text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Rethymnis (Řecko) dne 17. dubna 2008 – Michail Zacharioudakis v. Dimos Lampis
 (Věc C-164/08)
 (2008/C 171/34)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Monomeles Protodikeio Rethymnis
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Michail Zacharioudakis
 Žalovaný: Dimos Lampis
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba ustanovení 5 a ustanovení 8 body 1 a 3 rámcové dohody EKOS, UNICE a CEEP o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice Rady 1999/70/ES (Úř. věst. L 175, 10.7.1999, s. 42), vykládat tak, že právo Společenství nedovoluje členskému státu při provádění této rámcové dohody přijmout opatření:
 a)
 pokud rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody již existovala ve vnitrostátním právním řádu před vstupem směrnice v platnost a
 b)
 pokud se opatřeními přijatými k provedení rámcové dohody sníží všeobecná úroveň ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud ve vnitrostátním právním řádu již existovala před vstupem směrnice 1999/70/ES v platnost rovnocenná opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody:
 a)
 když uvedené právní opatření, které provádí rámcovou dohodu, bylo přijato po uplynutí lhůty pro provedení směrnice 1999/70/ES, avšak do oblasti jeho působnosti rationae temporis spadají výlučně pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly platné ke dni jejího vstupu v platnost nebo jejichž platnost skončila do určité doby před jejím vstupem v platnost, avšak po uplynutí lhůty pro provedení směrnice, zatímco dříve existující rovnocenná opatření nemají časově omezenou oblast působnosti a zahrnují všechny pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly uzavřeny, byly platné nebo jejichž platnost skončila ke dni vstupu směrnice 1999/70/ES v platnost a ke dni uplynutí lhůty pro její provedení;
 b)
 když do oblasti působnosti uvedeného právního opatření, které provádí rámcovou dohodu, spadají pouze pracovní smlouvy na dobu určitou, které pro to, aby byly považovány za po sobě jdoucí pro účely výše uvedeného opatření, musejí kumulativně splňovat následující podmínky: 1. jednotlivé smlouvy byly uzavřeny s časovým odstupem ne delším než tři měsíce a mimoto 2. celkové trvání po sobě jdoucích smluv bylo nejméně dvacet čtyři měsíců ke dni vstupu nařízení v platnost, nezávisle na počtu obnovení smluv, nebo došlo alespoň ke třem po sobě jdoucím obnovením původní smlouvy s celkovou dobou trvání pracovní činnosti alespoň osmnáct měsíců během období dvaceti čtyř měsíců počítaných od původní smlouvy, zatímco dříve existující rovnocenná opatření tyto podmínky nestanoví a zahrnují naopak všechny (po sobě jdoucí) pracovní smlouvy na dobu určitou, nezávisle na minimální délce zaměstnání a minimálním počtu obnovení smluv;
 c)
 když dotčené právní opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, stanoví – jako právní následek ochrany zaměstnanců na dobu určitou a prevence zneužívání ve smyslu rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou – kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky do budoucnosti (ex nunc), zatímco dříve existující rovnocenné právní opatření stanoví kvalifikaci pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou s účinky od okamžiku jejich prvotního uzavření (ex tunc)?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, pokud existovalo rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, ve vnitrostátním právním řádu před vstupem uvedené směrnice v platnost, jako je čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920 dotčený v původním řízení, představuje přijetí právního opatření, kterým se provádí rámcová dohoda, jako je článek 7 prezidentského nařízení č. 164/2004 dotčený v původním řízení, když stanoví jako jediný prostředek ochrany zaměstnanců na dobu určitou proti zneužívání povinnost zaměstnavatele zaplatit odměnu a odstupné v případě protiprávního zaměstnání na po sobě jdoucí smlouvy na dobu určitou, nedovolené snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu ve smyslu ustanovení 8 bodů 1 a 3 rámcové dohody s ohledem na to, že:
 a)
 povinnost zaplatit odměnu a odstupné stanoví vnitrostátní právo pro každý případ pracovního poměru a nesměřuje k předcházení zneužívání ve smyslu rámcové dohody a
 b)
 použití dříve existujícího rovnocenného právního předpisu má za právní následek uznání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou jako smluv na dobu neurčitou?
 4)
 V případě kladných odpovědí na předchozí otázky, musí vnitrostátní soud při výkladu vnitrostátního práva v souladu se směrnicí 1999/70/ES nepoužít ustanovení neslučitelná s touto směrnicí obsažená v právním opatření přijatém k provedení rámcové dohody, která vedou ke snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců na dobu určitou ve vnitrostátním právním řádu, jako jsou ustanovení článků 7 a 11 prezidentského nařízení č. 164/2004 a použít místo nich ustanovení obsažená v rovnocenném vnitrostátním právním opatření, které existovalo před vstupem směrnice v platnost, jako je ustanovení čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920?
 5)
 V případě, že vnitrostátní soud shledá, že ustanovení (v daném případě čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920), které představuje rovnocenné právní opatření ve smyslu ustanovení 5 bodu 1 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je nedílnou částí směrnice 1999/70/ES, je v zásadě použitelné ve věci, která se týká pracovních poměrů na dobu určitou a na základě tohoto ustanovení zjištění, že k uzavření po sobě jdoucích pracovních smluv došlo na dobu určitou bez objektivního důvodu spojeného s povahou, typem a charakterem poskytované činnosti, znamená, že tyto smlouvy musejí být uznány jako pracovní smlouvy na dobu neurčitou, potom:
 a)
 je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého skutečnost, že jako právní základ uzavření pracovních smluv na dobu určitou byl užit právní předpis upravující zaměstnání na základě pracovních smluv na dobu určitou k uspokojení sezónních, periodických, dočasných nebo výjimečných potřeb, i když ve skutečnosti zajišťované potřeby jsou „stálé a trvalé“, v každém případě představuje objektivní důvod pro uzavření pracovní smlouvy na dobu určitou;
 b)
 je v souladu s právem Společenství výklad a použití vnitrostátního práva ze strany vnitrostátního soudu, podle kterého musejí být ustanovení zakazující přeměnu pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru na pracovní smlouvy na dobu neurčitou vykládána tak, že ve veřejném sektoru je naprosto a v každém případě zakázána přeměna pracovní smlouvy nebo pracovního poměru na dobu určitou na pracovní smlouvu nebo pracovní poměr na dobu neurčitou, i kdyby byla tato smlouva uzavřena protiprávně na dobu určitou, a sice tehdy, když uspokojované potřeby jsou stálé a trvalé, a že vnitrostátnímu soudu není dána možnost, aby v takových případech zjistil skutečný charakter sporného pracovněprávního vztahu a správně ho kvalifikoval jako smlouvu na dobu neurčitou, nebo musí být tento zákaz omezen pouze na pracovní smlouvy na dobu určitou uzavřené skutečně k uspokojování dočasných, nepředvídaných, naléhavých, výjimečných nebo podobných potřeb, a nikoli na případy, kdy byly ve skutečnosti uzavřeny k uspokojování „stálých a trvalých“ potřeb?


