, podléhající základní sazbě DPH - Daňová neutralita“)
 2014/C 409/17
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastnice původního řízení
 K Oy
 Výrok
 Článek 98 odst. 2 první pododstavec a příloha III odst. 6 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2009/47/ES ze dne 5. května 2009, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jaké jsou dotčeny ve věci v původním řízení, které na knihy vydávané v papírové formě uplatňují sníženou sazbu DPH a na knihy vydávané na jiných fyzických nosičích, jako jsou CD, CD-ROMy nebo USB klíče, základní sazbu této daně, pod podmínkou, že je dodržena zásada daňové neutrality, která je vlastní společnému systému DPH, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 178, 22.6.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte di Appello di Torino (Itálie) dne 15. března 2010 — SCF Consorzio Fonografici v. Marco Del Corso
 (Věc C-135/10)
 2010/C 134/42
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte di Appello di Torino
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: SCF Consorzio Fonografici
 Žalovaný: Marco Del Corso
 Předběžné otázky
 1)
 Lze v právním řádu Společenství přímo použít Římskou úmluvu o souvisejících právech ze dne 26. října 1961, Dohodu TRIPS (Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví) a Smlouvu WIPO (Smlouva světové organizace duševního vlastnictví) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech (WPPT)?
 2)
 Lze výše uvedené prameny jednotného mezinárodního práva také přímo použít na soukromé vztahy?
 3)
 Jsou příslušné pojmy „sdělování veřejnosti“ použité v uvedených předpisech smluvního práva shodné s pojmy Společenství použitými ve směrnici 92/100/EHS (1) a ve směrnici 2001/29/ES (2) a v případě záporné odpovědi, která úprava by měla mít přednost?
 4)
 Zakládá bezplatné vysílání zvukových záznamů v soukromých zubních ordinacích při výkonu hospodářské činnosti v rámci svobodného zaměstnání a ve prospěch klientů, kteří jej užívají nezávisle na projevu své vůle, „sdělování veřejnosti“ nebo „zpřístupňování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29/ES?
 5)
 Dává takové vysílání právo na úhradu odměny výrobcům zvukových záznamů?
 (1) Úř. věst. L 346, s. 61; Zvl. vyd. 17/01, s. 120.
 (2) Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230.


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 19. července 2010 — Irtel Srl v. Comune di Venegono Inferiore
 (Věc C-359/10)
 ()
 2010/C 260/11
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Irtel Srl
 Žalovaný: Comune di Venegono Inferiore
 Předběžné otázky
 1)
 Brání řádnému uplatňování článků 15 a 16 směrnice 2006/123/ES (1) vnitrostátní ustanovení čl. 32 odst. 7 a) vládního nařízení č. 185 ze dne 29. listopadu 2008, doplněného pozměňovacím zákonem č. 2 ze dne 28. ledna 2009 a následně změněného zákonem č. 14 ze dne 27. února 2009, které vyjma případů společností ve většinovém vlastnictví veřejnoprávních subjektů stanoví:
 —
 neplatnost zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků subjektům, které nesplňují finanční požadavek minimálního splaceného základního kapitálu ve výši 10 milionů eur;
 —
 povinnost subjektů zapsaných na příslušný seznam soukromých subjektů oprávněných vykonávat činnost vyúčtování a vyměřování poplatků a vybírání poplatků a jiných příjmů provincií a obcí ve smyslu čl. 53 odst. 3 vládního nařízení č. 446 ze dne 15. prosince 1997, ve znění pozdějších úprav, přizpůsobit svůj základní kapitál uvedené minimální částce;
 —
 zákaz příjmu dalších zakázek nebo účasti v řízeních vypsaných na zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků do té doby, než bude splněna výše uvedená povinnost přizpůsobení základního kapitálu?
 2)
 Brání řádnému uplatňování článků 3, 10, 43, 49 a 81 Smlouvy o založení Evropského společenství vnitrostátní ustanovení čl. 32 odst. 7 a) vládního nařízení č. 185 ze dne 29. listopadu 2008, doplněného pozměňovacím zákonem č. 2 ze dne 28. ledna 2009 a následně změněného zákonem č. 14 ze dne 27. února 2009, které vyjma případů společností ve většinovém vlastnictví veřejnoprávních subjektů stanoví:
 —
 neplatnost zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků subjektům, které nesplňují finanční požadavek minimálního splaceného základního kapitálu ve výši 10 milionů eur;
 —
 povinnost subjektů zapsaných na příslušný seznam soukromých subjektů oprávněných vykonávat činnost vyúčtování a vyměřování poplatků a vybírání poplatků a jiných příjmů provincií a obcí ve smyslu čl. 53 odst. 3 vládního nařízení č. 446 ze dne 15. prosince 1997, ve znění pozdějších úprav, přizpůsobit svůj základní kapitál uvedené minimální částce;
 —
 zákaz příjmu dalších zakázek nebo účasti v řízeních vypsaných na zadání služeb vyúčtování, vyměřování a vybírání poplatků a jiných příjmů místních správních celků do té doby, než bude splněna výše uvedená povinnost přizpůsobení základního kapitálu?
 (1) Úř. věst. L 376, s. 36.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/47
 Žaloba podaná dne 15. září 2006 – Dittert v. Komise
 (Věc F-109/06)
 (2006/C 281/84)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Daniel Dittert (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: B. Cortese a C. Cortese, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného k jmenování (AIPN) o přidělení žalobci počtu prioritních bodů nedostatečného k jeho povýšení za období pro povýšení 2005 a o jeho nepovýšení za výše uvedené období, potvrzené rozhodnutím ze dne 6. června 2006, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce č. R/73/06;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce na podporu své žaloby předkládá jediný žalobní důvod: napadené rozhodnutí má více závažných chyb vyplývajících z vad řízení, jakož i z porušení zásady řádné správy a povinnosti péče.
 V důsledku stále nevyjasněného technického problému nevzalo žalobcovo generální ředitelství v úvahu jeho spis během přidělování mu prioritních bodů za období pro povýšení 2005. Toto nezohlednění je vadou řízení a porušuje zásadu řádné správy, jakož i povinnost péče.
 Uvedené vady způsobily porušení řízení o povýšení za rok 2005, pokud jde o žalobce, a poškodily zájmy posledně uvedeného, jelikož AIPN mu udělil méně prioritních bodů, než požadoval jeho vlastní zaměstnavatel (v projednávaném případě generální ředitel generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž) v okamžiku zjištění technického problému. Generální ředitelství pro hospodářskou soutěž totiž podle žalobce potvrdilo, že v případě neexistence technického problému by přidělilo žalobci dostatečný počet prioritních bodů k tomu, aby mu zajistilo povýšení do platové třídy A9, tedy 7 bodů; totéž generální ředitelství kromě toho výslovně vyzvalo výbor pro povýšení A* k nápravě situace žalobce tím, že mu přidělí výše uvedený počet bodů. Bez ohledu na toto výbor pro povýšení A* navrhl přidělit žalobci pouze 4 „odvolací body“ a AIPN se držel tohoto návrhu, takže žalobci byl přidělen nedostatečný počet bodů pro jeho povýšení do platové třídy A9 za období pro povýšení 2005.
 Žalobce uplatňuje, že jednání výboru pro povýšení A* a AIPN, namísto nápravy situace způsobené technickým problémem, sama o sobě způsobila vady řízení. Výbor pro povýšení A* totiž porušil své pověření a svou pravomoc tím, že navrhl snížení počtů bodů navržených zaměstnavatelem žalobce po zjištění technického problému. Navíc ani výbor pro povýšení A*, ani AIPN nepřistoupily ke skutečnému srovnávacímu přezkoumání zásluh žalobce.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. dubna 2007 Řeckou republikou proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 17. ledna 2007 ve věci T-231/04, Řecká republika v. Komise Evropských společenství
 (Věc C- 203/07 P)
 (2007/C 155/19)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Řecká republika (zástupci: P. Milonopoulos a S. Trekli)
 Další účastník řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 připustit kasační opravný prostředek;
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství v napadené části;
 —
 vyhovět kasačnímu opravnému prostředku v souladu s návrhovými žádáními;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Řecká republika tvrdí, že Soud prvního stupně Evropských společenství podal nesprávný výklad ustanovení článků 12, 13 a 15 původního memoranda o porozumění a článku 14 dodatečného memoranda, jakož i zásad dobré víry a ochrany legitimního očekávání, neboť rozhodl, že závazky členských států týkající se projektů Abuja I a Abuja II jsou stanoveny jednáním každého členského státu, a nikoliv, že mají čistě smluvní charakter a jsou stanoveny ustanoveními dvou výše uvedených memorand, zatímco při správném výkladu výše uvedených ustanovení těchto smluvních dokumentů, je namístě se domnívat, že žádný finanční závazek Řecké republice nevznikl, jelikož pouze podepsala, ale neratifikovala dodatečné memorandum, a tudíž memorandum neschválila a všechny zvláštní podmínky stanovené pro vznik finančních závazků nebyly v případě Řecké republiky splněny.
