text:
 11.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/45
 Žaloba podaná dne 30. května 2016 – Pempe v. EUIPO – Marshall Amplification (THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGENDS)
 (Věc T-271/16)
 (2016/C 251/52)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Yusuf Pempe (Créteil, Francie) (zástupce: A. Vivès Albertini, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Marshall Amplification plc (Milton Keynes, Spojené království)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvky „THOMAS MARSHALL GARMENTS OF LEGEND“ – Přihláška č. 11 570 264
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. března 2016, ve věci R 376/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 zamítl námitky v plném rozsahu;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení ustanovení nařízení č. 207/2009, která se týkají důkazu o užívání a nebezpečí záměny mezi označeními.


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. června 2014 Řecká republika proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 9. dubna 2014 ve věci T-150/12, Řecko v. Komise
 (Věc C-296/14 P)
 2014/C 253/29
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Řecká republika (zástupci: I. Chalkias a Α. Vasilopoulou)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 vyhovět kasačnímu opravnému prostředku, z konkrétně uvedených důvodů zrušit napadený rozsudek Tribunálu Evropské unie v plném rozsahu, vyhovět žalobě podané Řeckou republikou, zrušit sporné rozhodnutí Evropské komise a uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Řecká republika ve svém kasačním opravném prostředku tvrdí, že bylo porušeno právo Evropské unie, protože Tribunál Evropské unie nesprávně vyložil a použil čl. 107 odst. 1 a 3 písm. b) SFEU pokud jde o existenci výjimečných podmínek, v nichž se řecké hospodářství nacházelo v rozhodné době.
 Konkrétněji v první části důvodu kasačního opravného prostředku napadá skutečnost, že Tribunál Evropské unie z důvodu nesprávného výkladu a použití čl. 107 odst. 1 SFEU rozhodl, že dotčená opatření představovala selektivní hospodářkou výhodu pro příjemce, která mohla narušit hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy vzhledem k výjimečným podmínkám, v nichž se řecké hospodářství nacházelo v rozhodné době, přičemž v druhé části důvodu kasačního opravného prostředku napadá skutečnost, že Tribunál Evropské unie nesprávně vyložil a použil čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU, protože omezil regulatorní rozsah tohoto ustanovení na podmínky sdělení o dočasném rámci Společenství pro opatření státní podpory bez ohledu na existenci výjimečných podmínek, v nichž se řecké hospodářství nacházelo v rozhodné době.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 16. března 2011 — Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd v. Compotroller-General of Patents
 (Věc C-130/11)
 2011/C 179/11
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd
 Žalovaný: Compotroller-General of Patents
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno při výkladu článku 3 nařízení (EHS) č. 1768/92 (1) [nyní nařízení (ES) č. 469/2009 (2)] (dále jen „nařízení o dodatkových ochranných osvědčeních“), v případě, že registrace (A) byla udělena pro léčivý přípravek obsahující účinnou látku, chápat čl. 3 písm. d) v tom smyslu, že brání vydání dodatkového ochranného osvědčení založeného na pozdější registraci (B), která se týká jiného léčivého přípravku obsahujícího tutéž účinnou látku, pokud se ve smyslu článku 4 rozsah ochrany poskytované základním patentem nevztahuje na registraci přípravku, který je předmětem dřívější registrace?
 2)
 Pokud vydání dodatkového ochranného osvědčení není vyloučeno, znamená to, že je nutno čl. 13 odst. 1 nařízení o dodatkových ochranných osvědčeních vykládat v tom smyslu, že „první [registrací] ve Společenství“ musí být registrace léčivého přípravku v rozsahu ochrany poskytované základním patentem ve smyslu článku 4?
 3)
 Bude odpověď na výše uvedené otázky odlišná, pokud dřívější registrace byla udělena pro léčivý přípravek k veterinárnímu použití v rámci konkrétního léčebného postupu a pozdější registrace byla udělena pro léčivý přípravek k lidskému použití v rámci jiného léčebného postupu?
 4)
 Bude odpověď na výše uvedené otázky odlišná, pokud pozdější registrace vyžadovala kompletní žádost v souladu s čl. 8 odst. 3 směrnice 2001/83/ES (3) (dříve kompletní žádost podle článku 4 směrnice 65/65/EHS (4)
 5)
 Bude odpověď na výše uvedené otázky odlišná, pokud přípravek, na nějž se vztahuje registrace (A), spadá do oblasti působnosti ochrany jiného patentu, který patří jiném registrovanému majiteli než žadateli o dodatkové ochranné osvědčení?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky, Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 13/011, s. 200.