text:
 25.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 28. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Palermo — Itálie) — trestní řízení proti Fabiu Caronnovi
 (Věc C-7/11) (1)
 (Humánní léčivé přípravky - Směrnice 2001/83/ES - Článek 77 - Distribuce léčivých přípravků - Povinné zvláštní povolení pro lékárníky - Podmínky přiznání)
 2012/C 258/07
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Palermo
 Účastník původního trestního řízení
 Fabio Caronna
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Palermo — Výklad třicátého šestého bodu odůvodnění, jakož i článků 76 až 84 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 67) — Distribuce léčivých přípravků — Podmínky pro přiznání povolení k distribuci léčivých přípravků — Vnitrostátní právní předpisy, které distribuci léčivých přípravků lékárníky a osobami oprávněnými nebo zmocněnými vydávat léčivé přípravky veřejnosti podmiňují držením povolení uloženého pro distributory — Přípustnost
 Výrok
 1)
 Článek 77 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, ve znění vyplývajícím ze směrnice Komise 2009/120/ES ze dne 14. září 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost mít povolení k distribuci léčivých přípravků platí pro lékárníka, který má jako fyzická osoba podle vnitrostátních právních předpisů oprávnění rovněž k výkonu distribuce léčivých přípravků.
 2)
 Lékárník, který má na základě vnitrostátní právní úpravy oprávnění rovněž k výkonu distribuce léčivých přípravků, musí splňovat veškeré požadavky stanovené pro žadatele a držitele povolení k distribuci léčivých přípravků v článcích 79 až 82 směrnice 2001/83, ve znění vyplývajícím ze směrnice 2009/120.
 3)
 Tento výklad nemůže sám o sobě a nezávisle na zákonu přijatém členským státem stanovit nebo zpřísnit trestní odpovědnost lékárníka, který vykonával činnost distribuce bez požadovaného povolení.
 (1) Úř. věst. C 80, 12.3.2011.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/28
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 12. prosince 2013 — Lebedef v. Komise
 (Věc F-68/12) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Hodnotící zpráva - Hodnotící období za rok 2010 - Návrh na zrušení hodnotící zprávy - Návrh na zrušení počtu přidělených bodů pro povýšení)
 2014/C 39/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayer a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení bodů pro povýšení přidělených žalobci a jeho hodnotící zprávy za období od 1. ledna 2010 do 31. prosince 2010.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Giorgio Lebedef ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 258, 25.8.2012, s. 28.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Verein für Konsumenteninformation v. INKO, Inkasso GmbH
 (Věc C-127/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2008/48/ES - Ochrana spotřebitelů - Spotřebitelský úvěr - Článek 2 odst. 2 písm. j) - Ujednání o splátkách - Bezplatně odložená platba - Článek 3 písm. f) - Zprostředkovatelé úvěru - Společnosti zabývající se vymáháním pohledávek, které jednají jménem věřitelů“)
 (2017/C 038/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Verein für Konsumenteninformation
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: INKO, Inkasso GmbH
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 2 písm. j) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že ujednání o splátkách úvěru, které je uzavřeno v návaznosti na prodlení spotřebitele mezi spotřebitelem a věřitelem prostřednictvím společnosti zabývající se vymáháním pohledávek, není „bezplatné“ ve smyslu tohoto ustanovení, pokud se v něm spotřebitel zaváže k placení celé částky tohoto úvěru a k zaplacení úroků nebo nákladů, které nebyly stanoveny v původní smlouvě, podle níž byl uvedený úvěr poskytnut.
 2)
 Článek 3 písm. f) a článek 7 směrnice 2008/48 musí být vykládány v tom smyslu, že společnost zabývající se vymáháním pohledávek, která jménem věřitele uzavírá ujednání o splátkách nesplaceného úvěru, avšak jako zprostředkovatel úvěru jedná pouze ve vedlejší činnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, je třeba považovat za „zprostředkovatele úvěru“ ve smyslu tohoto čl. 3 písm. f), přičemž nepodléhá povinnosti poskytnout spotřebiteli předsmluvní informace na základě článků 5 a 6 této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 205, 22.6.2015.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
 (Věc C-201/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Přípravky na ochranu rostlin - Paralelní dovozy - Postup povolení k uvedení na trh - Podmínky - Společný původ paralelně dovezeného přípravku na ochranu rostlin a referenčního přípravku)
 (2008/C 92/05)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Stromsky, zmocněnec)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a R. Loosli-Surras, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Nizozemské království (zástupce: H. G. Sevenster, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Článek 28 ES – Požadavek společného původu paralelně dovezeného přípravku na ochranu rostlin a referenčního přípravku
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Nizozemské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/3
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – GE Healthcare GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf
 (Věc C-173/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Celní unie - Celní kodex Společenství - Článek 32 odst. 1 písm. c) - Určení celní hodnoty - Licenční poplatky týkající se hodnoceného zboží - Pojem - Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Článek 160 - ‚Podmínka pro prodej‘ hodnoceného zboží - Zaplacení licenčních poplatků ve prospěch společnosti spojené s prodávajícím i kupujícím dotčeného zboží - Článek 158 odst. 3 - Opatření týkající se úpravy a rozvržení nákladů“)
 (2017/C 144/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: GE Healthcare GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Düsseldorf
 Výrok
 1)
 Článek 32 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006 musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby licenční poplatky byly považovány za týkající se hodnoceného zboží, toto ustanovení neukládá, aby jejich výše byla stanovena v okamžiku uzavření licenční smlouvy nebo v okamžiku vzniku celního dluhu, a dále, že umožňuje, aby se licenční poplatky „týkaly hodnoceného zboží“, i když se tyto poplatky týkají pouze části uvedeného zboží.
 2)
 Článek 32 odst. 1 písm. c) nařízení č. 2913/92 ve znění nařízení č. 1791/2006 a článek 160 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1875/2006 ze dne 18. prosince 2006 musí být vykládány v tom smyslu, že licenční poplatky představují „podmínku prodeje/pro prodej“ hodnoceného zboží, jestliže v rámci jedné skupiny společností je zaplacení těchto poplatků vyžadováno podnikem, který je spojen s prodávajícím i s kupujícím, a tyto poplatky jsou uhrazeny ve prospěch téhož podniku.
 3)
 Článek 32 odst. 1 písm. c) nařízení č. 2913/92 ve znění nařízení č. 1791/2006 a čl. 158 odst. 3 nařízení Komise č. 2454/93 ve znění nařízení č. 1875/2006 musí být vykládány v tom smyslu, že opatření týkající se úpravy a rozvržení nákladů uvedená v těchto ustanoveních mohou být uskutečněna, pokud byla celní hodnota dotčeného zboží určena nikoliv podle článku 29 nařízení č. 2913/92 ve znění pozdějších předpisů, ale podpůrným způsobem stanoveným v článku 31 uvedeného nařízení.
 (1) Úř. věst. C 236, 20.7.2015.