 Řecká republika tvrdí, že Soud prvního stupně Evropských společenství podal nesprávný výklad ustanovení článku 15 původního memoranda o porozumění, když rozhodl, že před podepsáním dodatečného memoranda partneři uzavřeli dne 24. února 1997 implicitní dohodu o provedení projektu, a že tak výše uvedený čl. 15 odst. 1 byl v podstatě zrušen nebo změněn.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/22
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2005 – Laboratoire du Bain v. Rada a Komise
 (Věc T-151/00) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Neslučitelnost režimu dovozu banánů do Společenství s pravidly Světové obchodní organizace (WTO) - Zavedení Spojenými státy americkými odvetných opatření ve formě celní přirážky vybírané z dovozů ze Společenství na základě povolení WTO - Rozhodnutí orgánu pro řešení sporů WTO - Právní účinky - Odpovědnost Společenství v případě neexistence protiprávního jednání jeho orgánů - Příčinná souvislost - Neobvyklá a zvláštní škoda“)
 (2006/C 48/41)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Le Laboratoire du Bain (Nontron, Francie) (zástupci: C. Lazarus, F. Prunet a L. Van den Hende, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: J. Huber, F. Ruggeri Laderchi, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: původně L. Gussetti, V. di Bucci, C. Brown a E. Righini a M. De Pauw, poté P. Kuijper, L. Gussetti, V. Di Bucci, C. Brown a E. Righini, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalované: Španělské království (zástupci: původně R. Silva de Lapuerta, poté E. Braquehais Conesa, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody údajně vyplývající z celní přirážky, jejíž uložení na dovozy pěnících výrobků do koupele od žalobkyně povolil Spojeným státům americkým orgán pro řešení sporů Světové obchodní organizace (WTO) na základě zjištění, že režim dovozu banánů do Společenství je neslučitelný s dohodami a ujednáními připojenými k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Rady a Komise.
 3)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 247, 26.8.2000.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 2. března 2010 — Zuckerfabrik Jülich AG v. Hauptzollamt Aachen
 (Věc C-113/10)
 2010/C 134/32
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Zuckerfabrik Jülich AG
 Žalovaný: Hauptzollamt Aachen
 Předběžné otázky
 Je nařízení Komise (ES) č. 1193/2009 ze dne 3. listopadu 2009, kterým se opravují nařízení (ES) č. 1762/2003, (ES) č. 1775/2004, (ES) č. 1686/2005 a (ES) č. 164/2007 a kterým se pro hospodářské roky 2002/03, 2003/04, 2004/05 a 2005/06 stanoví částky na dávky z výroby v odvětví cukru (1) platné?
 (1) Úř. věst. L 321, s. 1.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/13
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen Sad — Varna — Bulharsko) — Rusedespred OOD v. Direktor na Direkcija Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — grad Burgas pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prichodite
 (Věc C-138/12) (1)
 (Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 203 - Zásada daňové neutrality - Vrácení odvedené daně poskytovateli v případě, že byl příjemci plnění osvobozeného od daně zamítnut nárok na odpočet daně)
 2013/C 156/20
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen Sad — Varna
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Rusedespred OOD
 Žalovaný: Direktor na Direkcija „Obžalvane i upravlenie na zizpalnenieto“ –Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prihodite
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad — Varna — Výklad článku 203 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, p. 1) — Zásady daňové neutrality, efektivity a rovného zacházení — Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu — Nárok poskytovatele plnění na vrácení bezdůvodně odvedené daně, pokud nárok příjemce plnění na odpočet daně byl zamítnut s odůvodněním, že uvedené plnění je podle vnitrostátního práva osvobozeno od daně
 Výrok
 1)
 Zásada neutrality DPH, která je konkretizována v judikatuře týkající se článku 203 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, musí být vykládána v tom smyslu, že brání tomu, aby daňová správa na základě vnitrostátního ustanovení, jehož cílem je provést uvedený článek, odmítla vrátit poskytovateli plnění osvobozeného od daně daň z přidané hodnoty, kterou chybně naúčtoval svému zákazníkovi, s odůvodněním, že tento poskytovatel neopravil chybnou fakturu, pokud tato správa pravomocně zamítla nárok tohoto zákazníka na odpočet uvedené daně z přidané hodnoty a následkem tohoto pravomocného zamítavého rozhodnutí je, že způsob opravy stanovený vnitrostátním zákonem již není použitelný.
 2)
 Osoba povinná k dani se může dovolávat zásady neutrality DPH, která je konkretizována v judikatuře týkající se článku 203 směrnice 2006/112, aby tím napadla ustanovení vnitrostátního práva, které podmiňuje vrácení chybně naúčtované daně z přidané hodnoty opravou chybné faktury, pokud byl nárok na odpočet uvedené daně z přidané hodnoty pravomocně zamítnut a důsledkem tohoto pravomocného zamítavého rozhodnutí je, že způsob opravy stanovený vnitrostátním zákonem již není použitelný.
 (1) Úř. věst. C 151, 26.5.2012.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/63
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Flachglas Torgau a další v. Komise
 (Věc T-276/14) (1)
 („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a podniků s energeticky náročným provozem - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 294/77)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Flachglas Torgau GmbH (Torgau, Německo), Saint-Gobain Isover G+H AG (Ludwigshafen am Rhein, Německo) a Saint-Gobain Oberland AG (Bad Wurzach, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a H. Janssen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Lukem a C. Maurerem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud jde o opatření přijatá Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektřiny z obnovitelných zdrojů a velkých odběratelů elektřiny [státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 O návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaném Kontrolním úřadem ESVO již není třeba rozhodnout.
 3)
 Společnosti Flachglas Torgau GmbH, Saint-Gobain Isover G+H AG a Saint-Gobain Oberland AG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 14.7.2014.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 14. února 2017 – Fundo de Garantia Automóvel v. Alina Antónia Destapado Pão Mole Juliana, Cristiana Micaela Caetano Juliana
 (Věc C-80/17)
 (2017/C 144/39)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal de Justiça
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Fundo de Garantia Automóvel
 Odpůrkyně: Alina Antónia Destapado Pão Mole Juliana, Cristiana Micaela Caetano Juliana
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 3 směrnice Rady 72/166/EHS (1) ze dne 24. dubna 1972 (platné v den nehody) vykládán v tom smyslu, že se povinnost uzavřít pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel vztahuje i na takové situace, v nichž je z rozhodnutí svého majitele vozidlo znehybněno na soukromém pozemku mimo veřejnou komunikaci,
 nebo
 musí být vykládán v tom smyslu, že za takových okolností na majitele vozidla nedopadá povinnost je pojistit, aniž je dotčena odpovědnost, kterou Fundo de Garantia Automóvel nese vůči poškozeným třetím osobám, zvláště v případě neoprávněného použití vozidla?
 2)
 Musí být čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 84/5/EHS (2) ze dne 30. prosince 1983 (platné v den nehody) vykládán v tom smyslu, že Fundo de Garantia Automóvel – který vzhledem k neexistenci smlouvy o pojištění občanskoprávní odpovědnosti přistoupil k platbě odpovídající náhrady škody třetím osobám poškozeným dopravní nehodou způsobenou motorovým vozidlem, které bylo bez dovolení a vědomí majitele přemístěno ze soukromého pozemku, na němž bylo znehybněno – má právo převzetí nároku vůči majiteli vozidla bez ohledu na odpovědnost majitele za nehodu,
 nebo
 musí být vykládán v tom smyslu, že převzetí nároku vůči majiteli ze strany Fundo de Garantia Automóvel závisí na tom, zda jsou splněny předpoklady občanskoprávní odpovědnosti, zvláště skutečnost, že majitel měl v okamžiku nehody skutečnou kontrolu nad vozidlem?
 (1) Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 10).
 (2) Druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3).


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/25
 Žaloba podaná dne 31. prosince 2013 — Michalčanka v. Rada
 (Věc T-693/13)
 2014/C 93/42
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Aljaxej Michalčanka (Minsk, Bělorusko) (zástupce: M. Michalauskas, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2013/534/SZBP ze dne 29. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2012/642/SZBP o omezujících opatřeních vůči Bělorusku, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1054/2013 ze dne 29. října 2013, kterým se provádí čl. 8a odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2006 o omezujících opatřeních vůči Bělorusku, a to v rozsahu, v němž se týká žalobce;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze zásahu do práva na obhajobu spočívajícího v tom, že Rada nedodržela předchozí kontradiktorní postup.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění spočívajícího v tom, že z odůvodnění aktů neumožnilo žalobci zpochybnit jejich platnost před Tribunálem a ten nemohl provést přezkum jejich legality.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení spočívajícího v tom, že napadenému aktu chybí skutkové odůvodnění.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z nedostatečného odůvodnění spočívajícího v tom, že z odůvodnění aktů neumožnilo žalobci zpochybnit jejich platnost před Tribunálem a ten nemohl provést přezkum jejich legality.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/49
 Žaloba podaná dne 22. července 2016 – AIA v. EUIPO – Casa Montorsi (MONTORSI F. & F.)