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky, Úř. věst. L 152, s. 1.
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, Úř. věst. L311, s. 67; Zvl. vyd. 13/27, s. 69.
 (4) Směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se léčivých přípravků, Úř. věst. 22, s. 369.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2012 společností Isdin, SA proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 9. října 2012 ve věci T-366/11, Bial-Portela & Ca, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-597/12 P)
 2013/C 86/12
 Jednací jazyk: angličtina.
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Isdin, SA (zástupci: H. L. Mosback, Advocate, G. Marín Raigal, P. López Ronda, G. Macias Bonilla, abogados)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Bial-Portela & Ca, SA
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 potvrdil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. dubna 2001, kterým byly námitky v celém rozsahu zamítnuty;
 —
 uložil společnosti Bial-Portela & Ca, SA náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že se Tribunál dopustil zkreslení důkazů, když v bodě 34 napadeného rozsudku uvedl, že „odvolací senát dospěl k mylnému závěru, že mezi uvedenými označeními neexistuje žádná fonetická podobnost“. Odvolací senát ale nedospěl k mylnému závěru, že mezi uvedenými označeními neexistuje fonetická podobnost, jak uvedl Tribunál, nýbrž správně analyzoval fonetickou podobnost obou označení s tím závěrem, že i přes fonetické podobnosti mezi oběma označeními se tato označení celkovou zvučností liší. Domníváme se, že výše uvedený závěr odvolacího senátu, který byl Tribunálem zkreslen, by měl být potvrzen.
 Navrhovatelka dále tvrdí, že se Tribunál dopustil zkreslení skutkového stavu, když v bodě 40 napadeného rozsudku uvedl, že „výrobky zařazené do třídy 3 a velká část výrobků zařazených do třídy 5 (...) jsou běžně vystavovány v supermarketech, a tudíž vybírány zákazníkem po vizuálním posouzení jejich obalu“. Toto skutkové zjištění nebylo podloženo žádným důkazem, a představovalo tedy zkreslení skutkového stavu, na nichž mělo být rozhodnutí založeno. Na tuto skutečnost navíc nepoukazoval žádný z účastníků řízení, a mohla tedy být zohledněna pouze tehdy, jednalo-li se o skutečnost všeobecně známou (a vzhledem k argumentům napadajícím hodnověrnost této skutečnosti by již její zvážení vedlo samo o sobě ke zkreslení skutkového stavu). Tato skutečnost tedy nemůže sloužit jako základ pro závěr o nebezpečí záměny.
 Navrhovatelka také tvrdí, že byla porušena zásada audi alteram partem zakotvená v čl. 76 odst. 1 nařízení o ochranné známce Společenství (1) (dříve čl. 74 odst. 1 nařízení 40/94 (2)) a že se Tribunál dopustil pochybení při uplatňování čl. 8 odst. l písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství a při uplatňování příslušné judikatury, porušila tak unijní právo. Tribunál neprovedl celkové posouzení daných ochranných známek, při kterém by zohlednil veškeré faktory týkající se okolností projednávané věci.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství Úř. věst. L 78, s. 1
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství Úř. věst. L 11, s. 1


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/15
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. prosince 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Salzburg — Rakousko) — Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH v. Land Salzburg
 (Věc C-514/12) (1)
 (Volný pohyb pracovníků - Článek 45 SFEU - Nařízení (EU) č. 492/2011 - Článek 7 odst. 1 - Vnitrostátní právní úprava částečně zohledňující doby zaměstnání získané u jiných zaměstnavatelů než u spolkové země Salcbursko - Omezení volného pohybu pracovníků - Odůvodnění - Naléhavé důvody obecného zájmu - Cíl podpory věrnosti - Administrativní zjednodušení - Transparentnost)
 2014/C 45/26
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Salzburg
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken Betriebs GmbH
 Žalovaná: Land Salzburg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landesgericht Salzburg — Výklad článku 45 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. L 141, s. 1) — Odměňování smluvních zaměstnanců ve veřejné službě členského státu — Vnitrostátní právní úprava zohledňující celou dobu zaměstnání získanou u určitého veřejného zaměstnavatele, která však doby zaměstnání získaných u jiných veřejných nebo soukromých zaměstnavatelů zohledňuje pouze částečně a od určitého věku.