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/10
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 18. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 34 de Barcelona – Španělsko) – Cajas Rurales Unidas, Sociedad Cooperativa de Crédito v. Evaristo Méndez Sena, Edelmira Pérez Vicente, Daniel Méndez Sena, Victoriana Pérez Bicéntez
 (Věc C-645/13) (1)
 (2015/C 056/14)
 Jednací jazyk: španělština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/34
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2008 – Rousseaux v. Komise
 (Věc T-125/04) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Mezitímní rozsudek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2008/C 301/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Patrick Rousseaux (Brusel, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2003 o změně zařazení žalobce do platové třídy v rozsahu, v němž stanovuje jeho zařazení do platového stupně, ke dni jeho jmenování, do platové třídy A6, prvního platového stupně, ve kterém stanovuje den počátku jeho finančních dopadů na 5. října 1995 a ve kterém neumožnilo služební postup žalobce v platové třídě, a návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce, a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené tímto rozhodnutím
 Výrok
 1)
 Není již třeba o projednávané žalobě rozhodnout.
 2)
 Komise ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 118, 30.4.2004.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/26
 Žaloba podaná dne 20. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-320/06)
 (2006/C 212/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Enegren a G. Rozet, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní ustanovení nezbytná k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství (1), a každopádně tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě článku 11 této směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2002/14/ES uplynula dne 23. března 2005.
 (1) Úř. věst. L 80, s. 29; Zvl. vyd. 05/04, s. 219.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 17. července 2012 — L’Oréal v. OHIM — United Global Media Group (MyBeauty TV)
 (Věc T-240/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Nahraditelné náklady u OHIM - Náklady na zastupování vynaložené zaměstnancem - Článek 85 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění)
 2012/C 287/57
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: L’Oréal (Paříž, Francie) (zástupci: A. von Mühlendahl a S. Abel, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: United Global Media Group, Inc. (El Segundo, Kalifornie, Spojené státy)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. února 2011 (věc R 898/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi United Global Media Group, Inc. a L’Oréal
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Společnosti L’Oréal SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rayonen sad Plovdiv (Bulharsko) dne 10. července 2009 – Vasil Ivanov Georgiev v. Tehnicheski universitet – Sofia, pobočka Plovdiv
 (Věc C-268/09)
 2009/C 220/53
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Rayonen sad Plovdiv
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Vasil Ivanov Georgiev
 Žalovaná: Tehnicheski universitet — Sofia, pobočka Plovdiv
 Předběžné otázky
 1)
 Brání ustanovení směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1), použití vnitrostátního zákona, který nepřipouští uzavření pracovních smluv na dobu neurčitou s profesory, kteří dosáhli věku 65 let? Jsou v této souvislosti — a konkrétně s přihlédnutím k čl. 6 odst. 1 směrnice — ustanovení, která jsou uvedena v čl. 7 odst. 1 bodu 6 zákona o ochraně před diskriminací, která zavádějí věkové hranice pro zaměstnání na konkrétní pozici, objektivní a rozumná a odůvodněná legitimním cílem, jakož i přiměřená s ohledem na skutečnost, že uvedená směrnice byla v plném rozsahu provedena do bulharského práva?
 2)
 Brání ustanovení směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, použití vnitrostátního zákona, podle kterého jsou profesoři, kteří dosáhli věku 68 let, nuceni odejít do důchodu? Je s ohledem na popsané skutečnosti a okolnosti projednávaného případu a v případě zjištění rozporu mezi ustanoveními směrnice a příslušným vnitrostátním právem, do kterého byla směrnice provedena, možné, že výklad ustanovení práva Společenství vede k nepoužití vnitrostátního práva?
 3)
 Stanoví vnitrostátní právo dosažení uvedené věkové hranice jako jedinou podmínku pro ukončení pracovního poměru na dobu neurčitou a pro možnost jeho pokračování jako pracovního poměru na dobu určitou mezi stejným zaměstnancem a stejným zaměstnavatelem na stejné pracovní místo? Stanoví vnitrostátní právo — po přeměně smlouvy na dobu neurčitou na smlouvu na dobu určitou — maximální dobu trvání a maximální počet prodloužení pracovního poměru na dobu určitou s jedním a tím stejným zaměstnavatelem, po jejichž uplynutí není pokračování pracovního poměru mezi uvedenými stranami možné?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 27. listopadu 2013 — Wirtgen v. OHIM (Tvar držáku dláta)
 (Věc T-179/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Zamítnutí zápisu - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2014/C 45/52
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wirtgen GmbH (Windhagen, Německo) (zástupce: S. Jackermeier, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Poch, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. února 2012 (věc R 1923/2011-4) týkajícímu se přihlášky trojrozměrné ochranné známky znázorňující držák dláta jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 23.6.2012.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 — Pucci International v. OHIM — El Corte Inglés (Emidio Tucci)
 (Věc T-357/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Emidio Tucci - Starší obrazová ochranná známka Společenství a starší národní slovní a obrazové ochranné známky Emilio Pucci a EMILIO PUCCI - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst.1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a odst. 3 nařízení č. 207/2009 - Prospěch neprávem získaný z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky - Článek 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009)
 2012/C 355/44
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Emilio Pucci International (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupci: P. Roncaglia, G. Lazzeretti, M. Boletto a E. Gavuzzi, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: původně J. L. Rivas Zurdo, E. López Camba a E. Seijo Veiguela, poté J. L. Rivas Zurdo a E. Seijo Veiguela, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. června 2009 (spojené věci R 770/2008-2 a R 826/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Emilio Pucci International BV a El Corte Inglés, SA.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 18. června 2009 (spojené věci R 770/2008-2 a R 826/2008-2) se zrušuje v části, ve které se týká zaprvé důkazu o užívání brýlí obsažených ve třídě 9 a zadruhé použití čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009 na brýle obsažené ve třídě 9, na klenoty, bižuterii a hodinky obsažené ve třídě 14 a na toaletní papír obsažený ve třídě 16.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Emilio Pucci International BV se ukládá náhrada jedné třetiny nákladů řízení. OHIM a El Corte Inglés, SA se ukládá náhrada dvou třetin nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad — Varna (Bulharsko) dne 6. června 2012 — Serebrjannij vek EOOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — gr. Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite
 (Věc C-283/12)
 2012/C 243/16
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad — Varna
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Serebrjannij vek EOOD
 Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“ — gr. Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite
 Předběžné otázky
 1)
 Lze čl. 2 odst. 1 písm. c) Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládat v tom smyslu, že nabytí nehmotného investičního majetku za protiplnění spočívající v převzetí výdajů na zvelebení pronajatého nebo k užívání přenechaného investičního majetku představuje platbu za službu zvelebení i v případě, že vlastník hmotného investičního majetku není podle smlouvy povinen zaplatit žádnou odměnu?
 2)
 Brání čl. 2 odst. 1 písm. c) a článek 26 směrnice 2006/112 vnitrostátnímu právnímu předpisu, podle něhož bezúplatné poskytnutí služby, která spočívá ve zvelebení pronajatého nebo k užívání přenechaného investičního majetku, se ve všech případech považuje za zdanitelné plnění? Je pro zodpovězení této otázky za okolností, jako jsou okolnosti původního řízení relevantní, že
 —
 poskytovatel bezúplatné služby uplatnil nárok na odpočet daně z přidané hodnoty ze zboží a služeb využitých k provedení zvelebení, který mu nebyl odepřen ani na základě pravomocného rozhodnutí o provedení daňové kontroly;
 —
 společnost k okamžiku provádění daňové kontroly ještě nezahájila uskutečňování zdanitelných plnění prostřednictvím nemovitého majetku, avšak doba platnosti smluv ještě neuplynula?
 3)
 Brání články 62 a 63 směrnice 2006/113 vnitrostátnímu právnímu předpisu, podle něhož zdanitelné plnění není uskutečněné okamžikem poskytnutí služby (v konkrétním případě provedení zvelebení), ale okamžikem skutečného vrácení investičního majetku ve zvelebeném stavu při skončení smlouvy nebo ukončení užívání?
 4)
 V případě záporné odpovědi na první a druhou otázku: Podle jakého ustanovení hlavy VII směrnice 2006/112 se stanoví základ daně z přidané hodnoty, pokud bezúplatné plnění nespadá do působnosti článku 26 směrnice?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 11.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/31
 Žaloba podaná dne 11. července 2017 – Nexans France a Nexans v. Komise
 (Věc T-423/17)
 (2017/C 300/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nexans France (Courbevoi, Francie) a Nexans (Courbevoie) (zástupci: M. Powell a A. Rogers, Solicitors a G. Forwood, lawyer)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2017) 3051 final ze dne 2. května 2017 o žádosti o důvěrné zacházení podanou Nexans France a Nexans podle článku 8 rozhodnutí předsedy Evropské Komise 2011/695/EU ze dne 13. října o mandátu úředníka pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (věc AT.39610 – Elektrické kabely) v rozsahu, v němž byly tímto rozhodnutím zamítnuty žádosti žalobkyň o zachování důvěrnosti stran materiálů, které byly údajně ve věci T-449/14 získány protiprávně (tzv. ‘I. Skupina nároků’), a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce/žalobkyně (předkládají žalobci) @@ žalobní důvody/žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise neposkytla dostatečné neodůvodnění v rozporu s článkem 296 SFEU, čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv, jakož i čl. 8 odst. 2 rozhodnutí 2011/695/EU.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně posoudila jejich nárok podle čl. 8 odst. 2 rozhodnutí 2011/695, jelikož zaprvé konstatovala, že některé ze sporných materiálů byly již známy většímu možností osob, zadruhé, řádně nezohlednila zásadu účinné soudní ochrany a zatřetí, konstatovala, že zájmy žalobkyň nebyly hodné ochrany.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise porušila zásadu presumpce neviny, jelikož legalita způsobu, kterým byly sporné materiály získány, je napadena v probíhajícím řízení ve věci T-449/14. Zveřejnění sporných materiálů by zbavilo případný zrušovací rozsudek v uvedené věci jeho účinku.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/30
 Žaloba podaná dne 24. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-39/06)
 (2006/C 60/58)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 24. ledna 2006 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Kilianem Grossem a Tiborem Scharfem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Spolková republika Německo tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření k navrácení poskytnutých podpor, porušila svoje povinnosti plynoucí z článku 249 ES, jakož i z článků 1, 2 a 3 rozhodnutí Komise o podpoře C-62/00 (ex NN 142/99) ze dne 30. října 2002 ve formě opraveného rozhodnutí ze dne 13. května 2003 (2003/643/ES) (1) o státní podpoře Německa ve prospěch Kahla Porzellan GmbH a Kahla/Thüringen Porzellan GmbH;
 2.
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Evropská Komise má za to, že Spolková vláda nedostatečně provedla rozhodnutí Komise o podpoře C-62/00 (ex NN 142/99) ze dne 30. října 2002 ve formě opraveného rozhodnutí ze dne 13. května 2003 (2003/643/ES).
 Tímto rozhodnutím bylo vícero podpor poskytnutých Německem v letech 1991 až 1993 ve prospěch Kahla Porzellan GmbH a v letech 1993 až 1999 ve prospěch Kahla/Thüringen Porzellan GmbH prohlášeno za neslučitelné se společným trhem. Současně bylo uloženo jejich navrácení včetně úroků.
 Okolnost, že rozhodnutí 2003/643/ES je napadnuto v rámci řízení T-20/03, nemá pro povinnost provést rozhodnutí žádný význam, neboť podání žaloby nemá odkladný účinek.
 Vzhledem k tomu, že Spolková republika Německo přes vícero písemných výzev ze strany Komise ještě úplně neprovedla rozhodnutí 2003/643/ES, podala Komise žalobu podle čl. 88 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES.
 (1) Úř. věst. L 227, s. 12.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/47
 Žaloba podaná dne 10. prosince 2007 – Evropaïki Dynamiki v. EFSA
 (Věc T-457/07)
 (2008/C 51/87)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis, advokát)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí EFSA, kterým se nabídka žalobkyně hodnotí jako neúspěšná a zakázka se zadává úspěšnému zhotoviteli;
 —
 uložit EFSA náhradu nákladů řízení a jiných nákladů žalobkyně vynaložených v souvislosti s projednávanou žalobou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně podala nabídku na základě otevřené výzvy k podávání nabídek na poskytování podpůrných poradenských služeb v oblasti IT (Úř. věst. 2007/S 97-118626). Žalobkyně napadá rozhodnutí žalovaného ze dne 1. října 2007, kterým se zamítá nabídka žalobkyně a zakázka se zadává jinému uchazeči.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že EFSA své rozhodnutí neodůvodnil podle článku 253 ES, a zejména neinformoval žalobkyni o přednostech úspěšného uchazeče. Podle žalobkyně EFSA při hodnocení nabídek zaměnil kritéria pro výběr s kritérii pro zadání zakázky a použil hodnotící kritéria, která nebyla výslovně uvedena ve výzvě k podávání nabídek. Navíc žalobkyně tvrdí, že se EFSA dopustil zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu.