 (Věc T-389/16)
 (2016/C 335/65)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Agricola italiana alimentare SpA (AIA) (San Martino Buon Albergo, Itálie) (zástupce: S. Rizzo, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Casa Montorsi Srl (Vignola, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MONTORSI F. & F.“ – Ochranná známka Evropské unie č. 5 681 663
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. dubna 2016, ve věci R 1239/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 53 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 53 odst. 3 nařízení č. 207/2009.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/38
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. září 2014 – Spirlea v. Komise
 (Věc T-306/12) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 4 odstavec 2 třetí odrážka - Žádosti o informace, které Komise zaslala Německu v rámci řízení EU Pilot - Odepření přístupu - Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum - Převažující veřejný zájem - Částečný přístup - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2014/C 395/46)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Darius Nicolai Spirlea a Mihaela Spirlea (Capezzano Pianore, Itálie) (zástupci: původně V. Foerster a T. Pahl, poté V. Foerster a E. George, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: P. Costa de Oliveira, zmocněnkyně, původně ve spolupráci s A. Krämerem a R. Van der Houtem, advokáty, poté s R. Van der Houtem, advokátem)
 Vedlejší účastníci podporující žalobce: Dánské království (zastoupci: původně V. Pasternak Jørgensen a C. Thorning, poté C. Thorning a K. Jørgensen, zmocněnci); Finská republika (zástupce: S. Hartikainen, zmocněnec), Švédské království (zástupci: původně C. Meyer-Seitz, A. Falk, C. Stege, S. Johannesson, U. Persson, K. Ahlstrand-Oxhamre a H. Karlsson, poté C. Meyer-Seitz, A. Falk, U. Persson, L. Swedenborg, C. Hagerman a E. Karlsson, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller a D. Hadroušek, zmocněnci), Španělské království (zástupkyně: původně S. Centeno Huerta, poté J. García-Valdecasas Dorrego, advokátky)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 21. června 2012, jímž byl žalobcům odepřen přístup ke dvěma žádostem o informace, které Komise zaslala Spolkové republice Německo dne 10. května a 10. října 2011 v rámci řízení EU Pilot 2070/11/SNCO
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 273, 8.9.2012.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/31
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 19. července 2016 – Opreana v. Komise
 (Věc F-67/15) (1)
 („Veřejná služba - Dočasná zaměstnankyně - Dočasná zaměstnankyně zastávající stálé pracovní místo - Neobnovení smlouvy na dobu určitou - Těhotenství - Akt nepříznivě zasahující do právního postavení - Nepříslušnost autora aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení - Právo být vyslechnut - Povinnost jednat s náležitou péčí“)
 (2016/C 364/35)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Luisa Opreana (Arlon, Belgie) (zástupci: původně A. Salerno, advokát, poté A. Salerno a P. Singer, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a F. Simonetti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, podle kterého se smlouva žalobkyně neprodlužuje, přestože se blížil konec jejího těhotenství.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské komise o neprodloužení smlouvy dočasné zaměstnankyně Luisy Opreana, jejíž doba platnosti uplynula dne 31. srpna 2014, se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Luisou Opreana.
 (1) Úř. věst. C 213, 29.6.2015, s. 50.


text:
 20.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 372/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2014 – Micrus Endovascular v. OHIM – Laboratorios Delta (DELTA)
 (Věc T-218/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství DELTA - Starší mezinárodní a národní obrazové ochranné známky DELTA PORTUGAL a firma LABORATORIOS DELTA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 372/18
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupce: B. Brandreth, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Laboratórios Delta Lda (Queluz, Portugalsko) (zástupce: J. Sena Mioludo, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. března 2012 (věc R 244/2011-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Laboratórios Delta Lda a Micrus Endovascular Corp.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Micrus Endovascular LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 10. listopadu 2016 – Vámos Dávid v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
 (Věc C-566/16)
 (2017/C 104/35)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Vámos Dávid
 Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság
 Předběžné otázky
 Je v souladu s unijním právem vnitrostátní právní úprava, která opravňuje daňový orgán provádějící daňovou kontrolu a posteriori k tomu, aby vyloučil možnost uplatnit subjektivní osvobození, a to na základě okolnosti, že této možnosti může osoba povinná k dani využít pouze v okamžiku, kdy oznamuje zahájení zdanitelné činnosti?


text:
 1.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 12. března 2015 – Salutas Pharma GmbH v. Haptzollamt Hannover
 (Věc C-124/15)
 (2015/C 178/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Salutas Pharma GmbH
 Žalovaný: Haptzollamt Hannover
 Předběžná otázka
 Má být kombinovaná nomenklatura v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (1) ve znění nařízení Komise (ES) č. 1777/2001 ze dne 7. září 2001 (2) vykládána v tom smyslu, že šumivé tablety s obsahem 500 mg vápníku v jedné tabletě, které slouží k prevenci a léčbě nedostatku vápníku a jako pomocný přípravek při speciální terapii zaměřené na prevenci a léčbu osteoporózy a u kterých se na etiketě jako maximální denní dávku pro dospělého člověka doporučují 3 tablety (= 1 500 mg), mají být zařazeny do podpoložky 3004 9000?
 (1) Úř. věst. L 256, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 240, s. 4.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Klagenævnet for Udbud - Dánsko) – MT Højgaard A/S v. Züblin A/S/Banedanmark
 (Věc C-396/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 267 SFEU - Pravomoc Soudního dvora - Postavení předkládajícího orgánu jakožto soudu - Veřejná zakázka v odvětví železniční infrastruktury - Vyjednávací řízení - Směrnice 2004/17/ES - Článek 10 - Článek 51, odst. 3 - Zásada rovného zacházení s uchazeči - Skupina tvořená dvěma společnostmi a připuštěná jako uchazeč - Nabídka podaná jednou ze dvou společností vlastním jménem, o druhé společnosti bylo prohlášeno, že je v úpadku - Společnost považovaná za způsobilou být samostatně připuštěná jako uchazeč - Zadání zakázky této společnosti“)
 (2016/C 260/03)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Klagenævnet for Udbud
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: MT Højgaard A/S, Züblin A/S
 Žalovaný: Banedanmark
 Výrok
 Zásada rovného zacházení s hospodářskými subjekty zakotvená v čl. 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb ve spojení s čl. 51 této směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že zadavatel neporušuje tuto zásadu, když povolí jednomu ze dvou hospodářských subjektů, které tvořily skupinu podniků, kterou jako takovou vyzval k předložení nabídky, aby nahradil tuto skupinu po jejím zániku a zúčastnil se sám za sebe vyjednávacího řízení o zadání zakázky, pokud se prokáže, že tento hospodářský subjekt samostatně splňuje požadavky definované uvedeným zadavatelem a že pokračování v jeho účasti v uvedeném řízení nevede ke zhoršení konkurenčního postavení ostatních uchazečů.
 (1) Úř. věst. C 388, 3. 11. 2014.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/2
 Usnesení Soudního dvora ze dne 21. února 2006 – Deutsche Post AG, DHL Express (Italy) Srl, dříve DHL International Srl v. Komise Evropských společenství, Italská republika, Poste Italiane SpA
 (Věc C-367/04) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Podpory poskytnuté italskými orgány Poste Italiane)
 (2006/C 154/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Deutsche Post AG, DHL Express (Italy) Srl, dříve DHL International Srl (zástupci: J. Sedemund a T. Lübbig, advokáti)
 Další účastníci řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz a M. Niejahr, zmocněnci), Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, a D. Del Gaizo, advokát), Poste Italiane SpA (zástupci: A. Sandulli, Fratini a B. O'Connor, advokáti)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého rozšířeného senátu) ze dne 27. května 2004, Deutsche Post a DHL International v. Komise (T-358/02), jímž byla žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí Komise 2002/782/ES ze dne 12. března 2002 o státních podporách poskytnutých Itálií Poste Italiane SpA (dříve Ente Poste Italiane) odmítnuta jako nepřípustná (Úř. věst. L 282, s. 29).