 Výrok
 Článek 45 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se pro určení dne rozhodného pro postup zaměstnanců územního samosprávného celku do vyšších platových stupňů v rámci jejich třídy zohledňují doby zaměstnání získané nepřetržitě ve službě tohoto samosprávného celku v plném rozsahu, kdežto jakákoli jiná doba zaměstnání se zohledňuje pouze částečně.
 (1) Úř. věst. C 63, 2.3.2013.


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de apel Craiova (Rumunsko) dne 6. července 2010 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu v. Claudia Norica Vijulan
 (Věc C-335/10)
 ()
 2010/C 274/10
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de apel Craiova
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu
 Žalovaná: Claudia Norica Vijulan
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 110 první pododstavec SFEU (bývalý článek 90 Smlouvy o ES) vykládán v tom smyslu, že zakazuje členskému státu zavést daň, která má znaky daně ze znečišťování životního prostředí upravené mimořádným nařízením vlády č. 50/2008, ve znění mimořádného nařízení vlády č. 218/2008, od níž jsou osvobozeny automobily kategorie M1, emisní třídy Euro 4, se zdvihovým objemem nepřesahujícím 2 000 cm3, jakož i všechny automobily kategorie N1, emisní třídy Euro 4, které jsou poprvé přihlášeny k registraci v Rumunsku nebo v jiném členském státě v období od 15. prosince 2008 do 31. prosince 2009, zatímco uvedená daň se uplatní na obdobné nebo konkurenční ojeté automobily pocházející z jiných členských států, které byly přihlášeny k registraci před 15. prosincem 2008, neboť taková daň může představovat vnitrostátní zdanění zboží pocházejícího z jiných členských států nepřímo diskriminační v porovnání se zdaněním domácích výrobků, chránící tak tuzemskou výrobu nových automobilů?
 2)
 Má být čl. 110 první pododstavec SFEU (bývalý článek 90 Smlouvy o ES) vykládán v tom smyslu, že zakazuje členskému státu zavést daň, která má znaky daně ze znečišťování životního prostředí upravené mimořádným nařízením vlády č. 50/2008, ve znění mimořádného nařízení vlády č. 218/2008, od níž jsou osvobozeny automobily kategorie M1, emisní třídy Euro 4, se zdvihovým objemem nepřesahujícím 2 000 cm3, jakož i všechny automobily kategorie N1, emisní třídy Euro 4, které jsou poprvé přihlášeny k registraci v Rumunsku nebo v jiném členském státě v období od 15. prosince 2008 do 31. prosince 2009, zatímco uvedená daň se uplatní na automobily s technickými vlastnostmi lišícími se od uvedených vlastností, které byly přihlášeny k registraci ve výše uvedeném období v jiných členských státech, neboť taková daň může představovat vnitrostátní zdanění zboží pocházejícího z jiných členských států nepřímo diskriminační v porovnání se zdaněním domácích výrobků, chránící tak tuzemskou výrobu nových automobilů?


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/33
 Žaloba podaná dne 10. března 2006 – Abarca Montiel a další v. Komise
 (Věc F-24/06)
 (2006/C 108/61)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Sabrina Abarca Montiel a další (zástupce: L. Vogel, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv ze dne 21. listopadu 2005, kterým byly zamítnuty stížnosti žalobkyň podané v rozmezí od 26. července 2005 do 17. srpna 2005, které napadaly správní rozhodnutí, jimiž bylo stanoveno zařazení a odměna každé z žalobkyň, a které rovněž napadaly článek 7 rozhodnutí přijatého sborem komisařů dne 27. dubna 2005 a obsahujícího „Všeobecná prováděcí ustanovení o přechodných opatřeních použitelných ve vztahu k zaměstnancům Úřadu pro infrastrukturu a logistiku (Brusel) v jeslích v Bruselu“ (VPU), jakož i přílohy č. I a č. II uvedeného rozhodnutí;
 —
 v případě potřeby rovněž zrušit rozhodnutí, vůči nimž směřovaly výše uvedené stížnosti;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, v současné době smluvní zaměstnankyně pracující pro jesle v Bruselu, plnily tytéž úkoly již před svým jmenováním, a to na základě pracovních smluv podle belgického práva. Žalobkyně nesouhlasí se svým zařazením a odměnou, jež určila žalovaná při jejich jmenování smluvními zaměstnankyněmi.
 V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně uplatňují, že podle VPU i dalších ustanovení týkajících se smluvních zaměstnanců Komise měly být, vzhledem k jejich odborným předpokladům a počtu odpracovaných let, zařazeny do funkční skupiny III, a nikoli do funkční skupiny II.