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/47
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 11. prosince 2014 – CZ v. ESMA
 (Věc F-80/13) (1)
 („Veřejná služba - Přijetí do zaměstnání - Dočasní zaměstnanci - Prodloužení zkušební doby - Propuštění na konci zkušební doby“)
 (2015/C 034/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CZ (zástupci: O. Kress a S. Bassis, advokáti)
 Žalovaný: Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) (zástupci: R. Vasileva, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duronem advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o prodloužení zkušební doby žalobce a následného rozhodnutí o jeho propuštění, a dále návrh na náhradu údajně utrpěné újmy
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropský orgán pro cenné papíry a trhy ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené CZ.
 (1) Úř. věst. C 325, 9.11.2013, s. 51.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/58
 Žaloba podaná dne 13. března 2017 – Sequel Naturals v. EUIPO – Fernandes (VeGa one)
 (Věc T-176/17)
 (2017/C 144/78)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sequel Naturals ULC (Port Coquilam, British Columbia, Kanada) (zástupce: H. Lindström, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Carlos Fernandes (Gross-Umstadt, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „VeGa one“ – Přihláška č. 12 649 612
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. Ledna 2017, ve věci R 2466/2015-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/75
 Žaloba podaná dne 22. listopadu 2006 – Altana Pharma v. OHIM – Avensa (PNEUMO UPDATE)
 (Věc T-327/06)
 (2006/C 326/154)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Altana Pharma AG (Konstanz, Německo) (zástupce: H. Becker, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Avensa AG (Zug, Švýcarsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. září 2006 (věc R 668/2005-2);
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), aby zamítl námitku č. B 575 524 osoby, která podala námitky;
 —
 podpůrně, uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), aby znovu rozhodl o námitce č. B 575 524 osoby, která podala námitky, a zohlednil přitom právní názor Soudu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „PNEUMO UPDATE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 5, 9, 16, 35, 38 a 41 (přihláška č. 2 462 049).
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Avensa AG.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „Pneumo“ pro výrobky zařazené do třídy 5, přičemž námitka směřovala pouze proti zápisu do třídy 5.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Napadené rozhodnutí není logicky odůvodněno a porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože neexistuje žádné nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami. Žalobkyně kromě toho uplatňuje, že namítaná ochranná známka není užívána.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/3
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 — Liga para a Protecção da Natureza (LPN), Finská republika v. Evropská komise
 (Spojené věci C-514/11 P a C-605/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Přístup k dokumentům orgánů - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Článek 4 odstavec 2 třetí odrážka - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Informace o životním prostředí - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Článek 6 odstavec 1 - Dokumenty vztahující se k řízení o nesplnění povinnosti ve fázi před zahájením soudního řízení - Odepření přístupu - Povinnost provést konkrétní a individuální posouzení obsahu dokumentů uvedených v žádosti o přístup - Převažující veřejný zájem)
 2014/C 9/04
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (zástupkyně: P. Vinagre e Silva a L. Rossi, advokátky), Finská republika (zástupci: J. Heliskoski, M. Pere a M. J. Leppo, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující navrhovatelky: Estonská republika (zástupkyně: M. Linntam, zmocněnkyně)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupkyně: P. Costa de Oliveira a D. Recchia, zmocněnkyně), Dánské království (zástupci: V. Pasternak Jørgensen a C. Thorning, zmocněnci), Švédské království (zástupkyně: A. Falk a C. Meyer-Seitz, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice podporující Evropskou komisi: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a A. Wiedmann, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravné prostředky proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 9. září 2011, LPN v. Komise (T 29/08), kterými Tribunál zamítl žalobu podanou LPN pokud jde o dokumenty a části dokumentů, ke kterým byl Liga para a Protecção da Natureza (LPN) odepřen přístup v rozhodnutí Komise SG.E.3/MIB/psi D (2008) 8639 ze dne 24. října 2008.
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Liga para a Protecção da Natureza a Finská republika nahradí každá jednu polovinu nákladů řízení.
 3)
 Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 58, 25.2.2012.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. dubna 2017 – Aldi v. EUIPO (ViSAGE)
 (Věc T-219/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ViSAGE - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 161/38)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen a N. Bertram, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. února 2016 (věc R 507/2015-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení ViSAGE jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Aldi GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 232, 27.6.2016.


text:
 2.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/15
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2017 – Sánchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a SRB
 (Věc T-497/17)
 (2017/C 330/20)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Manuel Alfonso Sánchez del Valle (Madrid, Španělsko) a Calatrava Real State 2015, SL (Madrid) (zástupci: B. Gutiérrez de la Roza Pérez, P. Rubio Escobar, R. Ruiz de la Torre Esporrín a B. Fernández García, advokáti)
 Žalovaní: Evropská komise a Jednotný výbor pro řešení krizí
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí (SRB/EES/2017/08) Jednotného výboru pro řešení krizí na jeho zasedání dne 7. června 2017, kterým byl přijat program řešení krize pro Banco Popular Español, S.A.;
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise 2017/1246 ze dne 7. června 2017, kterým se schvaluje program řešení krize pro Banco Popular Español S.A; a
 —
 uložil žalovaným a vedlejším účastníkům řízení, kteří podporují zcela nebo částečně jejich návrhová žádání, náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci jedenáct žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z chybějícího nebo nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí a z toho vyplývajícího porušení čl. 41 odst. 2 a článku 47 listiny základních práv a svobod.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 20 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, jelikož nedošlo k
 3.
 Porušení čl. 18 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 18 odst. 4 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014 v rozsahu, v němž napadená rozhodnutí schvalují řešení krize Banco Popular, třebaže ke dni 6. června 2017 neměla tato bankovní instituce problémy s platební schopností a její problémy s hotovostí byly přechodné.
 4.
 Porušení čl. 18 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 806/2014 v rozsahu, v němž napadená rozhodnutí schvalují řešení krize Banco Popular, třebaže existovala přiměřená vyhlídka na to, že by jejímu selhání v přiměřené lhůtě zabránila alternativní opatření soukromého sektoru.
 5.
 Porušení čl. 14 odst. 2 nařízení (EU) č. 806/2014, protože nebyla vyvinuta snaha o minimalizaci nákladů na řešení krize a zabránění snížení hodnoty, jež není nezbytné pro dosažení účelu řešení.
 6.
 Porušení článku 22 nařízení (EU) č. 806/2014 tím, že napadená rozhodnutí neprovedla posouzení a nepřijala nástroje k řešení krize, které by byly alternativou k převodu činnosti, uvedených v odstavci 2 tohoto článku, v souladu s okolnostmi podle odstavce 3.
 7.
 Porušení čl. 15 odst. 1 písm. g) nařízení (EU) č. 806/2014, jelikož akcionáři měli obdržet více, než co by dostali v případě úpadku.
 8.
 Porušení článku 29 nařízení (EU) č. 806/2014.
 9.
 Porušení práva vlastnit majetek a v důsledku toho porušení článku 17 Listiny základních práv Evropské unie
 10.
 Porušení práva na účinnou soudní ochranu, vzhledem k nemožnosti akcionářů se bránit.
 11.
 Porušení práv akcionářů a ostatních držitelů cenných papírů, dotčených uplatněním odpisu a konverze, být vyslechnuti před přijetím individuálního rozhodnutí o odpisu jejich majetku, které se jich nepříznivě dotýká.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 7. dubna 2014 – Grupo Itevelesa S.L. a další v. Oca Inspección Técnica de Vehículos SA a další
 (Věc C-168/14)
 2014/C 175/39
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo, Sala de lo Contencioso Administrativo, Sección Tercera
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelky: Grupo Itevelesa S.L., Applus Iteuve Technology, Certio ITV S.L. a Asistencia Técnica Industrial SAE
 Odpůrkyně: Oca Inspección Técnica de Vehículos SA a Generalidad de Cataluña
 Předběžné otázky
 1)
 Vylučuje čl. 2 odst. 2 písm. [d)] směrnice Evropského Parlamentu a Rady 2006/123/ES (1) ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu z rozsahu působnosti této směrnice činnosti spojené s technickými prohlídkami vozidel (TPV), jsou-li prováděny, v souladu s vnitrostátními předpisy, soukromými obchodními společnostmi pod dohledem správních orgánů členského státu?
 2)
 Je-li odpověď na předchozí otázku záporná (tedy spadají-li činnosti spojené s TPV v zásadě do působnosti směrnice 2006/123/ES), může se použít důvod vyloučení stanovený v čl. 2 odst. 2 písm. i) této směrnice, a to na základě skutečnosti, že soukromé společnosti poskytující tuto službu jsou oprávněny jako bezpečnostní opatření nařídit odstavení vozidel vykazujících takové bezpečnostní nedostatky, že jejich provoz by představoval bezprostřední nebezpečí?
 3)
 Jestliže je směrnice 2006/123/ES použitelná na činnosti spojené s TPV, dovoluje její výklad ve spojení s článkem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/40/ES (2) ze dne 6. května 2009 o technických prohlídkách motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (nebo s obdobným ustanovením dřívější směrnice 96/96/ES) podmínit v každém případě tyto činnosti předchozím správním povolením? Ovlivňují odpověď závěry uvedené v bodě 26 rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 22. října 2009 (věc C-438/08 (3))?
 4)
 Je vnitrostátní právní úprava, která podřizuje počet povolení pro zařízení provádějící TPV obsahu územního plánu, jenž mezi důvody omezení počtu těchto povolení uvádí zajištění dostatečného územního pokrytí, zajištění kvality služby a podporu hospodářské soutěže mezi provozovateli, a obsahuje za tím účelem prvky hospodářského plánování, slučitelná s články 10 a 14 směrnice 2006/123/ES a, případně – není-li daná směrnice použitelná – s článkem 43 Smlouvy o ES (nyní článek 49 Smlouvy o fungování Evropské unie)?
 (1) Úř. věst. L 376, s. 36
 (2) Úř. věst. L 141, s. 12
 (3) EU:C:2099:651