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Deutsche Post AG a DHL Express (Italy) Srl, dříve DHL International Srl, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Italská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 12. října 2004
 ve věci C-55/02: Komise Evropských společenství proti Portugalské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Články 1, 6 a 7 směrnice 98/59/ES - Pojem „hromadné propouštění“ - Režim v případech, které lze považovat za propouštění - Neúplné provedení)
 (2004/C 300/07)
 Jednací jazyk: portugalština
 Ve věci C-55/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: J. Sack a M. França) proti Portugalské republice (zmocněnci: L. Fernandes a F. Ribeiro Lopes), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 22. února 2002, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann, F. Macken, N. Colneric (zpravodaj) a J. N. Cunha Rodrigues, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Portugalská republika tím, že omezila pojem hromadného propouštění na propouštění z důvodů strukturální, technologické nebo konjunkturální povahy a nerozšířila tento pojem na propouštění z jakýchkoliv důvodů, které nesouvisí s osobou zaměstnance, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 1 a 6 směrnice Rady 98/59/ES ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 97, 20.4.2002.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. února 2014 Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 10. prosince 2013 ve věci T-176/11, Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) v. Rada Evropské unie
 (Věc C-99/14 P)
 2014/C 112/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Federación Nacional de Empresarios de Minas de Carbón (Carbunión) (zástupci: K. Desai, solicitor, S. Cisnal de Ugarte, advokátka)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že kasační opravný prostředek je opodstatněný a přípustný,
 —
 zrušil usnesení Tribunálu vydané dne 10. prosince 2013 ve věci T-176/11, Carbunión v. Rada, a zrušil čl. 3 odst. 1 písm. a), b) a f) a čl. 3 odst. 3 (dále jen „napadená ustanovení“) rozhodnutí Rady 2010/787 (1) ze dne 10. prosince 2010 o státní podpoře k usnadnění uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů (dále jen „rozhodnutí“), a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovatelkou v prvním stupni i v rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uplatňuje na podporu svého kasačního opravného prostředku pět důvodů:
 —
 Zaprvé, navrhovatelka tvrdí, že Tribunál porušil svou povinnost uvést odůvodnění, ve smyslu článku 36 statutu Soudního dvora, jelikož měl za to, že napadená ustanovení není možné oddělit od zbytku rozhodnutí.
 —
 Zadruhé, navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož měl za to, že článek 7 rozhodnutí by bez napadených ustanovení přišel o svůj užitečný účinek.
 —
 Zatřetí, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu čl. 3 odst. 1 písm. a) rozhodnutí, jelikož neměl za to, že lhůta uvedená v tomto ustanovení vymezuje zvláštní časovou působnost rozhodnutí.
 —
 Začtvrté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu podmínek stanovených v čl. 3 odst. 1 písm. f) rozhodnutí, jelikož měl za to, že se jedná o podmínku slučitelnosti, a nikoliv o podmínku pro poskytnutí podpory k uzavření.
 —
 Zapáté, Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že došel k závěru, že oddělitelnost napadených ustanovení by postihla ducha a podstatu rozhodnutí.
 (1) Úř. věst. L 336, s. 24


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. února 2014 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Työtuomioistuin — Finsko) — Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry v. Terveyspalvelualan Liitto ry (C-512/11), Ylemmät Toimihenkilöt (YTN) ry v. Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy (C-513/11)
 (Spojené věci C-512/11 a C-513/11) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 92/85 EHS - Ochrana bezpečnosti a zdraví zaměstnanců - Práce těhotných zaměstnankyň, zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň - Mateřská dovolená - Zachování odměny za práci nebo nároku na odpovídající dávku - Směrnice 96/34/ES - Rámcová dohoda o rodičovské dovolené - Individuální právo na rodičovskou dovolenou z důvodu narození nebo osvojení dítěte - Pracovní podmínky a podmínky odměňování - Celostátní kolektivní smlouva - Zaměstnankyně, které nastoupily na mateřskou dovolenou poté, co přerušily neplacenou rodičovskou dovolenou - Odmítnutí vyplácet mzdu během mateřské dovolené)
 2014/C 93/02
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Työtuomioistuin
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry (C-512/11), Ylemmät Toimihenkilöt (YTN) ry (C-513/11)
 Žalované: Terveyspalvelualan Liitto ry (C-512/11), Teknologiateollisuus ry, Nokia Siemens Networks Oy (C-513/11)
 Za přítomnosti: Mehiläinen Oy (C-512/11)
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Työtuomioistuin — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 204, s. 23) a směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110) — Ustanovení kolektivní smlouvy, podle kterého se nárok zaměstnankyň na vyplácení platu v průběhu mateřské dovolené váže na podmínku, že pracovní poměr trval bez přerušení alespoň tři měsíce před začátkem mateřské dovolené — Nevyplácení platu v průběhu mateřské dovolené upravené touto kolektivní smlouvou zaměstnankyním, které na ni nastoupí přímo z neplacené dovolené na výchovu
 Výrok
 Směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS musí být vykládána v tom smyslu, že brání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení obsažené v kolektivních smlouvách dotčených v původních řízeních, podle něhož těhotná zaměstnankyně, která přeruší neplacenou rodičovskou dovolenou ve smyslu této směrnice, aby s okamžitým účinkem nastoupila na mateřskou dovolenou ve smyslu směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS), nemá nárok na zachování odměny za práci, kterou by byla oprávněna pobírat, kdyby této mateřské dovolené předcházela minimální doba návratu do zaměstnání.
 (1) Úř. věst. C 347, 26. 11. 2011.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/18
 Žaloba podaná dne 12. října 2012 — Evropská komise v. Maďarsko
 (Věc C-462/12)
 2012/C 379/30
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)
 Žalovaný: Maďarsko
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně požaduje, aby Soudní dvůr
 1)
 určil, že Maďarsko porušilo své povinnosti plynoucí z článků 12 a 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) tím, že
 —
 uložilo podnikům, které poskytují služby komunikací, vydáním zákona č. XCIV z roku 2010 o zvláštní dani pro určitá hospodářská odvětví (az egyes ágazatokat terhelő különadóról szóló 2010. évi XCIV. törvény) na základě obecného oprávnění zvláštní daň.
 —
 dotčeným subjektům řádně neoznámilo svůj úmysl změnit obecné oprávnění, práva na užívání a na instalování zřizování a podmínky užívání a instalování, a nestanovilo jim dostatečnou lhůtu, aby mohly předložit své stanovisko k plánovaným změnám.
 2)
 uložil Maďarsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zákon č. XCIV z roku 2010 o zvláštní dani pro určitá hospodářská odvětví (az egyes ágazatokat terhelő különadóról szóló 2010. évi XCIV. törvény) zavedl k tíži tří hlavních odvětví maďarského hospodářství — maloobchodní odvětví, odvětví telekomunikací a všechny podniky zajišťující zásobování energií — nový poplatek označený jako zvláštní daň, který dotčené podniky musí zaplatit po tři po sobě následující roky na základě svého obchodního obratu před odvedením daní.
 Na podporu svého návrhu na určení porušení povinnosti uplatňuje Komise následující žalobní důvody a argumenty:
 Podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES je jejím cílem prostřednictvím harmonizace a zjednodušení pravidel a podmínek pro udělování oprávnění zavést vnitřní trh v oblasti sítí a služeb elektronických komunikací. Za tímto účelem je ve směrnici zdůrazněna vůle zákonodárce, aby úprava obecných oprávnění nenarušovala hospodářskou soutěž a neomezovala přístup na trh.
 Směrnice obsahuje předpisy o řízení pro udělování oprávnění s obsah oprávnění, jakož i druh a rozsah finanční zátěže, kterou je možno uložit. Podle článku 12 mohou správní poplatky, které jsou požadovány od elektronických komunikačních služeb, sloužit pouze k pokrytí správních nákladů, které vzniknou při řízení, kontrole a prosazování systému obecného oprávnění, práv na užívání a určitých zvláštních povinností, jakož i na regulační činnost zahrnující přípravu a prosazování sekundárního práva a správních rozhodnutí.
 Co se týče zvláštní daně, nesou elektronické komunikační služby vedle správních a kontrolních poplatků další finanční zátěž, která však v rozporu s článkem 12 směrnice má sloužit nikoliv k financování správních nákladů v souvislosti s obecným oprávněním, nýbrž k pokrytí rozpočtových výdajů maďarského státu.
 Takto vybíraná zvláštní daň má povahu zátěže pro elektronické komunikační služby v rámci obecného oprávnění, která značně zvyšuje finanční zátěž, kterou poskytovatelé této služby nesou, brání volnému pohybu služeb komunikací, a jejímž účelem je financování nákladů, které směrnice nepřipouští, které je jako takové neslučitelné s článkem 12 směrnice.