 V rámci druhého žalobního důvodu si žalobkyně stěžují zejména na to, že jim nebyla vyplácena minimální odměna stanovená článkem 6 VPU.
 V rámci třetího žalobního důvodu se žalobkyně dovolávají porušení čl. 2 odst. 2 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců, memoranda o porozumění uzavřeného dne 22. ledna 2002 mezi Komisí a zástupci zaměstnanců jeslí s pracovní smlouvou podle belgického práva, zásady zákazu diskriminace, jakož i obecných zásad sociálního zabezpečení. Především uplatňují, že při výpočtu jejich odměny neměly být zohledňovány rodinné přídavky.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Allemagne) — Danske Slagterier v. Spolková republika Německo
 (Věc C-445/06) (1)
 („Opatření s rovnocenným účinkem - Veterinární požadavky - Obchod uvnitř Společenství - Čerstvé maso - Veterinární kontroly - Mimosmluvní odpovědnost členského státu - Promlčecí lhůta - Zjišťování újmy“)
 2009/C 113/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Danske Slagterier
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad článku 28 ES a čl. 5 odst. 1 písm. o) a čl. 6 odst. 1 písm. b) pododstavce iii) směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství (Úř. věst. L 121, s. 2012; Zvl. vyd. 3/1, s. 34) ve znění směrnice Rady 91/497/EHS ze dne 29. července 1991 (Úř. věst. L 268, s. 69; Zvl. vyd. 3/12, s. 72) ve spojení s čl. 5 odst. 1, články 7 a 8 směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu (Úř. věst. L 395, s. 13; Zvl. vyd. 3/9, s. 214) — Výklad práva Společenství v oblasti mimosmluvní odpovědnosti členského státu za porušení práva Společenství — Promlčecí doba — Vymezení nahraditelné újmy a nároky kladené na poškozeného
 Výrok
 1)
 Jednotlivci, kterým byla způsobena újma nesprávným provedením směrnice Rady 64/433/EHS ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství, ve znění směrnice Rady 91/497/EHS ze dne 29. července 1991, a směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu do vnitrostátního práva nebo jejich nesprávným použitím, se mohou opřít o právo na volný pohyb zboží, domáhají-li se na státu náhrady škody za porušení práva Společenství.
 2)
 Právo Společenství nevyžaduje, aby v případě, že Komise podá návrh na zahájení řízení pro nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, byl po dobu trvání tohoto řízení přerušen nebo zastaven běh lhůty, v níž se promlčuje nárok na náhradu škody plynoucí z odpovědnosti státu za porušení práva Společenství, která je stanovena vnitrostátní právní úpravou.
 3)
 Právo Společenství nebrání tomu, aby lhůta, v níž se promlčuje právo podat žalobu na náhradu škody, za niž nese odpovědnost stát z důvodu nesprávného provedení směrnice do vnitrostátního práva, začala běžet dnem, kdy došlo k prvním škodlivým následkům tohoto nesprávného provedení a jsou předvídatelné jeho pozdější škodlivé následky, a to i v případě, že tento den předchází řádnému provedení této směrnice do vnitrostátního práva.
 4)
 Právo Společenství nebrání uplatňování vnitrostátní právní úpravy, která stanoví, že jednotlivci nemůže být nahrazena škoda, kterou úmyslně nebo z nedbalosti neodvrátil pomocí právních prostředků, pod podmínkou, že využití tohoto právního prostředku může být na poškozeném spravedlivě požadováno, což posoudí předkládající soud s ohledem na celkové okolnosti věci v původním řízení. Pravděpodobnost, že vnitrostátní soud podá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 ES, ani skutečnost, že před Soudním dvorem probíhá řízení o žalobě pro nesplnění povinnosti, nemohou být samy o sobě dostatečným důvodem pro závěr, že využití právního prostředku nelze spravedlivě požadovat.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/12
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. června 2008 – Philip Morris Products SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-497/07 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Trojrozměrná ochranná známka představující tvar balíčku cigaret - Zamítnutí zápisu)
 (2008/C 285/20)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Philip Morris Products SA (zástupce: T. van Innis, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Rassat, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 12. září 2007, Philip Morris Products v. OHIM (T-140/06), kterým Soud zamítl žalobu podanou účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. února 2006 týkajícímu se její přihlášky tvaru krabičky cigaret k zápisu jako ochranné známky Společenství – Porušení článku 4 a čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) – Rozlišovací způsobilost trojrozměrného tvaru – Způsoby vyjádření tohoto tvaru a okamžik, ke kterému musí být posuzován