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/1
 (2008/C 223/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 209, 15.8.2008
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 197, 2.8.2008
 Úř. věst. C 183, 19.7.2008
 Úř. věst. C 171, 5.7.2008
 Úř. věst. C 158, 21.6.2008
 Úř. věst. C 142, 7.6.2008
 Úř. věst. C 128, 24.5.2008
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 7. dubna 2015 – GS Media BV v. Sanoma Media Netherlands BV a další
 (Věc C-160/15)
 (2015/C 205/26)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: GS Media BV
 Žalované: Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Incl, Britt Geertruida Dekker
 Předběžné otázky
 1. a)
 Jedná se o „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 (1), pokud jiná osoba než nositel autorského práva pomocí hypertextového odkazu na internetové stránce, kterou provozuje, odkáže na internetovou stránku provozovanou třetí osobou, obecně přístupnou uživatelům internetu, na které bylo dílo zpřístupněno bez souhlasu nositele práva?
 1. b)
 Má na odpověď vliv otázka, zda bylo dílo dříve sdělováno veřejnosti jiným způsobem bez souhlasu nositele práva?
 1. c)
 Je v této souvislosti relevantní, zda osoba používající hypertextový odkaz věděla nebo musela vědět o nedostatku souhlasu nositele práva s umístěním díla na internetovou stránku třetí osoby uvedenou v otázce 1. a) a popřípadě o okolnosti, že dílo nebylo ani předtím sděleno veřejnosti se souhlasem nositele práva jiným způsobem?
 2. a)
 Pokud je třeba na otázku 1. a) odpovědět záporně: Jedná se v tomto případě přesto o sdělování veřejnosti nebo může se jednat o takové sdělování, pokud internetová stránka, na kterou hypertextový odkaz odkazuje, a tudíž i dílo, mohou obecně dohledat, byť nesnadno, uživatelé internetu, takže použití hypertextového odkazu značnou měrou usnadňuje dohledání díla?
 2. b)
 Má pro odpověď na otázku 2. a) význam, zda osoba používající hypertextový odkaz věděla nebo musela vědět o skutečnosti, že internetovou stránku, na kterou hypertextový odkaz odkazuje, nemohou uživatelé internetu snadno nalézt?
 3.
 Existují jiné skutečnosti, které je třeba zohlednit při odpovědi na otázku, zda se jedná o sdělování veřejnosti, je-li pomocí hypertextového odkazu opatřen přístup k dílu, které předtím bylo sděleno veřejnosti bez souhlasu nositele práv?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230).


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Antwerpen (Belgie) dne 9. února 2015 – United Video Properties Inc. v. Telenet NV
 (Věc C-57/15)
 (2015/C 138/46)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Antwerpen
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: United Video Properties Inc.
 Žalovaná: Telenet NV
 Předběžné otázky
 1)
 Brání slovní obrat „rozumné a přiměřené náklady řízení“ v článku 14 směrnice o dodržování práv duševního vlastnictví (1) belgickým právním předpisům, které poskytují soudům možnost zohlednit přesně stanovené zvláštnosti věci, a ve vztahu k nákladům na pomoc advokáta stanoví systém různých paušálních sazeb?
 2)
 Brání slovní obrat „rozumné a přiměřené náklady řízení“ v článku 14 směrnice o dodržování práv duševního vlastnictví judikatuře, podle které je možno nahradit náklady na technického poradce pouze v případě (smluvního nebo mimosmluvního) pochybení?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (Úř. věst. L 157, s. 45).


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/36
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2013 – European Coalition to End Animal Experiments v. ECHA
 (Věc T-673/13)
 2014/C 112/48
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: European Coalition to End Animal Experiments (Londýn, Spojené království) (zástupce: D. Thomas, solicitor)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí odvolacího senátu Evropské agentury pro chemické látky ze dne 10. října 2013 ve věci A-004-2012, týkající se bodu 8.7.2 přílohy X nařízení (ES) č. 1907/2006 (1) (studie vývojové toxicity u dalšího druhu), v rozsahu, v němž souvisí se studií prenatálního vývoje dalšího druhu,
 —
 vrátil věc agentuře ECHA spolu s pokyny, aby přezkoumala, zda je na základě výsledků první studie a všech údajů, které jsou k dispozici, nezbytné provést studií prenatálního vývoje pro látku oznamovatele.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že kumulativní zásada v přílohách nařízení REACH týkajících se zkoušek znamená, že další druh je standardní požadavek přílohy X nařízení (ES) č. 1907/2006 (množství).
 —
 Úvahy odvolacího senátu jsou non sequitur. Požadavky týkající se zkoušek se nutně s přechodem na větší množství nezvyšují: kumulativní zásada není často relevantní pro zvláštní parametry a neuplatní se na vývojovou toxicitu,
 —
 Sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy X výslovně vyžaduje provedení studie „u jednoho druhu“, nikoliv dvou – tj. to samé jako sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy IX,
 —
 Úvahy odvolacího senátu opomíjejí jasné znění sloupce 2 bodu 8.7.2 přílohy IX, které stanoví, že skutečnost, zda je podle přílohy IX nebo přílohy X (množství) vyžadována studie na dalším druhu, závisí na výsledku první zkoušky a všech jiných příslušných údajích, které jsou k dispozici. Není zde tedy žádný automatismus.
 —
 Závěr odvolacího senátu nedává z politického hlediska smysl. Senát přičítá autorům nařízení REACH záměr, podle něhož v příloze nižší úrovně (příloha IX) závisí nutnost studie na dalším druhu na vědeckém hodnocení, zatímco v příloze vyšší úrovně (příloha X) jsou vědecké ohledy irelevantní.
 2.
 Druhý žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že zákonodárce uplatnil požadavek přílohy X – studie vývojové toxicity u dalšího druhu jako standardní požadavek – na přílohu IX. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že:
 —
 Úvahy vycházejí z chybného předpokladu: sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy X neukládá jako standardní požadavek studii vývojové toxicity u dalšího druhu (viz první žalobní důvod) a z toho plyne, že neexistuje požadavek jeho uplatnění na přílohu IX (a to i za předpokladu, že by takový přístup byl jinak správný).
 3.
 Třetí žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že požadavek uvedený ve sloupci 2 bodu 8.7.2 přílohy IX (pro vyhodnocení nutnosti studie vývojové toxicity u dalšího druhu) se neuplatní na přílohu X. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že:
 —
 Sloupec 2 bodu 8.7.2 přílohy IX svým zněním „nebo v dalším“ výslovně hovoří o opaku. Přístup je tak pro obě tyto přílohy totožný.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod je založen na tvrzení, že odvolací senát nesprávně rozhodl, že pouze odchylka uvedená ve sloupci 2 bodu 8.7 přílohy X nebo přílohy IX může odstranit nutnost studie u dalšího druhu v příloze X. Na podporu tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že:
 —
 Odchylka ve sloupci 2 nebo v příloze XI je relevantní pouze tehdy, existuje-li nejprve požadavek na zkoušku ve sloupci 1. Sloupec 1 bodu 8.7.2 přílohy X nestanoví žádný požadavek na zkoušku vývojové toxicity u dalšího druhu, ledaže by hodnocení studie u prvního druhu a všechny jiné důkazy, které jsou k dispozici, naznačovaly nutnost studie u dalšího druhu (viz výše).
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006 L 396, s. 1)