 Maďarsko neoznámilo dotčeným podnikům vhodným způsobem svůj úmysl změnit obecné oprávnění, práva na užívání a instalování a podmínky užívání a instalování, ani jim nestanovilo dostatečnou lhůtu, aby mohly k plánovaným změnám předložit své stanovisko. Tím Maďarsko porušilo své povinnosti vyplývající z článku 14 směrnice.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court (Irsko) dne 30. května 2017 – People Over Wind, Peter Sweetman v. Coillte Teoranta
 (Věc C-323/17)
 (2017/C 277/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court (Irsko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: People Over Wind, Peter Sweetman
 Žalovaná: Coillte Teoranta
 Předběžná otázka
 Je možné, a případně za jakých okolností, zohlednit zmírňující opatření při provádění screeningu pro účely odpovídajícího posouzení podle čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích (1)?
 (1) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. 1992, L 206, s. 7).


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. dubna 2010 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden, Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — X Holding B.V. v. Staatssecretaris van Financiën (C-538/08), Oracle Nederland BV v. Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi (C-33/09)
 (Spojené věci C-538/08 a C-33/09) (1)
 („Šestá směrnice o DPH - Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu - Vnitrostátní právní úprava vylučující nárok na odpočet u určité kategorie zboží a služeb - Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet existující v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost - Změna po vstupu šesté směrnice v platnost“)
 2010/C 148/11
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden, Gerechtshof te Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: X Holding B.V. (C-538/08), Oracle Nederland BV (C-33/09)
 Žalovaní: Staatssecretaris van Financiën (C-538/08), Inspecteur van de Belastingdienst Utrecht-Gooi (C-33/09)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — Výklad čl. 11 odst. 4 druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 1967, 71, s. 1303) a čl. 6 odst. 2 a čl. 17 odst. 2 a 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Vyloučení nároku na odpočet daně — Možnost členských států zachovat vyloučení existující v okamžiku vstupu šesté směrnice v platnost — Úprava přijatá před vstupem šesté směrnici v platnost, která stanoví vyloučení nároku na odpočet daně pro kategorie zboží a služeb určených pro soukromou dopravu — Definice zmíněných kategorií
 Výrok
 1)
 Článek 11 odst. 4 druhé směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty, a čl. 17 odst. 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání daňové úpravě členského státu, která vylučuje odpočet daně z přidané hodnoty pro kategorie výdajů týkající se jednak poskytování „individuálního dopravního prostředku“, „jídla“, „pití“, „ubytování“, jakož i „nabídek odpočinkových aktivit“ pro zaměstnance osoby povinné k dani, a jednak poskytování „reklamních dárků“ nebo „jiných pozorností“.
 2)
 Článek 17 odst. 6 šesté směrnice 77/388 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která byla přijata před vstupem této směrnice v platnost a podle níž osoba povinná k dani nemůže při pořízení určitého zboží a využití určitých služeb, které jsou využívány zčásti pro obchodní účely a zčásti pro soukromé účely, plně odpočíst uhrazenou daň z přidané hodnoty, ale může ji odpočíst pouze v poměru k užívání pro obchodní účely.
 3)
 Článek 17 odst. 6 šesté směrnice 77/388 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát po vstupu uvedené směrnice v platnost provedl změnu vyloučení nároku na odpočet, jež má v zásadě omezit rozsah vynětí, přitom ale není možné vyloučit, že rozsah omezení odpočtu bude v jednotlivém případě a v určitém daňovém roce rozšířen z důvodu paušální povahy pozměněné úpravy.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.
 Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. května 2013 — Řecko v. Komise
 (Věc T-294/11) (1)
 (EZOZF - „Záruční“ sekce - EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Olivový olej - Zemědělské plodiny - Zjevně nesprávné posouzení - Zvýšení sazby paušálních oprav z důvodu opakovaného nesplnění povinnosti - Dopad reformy společné SZP na paušální opravu - Proporcionalita - Povaha výdajů určených k zavedení GIS-olivového oleje)
 2013/C 189/37
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: I. Chalkias a S. Papaïoannou, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a A. Markoulli, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2011/244/EU ze dne 15. dubna 2011 o vyloučení některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) z financování Evropské unie v rozsahu, v nemž se týká Řecké republiky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 238, 13.8.2011.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2014 – Brouwerij Van Honsebrouck v. OHIM – Beverage Trademark (KASTEEL)
 (Věc T-374/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis, ve kterém je vyznačeno Evropské společenství - Obrazová ochranná známka KASTEEL - Starší národní slovní ochranná známka CASTEL BEER - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odstavce 2 a 3, nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b), nařízení č. 207/2009 - Článek 76 odstavec 1, nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 016/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Brouwerij Van Honsebrouck (Ingelmunster, Belgie) (zástupce: P. Maeyaert, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Beverage Trademark Co. Ltd BTM (Tortola, Britské Panenské ostrovy, Spojené království) (zástupce: R. Dequiré-Portier, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. června 2012 (věc R 2551/2010-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Beverage Trademark Co. Ltd BTM a Brouwerij Van Honsebrouck
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Brouwerij Van Honsebrouck ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložili Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a Beverage Trademark Co. Ltd BTM.
 (1) Úř. věst. C 343, 10.11.2012.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/33
 Žaloba podaná dne 29. června 2006 – Coca-Cola Company v. OHIM
 (Věc T-175/06)
 (2006/C 212/59)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Coca-Cola Company (N. W. Atlanta, Georgia, USA) (zástupci: E. Armijo Chavarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Azienda Agrícola San Polo Exe S.r.l.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. dubna 2006 ve věci R-99/2005-1;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Azienda Agrícola San Polo Exe S.r.l.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „MEZZOPANE“ pro výrobky třídy 33 – přihláška č. 2 242 147.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranné známky „MEZZO“ a „MEZZOMIX“ pro výrobky třídy 32.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí přihlášky ochranné známky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94, protože výrobky označené kolidujícími ochrannými známkami jsou podobné, kolidující označení jsou si vizuálně a foneticky podobná a dotčené ochranné známky mohou vyvolat v obchodním styku nebezpečí záměny.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/29
 Žaloba podaná dne 8. dubna 2014 – Mabrouk v. Rada
 (Věc T-218/14)
 2014/C 194/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohamed Marouen Ben Ali Bel Ben Mohamed Mabrouk (Carthage, Tunisko) (zástupci: J. Farthouat, J. Mignard, N. Boulay, advokáty, a S. Crosby, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 38), a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 81/2014 ze dne 30. ledna 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 101/2011 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. L 28, s. 2), v rozsahu, v němž se tato omezení ve formě zmrazení finančních prostředků v EU vztahují na žalobce; a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod spočívá v tom, že žalovaná tím, že přijala napadené akty, napomáhá trestnímu vyšetřování v Tunisku a jedná tak v rámci soudní pravomoci v oblasti trestního práva, a že článek 29 SEU a čl. 215 odst. 2 SFEU, které žalovaná použila jako právní základ, jí nedávají pravomoc takto jednat.
 2.
 Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že napadené akty byly přijaty za účelem poskytnutí pomoci soudním orgánům v Tunisku a nikoli z důvodů uvedených na podporu zvoleného právního základu, a že proto došlo k porušení právního základu.
 3.
 Třetí žalobní důvod spočívá ve (a) zjevně nesprávném posouzení, podle něhož existuje souvislost mezi majetkem žalobce nacházejícím se v EU a předmětem soudního vyšetřování v Tunisku, ve (b) zjevně nesprávném posouzení, podle něhož výroky napadených aktů odůvodňují ponechání jména žalobce na seznamu osob, jejichž finanční prostředky mají být zmrazeny, a ve (c) zjevně nesprávném posouzení skutkového stavu, jímž žalovaná odůvodňuje napadené akty.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod spočívá v porušení práva žalobce na obhajobu a jeho základních práv, a sice presumpce neviny, práva na to seznámit se důkazy, které žalovaná uplatňuje vůči žalobci, práva být slyšen, práva na rovnost zbraní, práva na účinný prostředek nápravy, zásady proporcionality a práva na vlastnictví.
 5.
 Pátý žalobní důvod spočívá v nedostatečném odůvodnění.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 1. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hessisches Finanzgericht – Německo) – Wallenborn Transports SA v. Hauptzollamt Gießen
 (Věc C-571/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Daně - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Režim vnějšího tranzitu - Přeprava zboží přes svobodný přístav nacházející se v členském státě - Právní úprava tohoto členského státu, podle níž nejsou svobodné přístavy součástí vnitrostátního daňového území - Odnětí zboží celnímu dohledu - Vznik celního dluhu a povinnosti odvést DPH“)
 (2017/C 249/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hessisches Finanzgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Wallenborn Transports SA
 Žalovaný: Hauptzollamt Gießen
 Výrok
 1)
 Článek 61 první pododstavec a čl. 71 odst. 1 první pododstavec směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve znění směrnice Rady 2007/75/ES ze dne 20. prosince 2007 musí být vykládány v tom smyslu, že odkaz na „někter[ý] z režimů nebo [...] někter[ou] ze situací uvedených“ v článku 156 této směrnice zahrnuje svobodná pásma.