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/38
 Žaloba podaná dne 29. června 2007 – Malheiro v. Komise
 (Věc T-228/07)
 (2007/C 211/73)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ana Malheiro (Brusel, Belgie) (zástupce: C. Ebrecht, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí přijaté generálním ředitelem pro personál a administrativu Evropské komise ze dne 30. dubna 2007, kterým se zamítá stížnost č. R/6/07 zaevidovaná dne 8. ledna 2007, směřující ke zrušení rozhodnutí vydaného GŘ ADMIN Evropské komise o zamítnutí udělit žalobkyni jiné než snížené denní příspěvky ve výši 28,78 EUR;
 —
 uložit žalované, aby žalobkyni vyplatila za dobu od 16. listopadu 2006 do 31. října 2008 denní příspěvky v plné sazbě ve výši 115,09 EUR, stanovené v rozhodnutí Komise ze dne 1. června 2006 o pravidlech týkajících se přidělení národních odborníků ke Komisi (K(2006) 2003), snížené o částky denních příspěvků, které již žalobkyně obdržela, navýšené o dodatečný měsíční příspěvek ve výši 542,55 EUR;
 —
 uložit žalované, aby žalobkyni nahradila náklady na stěhování, které jí vznikly;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která pracuje jako přidělený národní odborník u Komise, žádá i) o denní příspěvky v plné výši namísto snížených denních příspěvků poskytnutých Komisí, a ii) o dodatečné měsíční příspěvky namísto nákladů na stěhování.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí nejprve, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, neboť považovala za bydliště žalobkyně Brusel, jelikož zde má bydliště její manžel. Žalobkyně tvrdí, že její pobyt v Bruselu je pouze dočasného charakteru, a že se na ní ve stejném rozsahu, jako na jakéhokoli jiného přiděleného národního odborníka vztahují stejné překážky a nevýhody, které vyplývají z dočasného charakteru přidělení.
 Dále žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu rovného zacházení a článek 20 Charty základních práv Evropské unie, jelikož čl. 20 odst. 3 písm. b) rozhodnutí Komise o pravidlech týkajících se přidělení národních odborníků ke Komisi diskriminuje přidělené národní odborníky žijící v manželství vůči svobodným národním odborníkům žijícím v partnerském vztahu.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že tato diskriminace, jakož i vyšší příspěvky poskytované přiděleným národním odborníkům mužského pohlaví, kteří nežijí v manželství (bez ohledu na to, zda žijí v partnerském vztahu nebo ne), ve srovnání s příspěvkem žalobkyně, vede k porušení článku 141 ES a zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy, jakož i směrnice 2000/78/ES (1) a zásady proporcionality.
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16).


text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/45
 Žaloba podaná dne 24. října 2016 – Toontrack Music v. EUIPO (EZMIX)
 (Věc T-771/16)
 (2017/C 014/53)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Toontrack Music AB (Umeå, Švédsko) (zástupce: L.-E. Ström, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „EZMIX“ – přihláška č. 13 945 423
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 27. července 2016 ve věci R 2436/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a odst. 2, článkem 43 a článkem 65 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Evropské unie a
 —
 rozhodl, že EUIPO nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní a ponese vlastní náklady řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a odst. 2 a článku 43 nařízení č. 207/2009.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/37
 Žaloba podaná dne 19. října 2009 — BSA v. OHIM — Loblaws (PRÉSIDENT)
 (Věc T-420/09)
 2009/C 312/61
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BSA (Paříž, Francie) (zástupce: D. Mason, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Loblaws, Inc.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. srpna 2009 ve věci R 1744/2008-4,
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Président“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 5, 29, 30 a 42 — přihláška ochranné známky č. 2 135 200.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Loblaws, Inc.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Francouzská slovní ochranná známka „President’s Choice“ pro výrobky zařazené do tříd 5, 30, 31 a 32 a obrazová ochranná známka Společenství „PRESIDENT’S CHOICE“ pro výrobky zařazené do tříd 30, 31 a 32 (ochranná známka Společenství č. 1 872 407)
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odmítnutí odvolání jako nepřípustného.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 59 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 60 nařízení (ES) č. 207/2009) a článku 71 nařízení (ES) č. 2868/95 (1), jakož i zásady kontradiktornosti řízení podle čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1)


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2014 – Advance Magazine Publishers v. OHIM – Nanso Group (TEEN VOGUE)
 (Věc T-509/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství TEEN VOGUE - Starší národní slovní ochranná známka VOGUE - Přípustnost - Kvalifikace návrhových žádání - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Totožnost nebo podobnost výrobků - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Částečné zamítnutí zápisu“)
 2014/C 102/56
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, New York, Spojené státy) (zástupce: C. Aikens, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Nanso Group Oy (Nokia, Finsko) (zástupce: M. Tuominen, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. září 2012 (věc R 147/2011-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Nanso Group Oy a Advance Magazine Publishers, Inc.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Advance Magazine Publishers, Inc., se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 26, 26. 1. 2013.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2008 HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (dříve HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 24. září 2008 ve věci T-248/05, HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (dříve HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Manpower, Inc.
 (Věc C-520/08 P)
 (2009/C 55/10)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: HUP Uslugi Polska sp. z o.o. (dříve HP Temporärpersonalgesellschaft mbH) (zástupce: M. Ciresa, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Manpower, Inc.
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že rozsudek Soudu je v rozporu s čl. 51 odst. 1 písm. a), ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b), c), d) a g) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství.


text:
 3.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/14
 Žaloba podaná dne 28. června 2013 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-10/13)
 2013/C 287/10
 Dne 28. června 2013 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgium, Xavierem Lewisem a Mariou Moustakali, žalobu k Soudu ESVO směřující proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1)
 prohlásil, že Island nesprávným provedením čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) až b) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě ve stanovené lhůtě nesplnil své povinnosti vyplývající z uvedeného aktu;
 2)
 uložil Islandu náhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 žaloba uvádí, že Island nedosáhl do 20. srpna 2012 souladu s odůvodněným stanoviskem Kontrolního úřadu ESVO ze dne 20. června 2012 ohledně nesprávného provedení čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) až b) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)) (dále jen „směrnice“),
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení uvedené směrnice, nesplnil své povinnosti vyplývající z čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) až b) této směrnice.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/21
 Žaloba podaná dne 16. června 2010 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-301/10)
 ()
 2010/C 246/36
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán, zmocněnec, A-A. Gilly, zmocněnec)
 Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nezajistilo zřízení vhodných stokových soustav odpadních vod podle čl. 3 odst. 1 a přílohy I A směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (1) v londýnských čtvrtích Whitburn, Beckton a Crossness a nezajistilo vhodné čištění odpadních vod z čistíren odpadních vod v Becktonu, Crossnessu a Mogdenu v Londýně podle čl. 4 odst. 1 a 3, čl. 10 a přílohy I B této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z těchto ustanovení;
 —
 uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 3 odst. 1 a 2 a přílohy I A směrnice Rady 91/271/EHS je Spojené království povinno zajistit, aby byly všechny aglomerace vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod nejpozději do 31. prosince 2000 u aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 a aby tyto stokové soustavy vyhovovaly požadavkům přílohy I A této směrnice. Podle čl. 4 odst. 1 a 3 a přílohy I B této směrnice je Spojené království povinno rovněž zajistit, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění nejpozději do 31. prosince 2000 u všech vypouštění z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 a aby vypouštění z čistíren městských odpadních vod splňovalo normy pro vypouštění z čistíren městských odpadních vod do recipientu.
 Jelikož Spojené království provozuje kombinovaný systém shromažďování městských odpadních vod a dešťových vod v oblasti Londýna, musí být tento systém vyprojektován tak, aby zajistil, že tyto vody jsou shromažďovány a odváděny do čistíren odpadních vod v souladu s požadavky stanovenými v uvedené směrnici. Spojené království nezajistilo, aby byly stokové systémy vyprojektovány a vybudovány tak, aby shromažďovaly veškeré městské odpadní vody a odváděly je do čistíren odpadních vod. Kapacita stokové soustavy musí být schopna vyhovět přírodním klimatickým podmínkám a sezónními rozdílům. Spojené království porušilo požadavky směrnice tím, že nezajistilo vybudování odpovídajících stokových soustav a čistíren v oblasti Londýna a Whitburnu a v důsledku nečištění umožnilo únik nadměrného množství nevyčištěných odpadních vod do životního prostředí.
 (1) Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/37
 Žaloba podaná dne 24. června 2015 – Josel v. OHIM – Nationale Nederlanden Nederland (NN)
 (Věc T-333/15)
 (2015/C 262/51)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Josel, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: J. L. Rivas Zurdo, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Nationale-Nederlanden Nederland BV (Amsterodam, Nizozemsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „NN“ – Přihláška č. 1 066 097
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. dubna 2015, ve věci R R 1531/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil, částečně zamítl odvolání přihlašovatele a potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení, zamítnutí námitky B 1 887 887 a udělení ochranné známky Společenství (mezinárodní registr) č. 1 066 097 „NN“, třídy 36, (slovní);
 —
 uložil protistraně či protistranám náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) č. 207/2009.


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/32
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 – Glaverbel v. OHIM (Vyobrazení struktury povrchu skla)
 (Věc T-141/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství představující vyobrazení struktury povrchu skla - Absolutní důvod pro zamítnutí - Neexistence důkazu o rozlišovací způsobilosti získané užíváním“)
 (2007/C 247/52)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Glaverbel SA (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Möbus a T. Koerl, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: Ó. Mondéjar, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. března 2006 (věc R 0986/2004-4) týkajícímu se přihlášky obrazové ochranné známky, představující vyobrazení struktury povrchu skla, k zápisu jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Glaverbel SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 29.7.2006.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/25
 Žaloba podaná dne 28. února 2008 – Freixenet SA v. OHIM (Matně černá zabroušená láhev)
 (Věc T-110/08)
 (2008/C 116/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Freixenet SA (Sant Sadurní d'Anoia, Španělsko) (zástupci: F. de Visscher, E. Cornu a D. Moreau, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. listopadu 2007 a v návaznosti na toto rozhodnutí aby uvedený senát rozhodl, že přihláška ochranné známky Společenství č. 32 540 splňuje podmínky pro uveřejnění v souladu s článkem 40 nařízení o ochranné známce Společenství;
 —
 podpůrně, zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 20. listopadu 2007;
 —
 v každém případě uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka ve formě matně černé, zabroušené lahve pro výrobky zařazené do třídy 33 (přihláška č. 32 540)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání; rozhodnutí přijaté v návaznosti na rozsudek Soudu prvního stupně ve věci T-188/04, Freixenet v. OHIM (tvar matně černé zabroušené lahve)
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 a 3 a článku 73 nařízení č. 40/94, jakož i povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž:
 —
 odvolací senát nevyslechl vyjádření žalobkyni k odlišnému posouzení skutkového stavu senátem;
 —
 odvolací senát nevzal v úvahu písemnosti, na kterých založil své rozhodnutí;
 —
 vzhled dotčené lahve je původní a odlišuje se od obvyklého vzhledu existujícího k 1. dubnu 1996;
 —
 dotčená ochranná známka v každém případě získala rozlišovací způsobilost užíváním ve Společenství.


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/40
 Žaloba podaná dne 5. února 2013 — ZZ v. Parlament
 (Věc F-12/13)
 2013/C 108/94
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: C. Bernard-Glanz)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ohledně obtěžování
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál
 —
 zrušil rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 8. května 2012, kterým byla zamítnuta stížnost podaná Poradnímu výboru pro otázky obtěžování a jeho předcházení na pracovišti a konstatováno, že ji její předchozí vedoucí oddělení neobtěžoval;
 —
 zrušil rozhodnutí předsedy Evropského parlamentu ze dne 29. října 2012, kterým byla zamítnuta stížnost podaná dne 6. srpna 2012 podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu;
 —
 uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/11
 Usnesení Tribunálu ze dne 14. února 2012 — Grasso v. Komise
 (Věc T-319/08) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 530/2008 - Obnova populace tuňáka obecného - Stanovení celkových přípustných odlovů pro rok 2008 - Obecně závazný akt - Nesplnění podmínky osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2012/C 109/24
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Salvatore Grasso (Katánie, Itálie) (zástupci: A. Maiorana, A. De Matteis a A. De Francesco, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Banks a D. Nardi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008, o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 155, s. 9).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/30
 Žaloba podaná dne 15. prosince 2006 – Tomkins v. Komise
 (Věc T-382/06)
 (2007/C 42/52)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Tomkins plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: T. Soames a S. Jordan, solicitors)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit článek 1 rozhodnutí Komise ze dne 20. září 2006 (věc COMP/F-1/38.121 – Tvarovky – K (2006) 4180 konečné) v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP v rozsahu, ve kterém se týká žalobkyně; nebo podpůrně
 —
 změnit čl. 2 písm. h) napadeného rozhodnutí tak, aby byla snížena pokuta uložená žalobkyni a Pegler; a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení článku 1 rozhodnutí Komise K (2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006 ve věci COMP/F-1/38.121 – Tvarovky, na základě kterého Komise shledala žalobkyni společně a nerozdílně odpovědnou spolu s Pegler Ltd za porušení článku 81 ES v odvětví měděných tvarovek v období od 31. prosince 1988 do 22. března 2001 a uložila jí uhradit pokutu ve výši 5,25 mil. eur. Podpůrně se žalobkyně domáhá toho, aby byl změněn čl. 2 písm. h) napadeného rozhodnutí.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila článek 230 ES z následujících důvodů:
 Zaprvé, Komise údajně porušila pravidla, kterými se řídí odpovědnost mateřských společností za jednání jejich dceřiných společností tím, že shledala žalobkyni společně a nerozdílně odpovědnou za jednání Pegler, jedné z bývalých dceřiných společností žalobkyně. V tomto smyslu žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného právního posouzení tím, že nesprávně uvedla právní základ pro odpovědnost mateřské společnosti a nesprávně uplatnila kritérium pro odpovědnost akcionáře v rámci skutkových okolností, ve kterých by nemělo být uplatněno. Mimoto, žalobkyně tvrdí, že Komise pochybila v tom, když se opírala o údajný předmět činnosti žalobkyně v odvětví stavebnictví jako o relevantní skutečnost ve vztahu k otázce, zda žalobkyně byla pouhým finančním investorem, který delegoval na Pegler provozní odpovědnost na úrovni místní obchodní jednotky. Dále Komise porušila zásadu presumpce neviny tím, že se zbavila důkazního břemene při dokazování odpovědnosti akcionáře a přesunula ho na akcionáře.
 Zadruhé, žalobkyně má za to, že se Komise dopustila zjevně nesprávného skutkového zjištění a neprokázala právně dostačujícím způsobem jakýkoliv rozhodující vliv žalobkyně na obchodní jednání Pegler. Podle tvrzení žalobkyně skutkové okolnosti neprokazují odpovědnost žalobkyně ani na základě a) správných právních předpisů, které Komise neuplatnila nebo uplatnila nesprávně nebo b) nesprávných právních předpisů, které Komise uvedla.
 Zatřetí, žalobkyně tvrdí, že Komise neuvedla odpovídajícím způsobem, proč důkazy předložené žalobkyní byly nedostatečné, aby vyvrátily presumpci rozhodujícího vlivu.
 Začtvrté, žalobkyně tvrdí, že Komise použila při uplatnění zvýšení pokuty za účelem dosažení odrazujícího účinku nesprávné kritérium a nesprávně vyhodnotila důkazní základ pro výpočet délky trvání účasti Pegler v kartelu a na základě toho neodůvodněně a chybně stanovila délku trvání protiprávního jednání.


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/16
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. března 2016 – Pharm-a-care Laboratories v. OHIM – Pharmavite (VITAMELTS)
 (Věc T-713/15) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2016/C 175/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pharm-a-care Laboratories (Sydney, Austrálie) (zástupce: I. A. De Freitas, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (zástupce: E. Zaera Cuadrado, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Pharmavite LLC (Kalifornie, Spojené státy)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. září 2015 (věc R 2649/2014-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Pharmavite LLC a Pharm-a-care Laboratories Pty. Ltd.
 Výrok
 1.
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2.
 Pharm-a-care Laboratories Pty. Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM).
 (1) Úř. věst. C 38, 1.2.2016.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Düsseldorf (Německo) dne 24. listopadu 2008 – Vera Mattner v. Finanzamt Velbert
 (Věc C-510/08)
 (2009/C 44/47)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vera Mattner
 Žalovaný: Finanzamt Velbert
 Předběžné otázky
 Musí být článek 39 a článek 43 ES, jakož i článek 56 ES ve spojení s článkem 58 ES vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě členského státu o vybírání darovací daně, která v situaci, kdy pozemek ležící v tuzemsku nabývá osoba-nerezident, stanoví pro tuto osobu pouze nezdanitelnou částku ve výši 1 100 eur, zatímco by při darování téhož pozemku byla poskytnuta nezdanitelná částka ve výši 205 000 eur, pokud by měl dárce nebo nabyvatel v době realizace darování své bydliště v dotčeném členském státu?