 2)
 Článek 71 odst. 1 směrnice 2006/112 ve znění směrnice 2007/75 musí být vykládán v tom smyslu, že odnětím zboží celnímu dohledu uvnitř svobodného pásma není uskutečněno zdanitelné plnění a nevzniká povinnost k dani z přidané hodnoty při dovozu, pokud toto zboží nevstoupilo do hospodářského oběhu Unie, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 3)
 Článek 71 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 2006/112 ve znění směrnice 2007/75 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud vznikne celní dluh podle článku 203 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006, a na základě okolností sporu v původním řízení je vyloučeno, aby byl jeho důsledkem vznik povinnosti odvést daň z přidané hodnoty, není třeba použít článek 204 tohoto kodexu s jediným cílem odůvodnit rozhodnou událost pro vznik povinnosti k této dani.
 (1) Úř. věst. C 90, 7.3.2016.


text:
 11.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/27
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. března 2015 – Albis Plastic v. OHIM – IQAP Masterbatch Group (ALCOLOR)
 (Věc T-132/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 155/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Albis Plastic GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: původně C. Klawitter, poté C. Klawitter a P. Nagel, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně G. Schneider, poté G. Schneider a D. Botis, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: IQAP Masterbatch Group, SL (Masíes de Roda, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. prosince 2015 (věc R 1015/2012-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi IQAP Masterbatch Group, SL a Albis Plastic GmbH.
 Výrok
 1.
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/43
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 27. června 2008 – Denka International v. Komise
 (Věc T-30/07) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2006/92/ES - Maximální limity reziduí pro dichlorvos - Nepřípustnost“)
 (2008/C 223/74)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Denka International BV (Barneveld, Nizozemsko) (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Parpala a B. Doherty, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na částečné zrušení směrnice Komise 2006/92/ES ze dne 9. listopadu 2006, kterou se mění přílohy směrnic Rady 76/895/EHS, 86/362/EHS a 90/642/EHS, pokud jde o maximální limity reziduí pro kaptan, dichlorvos, ethion a folpet (Úř. věst. L 311, s. 31).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Denka International BV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Komise.
 (1) Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/29
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 společnostmi Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 8. září 2016 ve věci T-467/13, Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd v. Evropská komise
 (Věc C-601/16 P)
 (2017/C 030/34)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Arrow Group ApS, Arrow Generics Ltd (zástupci: C. Firth, S. Kon, C. Humpe, Solicitors)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu z dne 8. září 2016 ve věci T-467/13 nebo zrušil články 1, 2 a 3 rozhodnutí Komise C(2013) 3803 final ze dne 19. června 2013 ve věci AT.39226-Lundbeck v rozsahu, v němž se vztahují na Arrow; nebo
 —
 podpůrně, aby zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2016 ve věci T-467/13 a vrátil věc zpět Tribunálu; nebo
 —
 ještě podpůrněji, aby zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2016 ve věci T-467/13 v rozsahu, v němž tento rozsudek potvrdil pokutu, která byla Arrow uložena v souladu s článkem 2 rozhodnutí Komise C(2013) 3803 final za britskou a dánskou dohodu nebo snížil výši této pokuty; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených Arrow.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně uplatnil test potencionální hospodářské soutěže:
 1.
 První důvod: Tribunál přenesl důkazní břemeno na Arrow a zbavil Komisi její povinnosti zjistit existenci potencionální hospodářské soutěže.
 2.
 Druhý důvod: Tribunál nesprávně vyvodil existenci potencionální hospodářské soutěže z řady předpokladů v rozporu se zásadou, že potencionální hospodářská soutěž vyžaduje existenci konkrétní a skutečné možnosti vstupu.
 3.
 Třetí důvod: Tribunál připsal neoprávněnou důležitost záměru společnosti Lundbeck a nesprávně posoudil důkazní důležitost skutečností, které nastaly po podpisu dotčených dohod.
 4.
 Čtvrtý důvod: Tribunál nezohlednil důležitost a dopad rozhodnutí anglického soudu „Paroxetine“.
 5.
 Pátý důvod: Tribunál nesprávně vyvodil existenci potencionální hospodářské soutěže ze skutečnosti, že společnost Arrow učinila kroky k přípravě pro vstup na trh.
 6.
 Šestý důvod: Tribunál nesprávně uplatnil domněnku prozatímní neplatnosti a neporušení patentů společnosti Lundbeck.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál nesprávně rozhodl, že cílem dohod o urovnání patentových sporů bylo omezení hospodářské soutěže:
 1.
 První důvod: Tribunál pominul skutečnost, že cílem dohody, která je „pouze schopná“ omezit hospodářskou soutěž, není omezení.
 2.
 Druhý důvod: Tribunál pochybil, když kvalifikoval tyto dohody v podstatě jako dohody o vyloučení z trhu.
 3.
 Třetí důvod: Tribunál nesprávně dospěl k závěru, že Komise mohla zjistit protisoutěžní cíl dohod, aniž by zjišťovala situaci, která by byla nastolena v případě neexistence těchto dohod.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál pochybil, když přijal závěry Komise, že Arrow jednala úmyslně nebo z nedbalosti, když se dopustila tvrzeného protiprávního jednání, a neměla být uložena žádná pokuta.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/46
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Chart v. ESVČ
 (Věc T-138/14) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Místní zaměstnanec přidělený k delegaci Unie v Egyptě - Skončení smlouvy - Nepředložení potvrzení o skončení služebního poměru zaměstnance egyptskému orgánu sociálního zabezpečení ze strany delegace a pozdější nenapravení situace daného zaměstnance v tomto ohledu tímto orgánem - Promlčení - Průběžně vznikající škoda - Částečná nepřípustnost - Zásada řádné správy - Přiměřená lhůta - Článek 41 Listiny základních práv - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům - Určitá škoda - Příčinná souvislost“)
 (2016/C 048/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Randa Chart (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody směřující k náhradě škody, která žalobkyni údajně vznikla v důsledku toho, že delegace Evropské unie v Káhiře (Egypt) nepředložila po jejím odstoupení potvrzení o skončení jejího služebního poměru egyptskému orgánu sociálního zabezpečení a později její situaci v tomto ohledu nenapravila.
 Výrok rozsudku
 1)
 Evropské službě pro vnější činnost (ESVČ) se ukládá povinnost zaplatit paní Randě Chart náhradu škody ve výši 25 000 eur.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Paní Randa Chart ponese dvě desetiny vlastních nákladů řízení a nahradí dvě desetiny nákladů vynaložených ESVČ.
 4)
 ESVČ ponese osm desetin vlastních nákladů řízení a nahradí osm desetin nákladů vynaložených paní Randou Chart.
 (1) Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 15. ledna 2009 – Gudrun Schwemmer v. Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse
 (Věc C-16/09)
 2009/C 90/11
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Gudrun Schwemmer
 Žalovaný: Agentur für Arbeit Villingen-Schwenningen – Familienkasse
 Předběžné otázky
 1)
 Má být pravidlo uvedené v čl. 76 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečné činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (1) použito obdobně na čl. 10 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (2) v případech, ve kterých oprávněný rodič nepožádal o rodinné dávky, na které má v zemi zaměstnání nárok?
 2)
 Pro případ, že je čl. 76 odst. 2 nařízení č. 1408/71 obdobně použitelný: Na základě kterých diskrečních kritérií může instituce země bydliště, která je příslušná pro rodinné dávky, použít čl. 10 odst. 1 písm. a) nařízení č. 574/72, jako by dávky byly poskytovány v zemi zaměstnání? Může být omezena diskreční pravomoc projevující se tak, že pobírání rodinných dávek v zemi zaměstnání je předpokládáno, pokud oprávněná osoba vědomě nepožádá v zemi zaměstnání o rodinné dávky, na které má nárok, aby tím uškodila osobám majícím nárok na přídavky na dítě v zemi bydliště?
 (1) Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35.
 (2) Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01 s. 83.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/78
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 10. listopadu 2009 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-70/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Žaloba na náhradu škody - Námitka nevyčerpání jiných opravných prostředků - Zjevná nepřípustnost“)
 2010/C 24/146
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: C. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Currall, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise, kterým nevyhověla žádosti žalobce o obdržení náhrady části jeho nákladů řízení, jejíž zaplacení bylo Komisi uloženo v usnesení Soudu prvního stupně ze dne 6. března 2006, T 176/04 — Návrh na náhradu škody — (věc T-176/04 DEP postoupená Soudem prvního stupně usnesením ze dne 6. července 2009).