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/40
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. března 2017 – Vignerons de la Méditerranée v. EUIPO – Bodegas Grupo Yllera (LE VAL FRANCE)
 (Věc T-216/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie LE VAL FRANCE - Starší slovní ochranná známka Evropské unie VIÑA DEL VAL - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 144/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vignerons de la Méditerranée (Narbonne, Francie) (zástupci: M. Karsenty-Ricard a M. Merli, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Bodegas Grupo Yllera SL (Rueda, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. března 2016 (věc R 427/2015-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bodegas Grupo Yllera a Vignerons de la Méditerranée.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Les Vignerons de la Méditerranée se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 243, 4.7.2016.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. září 2014 – Groupement des cartes bancaires (CB) v. Evropská komise, BNP Paribas, BPCE, původně Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCEP), Société générale SA
 (Věc C-67/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Článek 81 odst. 1 ES - Systém platebních karet ve Francii - Rozhodnutí sdružení podniků - Trh vydávání karet - Tarifní opatření použitelná na ‚nové účastníky‘ sdružení - Členské poplatky a tzv. mechanismy, regulace akviziční funkce‘ a, poplatků pro spící členy‘ - Pojem omezení hospodářské soutěže ‚z hlediska cíle‘ - Přezkum stupně škodlivosti pro hospodářskou soutěž“)
 2014/C 409/10
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Groupement des cartes bancaires (CB) (zástupci: F. Pradelles, O Fauré, C. Ornellas-Chancerelle, advokáti, a J. Ruiz Calzado, abogado)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: O. Beynet, V. Bottka a B. Mongin, zmocněnci), BNP Paribas (zástupci: O. de Juvigny, D. Berg a M. P. Heusse, advokáti), BPCE, původně Caisse Nationale des Caisses d’Épargne et de Prévoyance (CNCEP) (zástupci: A. Choffel, S. Hautbourg, L. Laidi a R. Eid, advokáti), Société Générale SA (zástupci: P. Guibert a P. Patat, advokáti)
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 29. listopadu 2012, CB v. Komise (T-491/07), se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Tribunálu Evropské unie.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 114, 20.4.2013.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundeskommunikationssenat (Rakousko) dne 8. června 2011 — Sky Österreich GmbH v. Österreichischer Rundfunk
 (Věc C-283/11)
 2011/C 269/47
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundeskommunikationssenat
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Sky Österreich GmbH
 Odpůrce: Österreichischer Rundfunk
 Předběžné otázky
 Je čl. 15 odst. 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/13/EU ze dne 10. března 2010 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách) (1) slučitelný s článkem 17, jakož i s článkem 16 Listiny základních práv Evropské unie, a popřípadě s článkem 1 prvního dodatkového protokolu k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod („První dodatkový protokol k EÚLP“)?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 1.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 13. března 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht – Německo) – Heinrich Stefan Schneider v. Land Rheinland-Pfalz
 (Věc C-285/06) (1)
 (Zemědělství - Nařízení (ES) č. 1493/1999 a 753/2002 - Společná organizace trhu s vínem - Popis, označování, obchodní úprava a ochrana některých vinařských produktů - Ochrana tradičních výrazů - Překlad do jiného jazyka - Použití pro vína pocházející z jiného producentského členského státu)
 (2008/C 116/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Heinrich Stefan Schneider
 Žalovaná: Land Rheinland-Pfalz
 Za přítomnosti: Vertreterin des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesverwaltungsgericht – Výklad čl. 47 odst. 2 písm. b) a c), jakož i části B bodu 1 písm. b) páté odrážky a části B bodu 3 přílohy nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, s. 1; Zvl. vyd. 03/06, s. 25), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1512/2005 ze dne 15. září 2005, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst L 241, s. 15), a článků 23 a 24 nařízení Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst L 118, s. 1; Zvl. vyd. 03/35, s. 455) – Zákaz napodobení nebo vyvolání domněnky chráněných doplňujících tradičních výrazů – Možnost použít takový výraz v jiném jazyce, než jsou jazyky chráněného tradičního výrazu, nebo pro vína pocházející z jiného členského státu, než jsou členské státy chráněného tradičního výrazu – Použití výrazů „Réserve“ či „Grande réserve“ ve francouzském jazyce nebo „Reserve“ či „Privat-Reserve“ v německém jazyce pro německá vína
 Výrok
 1)
 Článek 47 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem, ve spojení s přílohou VII částí B bodem 3 tohoto nařízení a čl. 6 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla nařízení č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1512/2005 ze dne 15. září 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že použití údaje, který se vztahuje k metodě produkce, výroby, zrání a jakosti vína, lze podle těchto ustanovení povolit pouze tehdy, nemůže-li tento údaj vyvolávat u osob, jimž je určen, nebezpečí záměny uvedeného údaje s doplňujícími tradičními výrazy uvedenými v příloze VII části B bodu 1 písm. b) páté odrážce a v článku 23 nařízení č. 753/2002. Předkládajícímu soudu přísluší, aby posoudil, zda výrazy, které jsou předmětem sporu v původním řízení, mohou takové nebezpečí vyvolávat.
 2)
 Článek 24 odst. 2 písm. a) nařízení č. 753/2002, ve znění nařízení č. 1512/2005, musí být vykládán v tom smyslu, že k napodobení nebo vyvolání domněnky tradičního výrazu ve smyslu tohoto ustanovení může dojít tehdy, je-li tento výraz přeložen do jiného jazyka, než ve kterém je uveden v příloze III tohoto nařízení, pokud tento překlad může vést k záměně či uvádět v omyl osoby, pro které je určen. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda je tomu tak ve sporu, který mu byl předložen.
 3)
 Článek 24 odst. 2 nařízení č. 753/2002, ve znění nařízení č. 1512/2005, musí být vykládán v tom smyslu, že tradiční výrazy vyjmenované v příloze III tohoto nařízení jsou chráněny jak ve vztahu k vínům téže kategorie nebo kategorií pocházejícím z téhož producentského členského státu jako tyto tradiční výrazy, tak ve vztahu k vínům téže kategorie nebo kategorií pocházejícím z jiných producentských členských států.
 (1) Úř. věst. C 237, 30.9.2006.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Oberlandesgericht München ze dne 9. září 2005 v trestním řízení proti Stefanu Kremerovi
 (Věc C-340/05)
 (2005/C 296/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Oberlandesgericht München (Německo) ze dne 9. září 2005 v trestním řízení proti Stefanu Kremerovi, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 19. září 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Žádost se týká případu, kdy osobě v členském státě (hostitelském státě) bylo správními orgány odepřeno řidičské oprávnění z důvodu nedostatku způsobilosti nebo zakázáno jeho získání, opětovné získání řidičského oprávnění v hostitelském státě závisí na tom, zda žadatel prokáže svou způsobilost lékařsko-psychologickým posudkem podle pravidel přijímajícího státu, toto neprokáže a následně získá řidičské oprávnění v jiném členském státě (vystavujícím státě), aniž by uplynula doba trvání zákazu v hostitelském státě.
 Soudnímu dvoru byly položeny tyto předběžné otázky:
 Připouští čl. 8 odst. 4 směrnice 91/439/EHS (1) v takovém případě právní úpravu hostitelského státu, podle níž lze řidičské oprávnění vystavujícího státu použít v hostitelském státě jen na návrh a po přezkoumání, zda nejsou dány podmínky pro opatření podle čl. 8 odst. 2 směrnice,
 nebo vyplývá z požadavku vzájemného uznávání řidičských průkazů podle čl. 1 odst. 2 směrnice, jakož i z požadavku restriktivního výkladu čl. 8 odst. 4 směrnice, že hostitelský stát musí uznat platnost řidičského oprávnění bez předchozího kontrolního řízení a že mu pouze přísluší oprávnění odepřít právo užívání řidičského oprávnění v hostitelském státě, pokud (nadále) existují důvody, které odůvodňují použití opatření podle čl. 8 odst. 2 směrnice?
 (1) Úř. věst. L 237, s. 1.