 Výrok usnesení
 1)
 První, druhé třetí a šesté návrhové žádání v žalobě p. Marcuccia musí být zamítnuto jako zjevně nepřípustné.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady, pokud jde o první, druhé, třetí a šesté návrhové žádání v žalobě p. Marcuccia, včetně těch uvedených v rámci řízení T-176/04DEP.
 (1) Úř. věst. C 223, 22.9.2007, s. 20.


text:
 10.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 233/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. července 2013 — Warsteiner Brauerei Haus Cramer v. OHIM — Stuffer (ALOHA 100 % NATURAL)
 (Věc T-243/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství ALOHA 100 % NATURAL - Starší národní slovní ochranná známka ALOA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 233/15
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Warsteiner Brauerei Haus Cramer KG (původně International Brands Germany GmbH & Co. KG) (Warstein, Německo) (zástupci: B. Hein a M. H. Hoffmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Schneider, poté A. Schifko, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Stuffer SpA (Bolzano, Itálie) (zástupce: F. Jacobacci, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. března 2012 (věc R 1058/2011-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Stuffer SpA a Warsteiner Brauerei Haus Cramer KG, původně International Brands Germany GmbH & Co. KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Warsteiner Brauerei Haus Cramer KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 27. dubna 2017 – M. G. Tjebbes a další v. Minister van Buitenlandse Zaken
 (Věc C-221/17)
 (2017/C 239/32)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelky: M. G. Tjebbes, G. J. M. Koopman, E. Saleh Abady, L. Duboux
 Odpůrce: Minister van Buitenlandse Zaken
 Předběžná otázka
 Je třeba články 20 a 21 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat, mimo jiné ve světle článku 7 Listiny základních práv Evropské unie, v tom smyslu, že z důvodu neexistence prověřování podle zásady proporcionality v konkrétním případě, pokud jde o důsledky ztráty státní příslušnosti na situaci dotyčné osoby z hlediska unijního práva, brání takovým právním ustanovením, jakými jsou právní ustanovení dotčená v původním řízení, která stanoví, že:
 a.
 plnoletá osoba, která má zároveň státní příslušnost třetího státu, ztrácí ze zákona státní příslušnost svého členského státu, a tedy občanství Unie, protože se po nepřetržitou dobu deseti let její trvalé bydliště nacházelo v zahraničí a mimo Evropskou unii, ačkoli existují možnosti, přerušit plynutí této desetileté lhůty?
 b.
 nezletilá osoba z důvodu ztráty státní příslušnosti svého rodiče ve smyslu skutečností uvedených v písmenu a. ztrácí za určitých okolností ze zákona státní příslušnost svého členského státu, a tím občanství Unie?


text:
 13.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/15
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 10. listopadu 2014
 ve věci E-8/14
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinností smluvní stranou – směrnice 2009/38/ES – neprovedení)
 (2015/C 158/09)
 Ve věci E-8/14, Kontrolní úřad ESVO v. Island – NÁVRH na prohlášení, že nepřijetím všech opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 27 přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/38/ES ze dne 6. května 2009 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na úrovni Společenství a skupinách podniků působících na úrovni Společenství (přepracované znění)), začleněného do uvedené dohody protokolem č. 1 k uvedené dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 54/2010 ze dne 30. dubna 2010, a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 10. listopadu 2014 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1.
 Prohlašuje, že nepřijetím všech opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 27 přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/38/ES ze dne 6. května 2009 o zřízení evropské rady zaměstnanců nebo vytvoření postupu pro informování zaměstnanců a projednání se zaměstnanci v podnicích působících na úrovni Společenství a skupinách podniků působících na úrovni Společenství (přepracované znění)), začleněného do Dohody o EHP protokolem č. 1 k uvedené dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 54/2010, ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle uvedeného aktu a podle článku 7 uvedené dohody.
 2.
 Ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/34
 Žaloba podaná dne 24. května 2011 — ZZ v. OHIM
 (Věc F-59/11)
 2011/C 211/70
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: R. Adam et P. Ketter, advokáti)
 Žalovaný: OHIM
 Předmět a popis sporu
 Zaprvé zrušení rozhodnutí, jímž bylo zamítnuto druhé obnovení původní smlouvy dočasného zaměstnance uzavřené se žalobcem, a zadruhé zrušení jeho nové smlouvy dočasného zaměstnance, jakož i návrh na náhradu škody.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí prezidenta OHIM ze dne 29. září 2010, jímž bylo zamítnuto druhé obnovení smlouvy dočasného zaměstnance původně uzavřené s žalobcem dne 16. července 2005;
 —
 zrušit smlouvu dočasného zaměstnance na dobu určitou uzavřenou dne 1. srpna 2010, jelikož tato smlouva ve skutečnosti představuje druhé prodloužení výše uvedené původní smlouvy;
 —
 zrušit rozhodnutí prezidenta OHIM ze dne 18. února 2011;
 —
 určit existenci pracovního vztahu na dobu neurčitou;
 —
 podpůrně zrušit právní kvalifikaci původní smlouvy uzavřené dne 16. července 2005, jakož i pevný termín ukončení této smlouvy po jejím prodloužení, stanovený na den 16. července 2010, překvalifikovat tuto smlouvu na smlouvu na dobu neurčitou, a podpůrně určit, že se jedná o pracovní vztah na dobu neurčitou;
 —
 podpůrně zrušit právní kvalifikaci smlouvy uzavřené dne 1. srpna 2010, jakož i termín jejího ukončení stanovený na den 1. srpna 2013 a překvalifikovat tuto smlouvu na smlouvu na dobu neurčitou, a podpůrně určit, že se jedná o pracovní vztah na dobu neurčitou;
 —
 uložit žalovanému náhradu hmotné i psychické újmy utrpěné žalobcem z důvodu jednání OHIM, určenou předběžně, bez jakéhokoli uznání a s veškerými výhradami, zejména s výhradou rozšíření žaloby v průběhu řízení, částkou 6 113,79 eur za hmotnou újmu a 30 000,00 eur za nehmotnou újmu;
 —
 podpůrně pro případ, že Soud z nezjistitelných důvodů dospěje k závěru, že navzdory vytvoření pracovního vztahu na dobu neurčitou tento vztah skončil dne 16. července 2010 — čemuž tak není — uložit náhradu škody z důvodu protiprávní výpovědi smluvního vztahu;
 —
 podpůrněji pro případ, že Soud z nezjistitelných důvodů dospěje k závěru, že není možná rekvalifikace ani určení vztahu na dobu neurčitou — čemuž tak není — uložit náhradu škody za újmu utrpěnou žalobcem z důvodu chybného jednání OHIM;
 —
 vyhradit žalobci veškerá ostatní práva, důvody opravných prostředků, žalobní důvody a návrhy, zejména uložení náhradě škody OHIM ohledně utrpěné újmy;
 —
 vyhradit žalobci právo podat jakýmkoli právem stanoveným postupem, zejména výslechem svědků, důkaz vylíčeného skutkového stavu;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


text:
 29.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 339/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel de Mons (Belgie) dne 11. července 2014 – Les Jardins de Jouvence SCRL v. État belge
 (Věc C-335/14)
 2014/C 339/06
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Mons
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Les Jardins de Jouvence SCRL
 Žalovaný: État belge
 Předběžné otázky
 1)
 Je ubytovací zařízení s pečovatelskou službou ve smyslu nařízení Rady Valonského regionu ze dne 5. června 1997 o domovech pro seniory, ubytovacích zařízeních s pečovatelskou službou a centrech denní péče pro osoby ve věku nejméně šedesáti let (décret du Conseil de la Région wallonne du 5 juin 1997 relatif aux maisons de repos, résidences-services et aux centres d’accueil de jour pour personne âgées de soixante ans au moins), které s cílem dosáhnout zisku nabízí samostatné byty pro jednu nebo dvě osoby, jejichž součástí je vybavená kuchyně, obývací pokoj, ložnice a vybavená koupelna, jež jim umožňují vést nezávislý život, jakož i různé volitelné služby poskytované za úplatu s cílem dosáhnout zisku, které nejsou vyhrazeny jen uživatelům ubytovacího zařízení s pečovatelskou službou (restauraci s barem, kadeřnický a estetický salón, kinezioterapeutický sál, ergoterapeutické aktivity, prádelnu vybavenou pračkou, zdravotnické středisko a místo pro odběr krve, lékařskou ordinaci), subjektem v podstatě sociální povahy, který zajišťuje „poskytování služeb a dodání zboží úzce související se sociální péčí nebo sociálním zabezpečením“ ve smyslu čl. 13 části A odst. 1 písm. g) šesté směrnice Rady (77/388/EHS) ze dne 17. května 1977„o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty (1)“ (nyní čl. 132 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (2))?
 2)
 Je odpověď na tuto otázku odlišná, jestliže dotyčné ubytovací zařízení s pečovatelskou službou obdrží na poskytování dotyčných služeb dotace nebo jakoukoli jinou formu zvýhodnění nebo finančního příspěvku ze strany veřejných orgánů?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/17
 Žaloba podaná dne 30. srpna 2005 – TUI AG v. OHIM
 (Věc T-325/05)
 (2005/C 257/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: TUI AG (Hannover, Německo) (Zástupce: D. von Schulz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. května 2005 – R 0183/2004-4;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci, aby zapsal přihlášenou ochrannou známku EU 002851681 „Fliegen zum Taxipreis“ [Létání za cenu jízdy taxi] pro všechny služby uvedené v přihlášce;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci náhradu nákladů probíhajícího žalobního řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Fliegen zum Taxipreis“ pro služby ve třídách 36 a 39 – přihláška č. 2 851 681.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky pro služby ve třídě 39.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94, jelikož není pravdou, že přihlašovaná ochranná známka nemá rozlišovací způsobilost.


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bari (Itálie) dne 8. října 2014 – trestní řízení proti Lorenzu Carluccim
 (Věc C-462/14)
 (2014/C 448/16)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Bari
 Účastník původního trestního řízení
 Lorenzo Carlucci
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 16. února 2012 [ve spojených věcech C-72/10 a C-77/10], vykládány v tom smyslu, že brání vyhlášení zadávacího řízení na udělení koncesí platných po kratší dobu, než byly koncese udělované v minulosti, když bylo uvedené zadávací řízení vyhlášeno za účelem nápravy důsledků plynoucích z nezákonného vyloučení určitého počtu subjektů z předchozích zadávacích řízení?
 2)
 Musí být článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy ve výše uvedeném rozsudku Soudního dvora Evropské unie, vykládány v tom smyslu, že brání možnosti, aby byla kratší doba platnosti koncesí udělovaných v zadávacím řízení, než byla doba platnosti koncesí udělovaných v minulosti dostatečně odůvodněná požadavkem stejného uplynutí doby platnosti koncesí?
 3)
 Musí být článek 49 a následující SFEU a článek 56 a následující SFEU, jak jsou vyloženy ve výše uvedeném rozsudku Soudního dvora Evropské unie, vykládány v tom smyslu, že brání stanovení povinnosti bezplatně postoupit užití hmotného a nehmotného majetku, který tvoří síť provozování her a sběru sázek, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese nebo z důvodu rozhodnutí o zániku nebo odnětí?


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/48
 Žaloba podaná dne 4. července 2005 The Black & Decker Corporation proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc T-247/05)
 (2005/C 217/103)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. července 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) The Black & Decker Corporation, se sídlem v Towson, Maryland (USA), zastoupenou P. Harrisem, advokátem.
 Atlas Copco Aktiebolag, se sídlem ve Stockholmu (Švédsko) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. dubna 2005 (Věc R 724/2004-1);
 —
 prohlásil námitkové řízení B497 109 za nepřípustné;
 —
 uložil náhradu nákladů řízení žalobkyně v projednávaném řízení a v odvolacím řízení OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Barevná trojrozměrná ochranná známka černé a žluté barvy, ve formě nástroje pro výrobky ve třídě 7 (ručně ovládané přenosné elektrické nástroje atd.)
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Atlas Copco Aktiebolag
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Nezapsané ochranné známky a označení používané ve všech členských státech v oblasti obchodu pro nástroje.
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitky jako nepřípustné
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení napadeného rozhodnutí a vrácení věci námitkovému oddělení k dalšímu řízení
 Dovolávané žalobní důvody:
 Žalobkyně tvrdí, že námitka musí být prohlášena za nepřípustnou, jelikož v rozporu s pravidlem 18 odst. 1 nařízení č. 2868/95 (1) neurčila dostatečně jasně starší ochranné známky a označení, na základě kterých se námitka podává.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 303, 15.12.1995, s. 1.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Tivoli (Itálie) dne 4. března 2013 — Francesco Fierro, Fabiana Marmorale v. Edoardo Ronchi, Cosimo Scocozza
 (Věc C-106/13)
 2013/C 141/26
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Tivoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Francesco Fierro, Fabiana Marmorale
 Žalovaní: Edoardo Ronchi, Cosimo Scocozza
 Předběžná otázka
 Jsou vnitrostátní právní předpisy Italské republiky — zejména článek 33 zákona č. 1150/42, který umožňuje obcím právně upravit stavební či urbanistické transformace na jejich území podle obecných zásad obsažených ve výše uvedeném zákoně, v článku 1 zákona č. 10/77, v různých zákonech přijatých jednotlivými regiony, ve spojení s článkem 2 nařízení prezidenta republiky č. 380 ze dne 6. června 2001, kterým se konsolidují právní a správní předpisy v oblasti stavebnictví, a s místními předpisy nižší právní síly (všeobecné územní plány a prováděcí předpisy), jakož i článek 46 téhož nařízení prezidenta republiky č. 380 z roku 2001, který stanoví neplatnost aktů týkajících se prodeje v případě změn nemovitosti bez předepsaných povolení — v rozporu s článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv, ve spojení s článkem 6 [SEU], jakož i článkem 17 a čl. 52 odst. 3 [Listiny základních práv Evropské unie] z hlediska nepřiměřeného zasahování do práva vlastnit majetek, byť upraveného zákonem?


text:
20150731008616602015/C 270/08512014CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL201506117711Věc C-51/14: Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Německo) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG v. Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung „Řízení o předběžné otázce – Zemědělství – Společná organizace trhů – Cukr – Proplacení nákladů na skladování – Nařízení (EHS) č. 1998/78 – Článek 14 odst. 3 – Nařízení (EHS) č. 2670/81 – Článek 2 odst. 2 – Záměna cukru C při vývozu – Podmínky – Materiální výměna cukru C a cukru použitého k záměně – Záměna pouze za cukr, který byl vyroben výrobcem usazeným na území téhož členského státu – Platnost z hlediska článků 34 SFEU a 35 SFEU“
 ---documentbreak--- C2702015CS710120150611CS00087171Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen – Německo) – Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG v. Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 (Věc C-51/14) (
 1
 )
 „„Řízení o předběžné otázce — Zemědělství — Společná organizace trhů — Cukr — Proplacení nákladů na skladování — Nařízení (EHS) č. 1998/78 — Článek 14 odst. 3 — Nařízení (EHS) č. 2670/81 — Článek 2 odst. 2 — Záměna cukru C při vývozu — Podmínky — Materiální výměna cukru C a cukru použitého k záměně — Záměna pouze za cukr, který byl vyroben výrobcem usazeným na území téhož členského státu — Platnost z hlediska článků 34 SFEU a 35 SFEU““2015/C 270/08Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG
 Žalovaný: Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung
 Výrok
 1)
 Článek 14 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 1998/78 ze dne 18. srpna 1978, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro vyrovnání nákladů na skladování v odvětví cukru, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 1714/88 ze dne 13. června 1988, ve spojení s čl. 2 odst. 2 druhým pododstavcem nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty, ve znění nařízení Komise (EHS) č. 3892/88 ze dne 14. prosince 1988, musí být vykládány v tom smyslu, že pokud jde o takovou situaci, jako je situace v původním řízení, kdy chce výrobce při vývozu nahradit množství cukru C odpovídajícím množstvím cukru podléhajícího kvótě, které vyrobil jiný výrobce, je třeba v rámci proplácení nákladů na skladování zohlednit podmínky uvedené v posledně uvedeném ustanovení. Tyto podmínky zahrnují mimo jiné požadavek, aby byl cukr použitý k záměně vyroben jiným výrobcem usazeným na území téhož členského státu. Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost téhož ustanovení.
 2)
 Článek 14 odst. 3 nařízení č. 1998/78 a čl. 2 odst. 2 druhý pododstavec nařízení č. 2670/81 musí být vykládány v tom smyslu, že jako podmínku pro řádné nahrazení cukru při vývozu nevyžadují, aby původní množství cukru C a množství cukru použitého k záměně byla výrobcem fyzicky zaměněna.
 (
 1
 ) – Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


text:
 13.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 361/16
 Žaloba podaná dne 8. srpna 2014 – Mechadyne International v. OHIM (FlexValve)
 (Věc T-588/14)
 2014/C 361/21
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mechadyne International Ltd (Kirtlington, Spojené království) (zástupci: S. von Petersdorff-Campen a E. Schaper, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. června 2014 ve věci R 2435/2013-4;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „FlexValve“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 7, 9, 12 a 42 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 2 74 677
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení práva být vyslechnut,
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009,
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009.