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Philip Morris Products SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


text:
 28.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/25
 Žaloba podaná dne 21. května 2014 – The Smiley Company v. OHIM – The Swatch Group Management Services (HAPPY TIME)
 (Věc T-352/14)
 2014/C 245/33
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Smiley Company SPRL (Brusel, Belgie) (zástupci: I. Helbig, P. Hansmersmann a S. Rengshausen, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: The Swatch Group Management Services AG (Biel, Švýcarsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 6. února 2014 ve věci R 1497/2013-1;
 —
 zamítl námitky a změnil napadené rozhodnutí
 —
 uložil OHIM náhradu nákladu řízení před Tribunálem a uložil vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „HAPPY TIME“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 14 a 35 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 1 06 813
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: The Swatch Group Management Services AG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní zápis slovní ochranné známky „HAPPY HOURS“ pro služby zařazené do tříd 35 a 37, chráněný s účinky v Evropské unii
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitce bylo částečně vyhověno
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo zamítnuto
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/39
 Žaloba podaná dne 23. září 2010 — AI v. Soudní dvůr
 (Věc F-85/10)
 ()
 2011/C 13/77
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AI (zástupce: M. Erniquin, advokát)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení usnesení výběrové komise týkající se výsledků zkoušky z francouzštiny ve vnitřním výběrovém řízení č. CJ 12/09 a bude-li to nutné, zrušení smluv a jmenování osob, které v uvedeném výběrovém řízení uspěly, jakož i zrušení rozhodnutí neobnovit žalobkyni smlouvu dočasného zaměstnance a žádost o náhradu škody
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit usnesení výběrové komise týkající se zkoušky z francouzštiny ve vnitřním výběrovém řízení č. CJ 12/09;
 —
 bude-li to nutné zrušit jmenování 8 kandidátů, kteří v této zkoušce uspěli;
 —
 sdělit kritéria posuzování, na kterých se zakládal uskutečněný výběr;
 —
 primárně rekvalifikovat pracovní smlouvu žalobkyně na dobu určitou na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, tedy zrušit rozhodnutí o neobnovení její smlouvy dočasného zaměstnance z ledna 2009 a znovuzačlenit ji do postavení dočasného zaměstnance; podpůrně zrušit rozhodnutí o neobnovení její smlouvy dočasného zaměstnance z ledna 2009 a znovuzačlenit ji do postavení dočasného zaměstnance;
 —
 v důsledku toho uznání práva na náhradu škody odpovídající rozdílu mezi mzdou, kterou by pobírala, kdyby uvedená smlouva byla uzavřena ode dne 1. ledna 2010 a platbami, které skutečně získala od tohoto data až do jejího skutečného znovuzačlenění;
 —
 uhradit náhradu škody za nemajetkovou újmu, kterou utrpěla zejména z důvodu neoprávněného neobnovení její pracovní smlouvy, odhadnutou na sto tisíc euro v případě, že bude nařízeno znovuzačlenění žalobkyně, pokud toto nebude nařízeno, tak náhradu škody pět set tisíc euro, pokud se znovuzačlenění žalobkyně ukáže jako nemožné;
 —
 uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Spojené království) dne 3. prosince 2015 – Správci Panayi Accumulation & Maintenance Settlements v. Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 (Věc C-646/15)
 (2016/C 048/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 First-tier Tribunal (Tax Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Správci Panayi Accumulation & Maintenance Settlements
 Žalovaný: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs
 Předběžné otázky
 1)
 Je v souladu se svobodou usazování, volným pohybem kapitálu nebo volným pohybem služeb, aby členský stát přijal a ponechal si takovou právní úpravu, jakou je článek 80 zákona z roku 1992 o zdanitelných příjmech (Taxation of Chargeable Gains Act 1992), podle něhož vzniká daňová povinnost z latentního kapitálového zisku z hodnoty aktiv svěřenského fondu, jakmile správci svěřenského fondu přestanou mít trvalé bydliště nebo obvyklý pobyt na území členského státu?
 2)
 Za předpokladu, že uvedená daňová povinnost omezuje příslušnou svobodu, je takováto daň ospravedlnitelná podle zásady vyváženého rozdělení daňových povinností a je takováto daň přiměřená, pokud právní úprava neumožňuje svěřenským správcům ani odložení placení daně či její zaplacení ve splátkách, ani nezohledňuje následný pokles hodnoty aktiv svěřenského fondu?
 Zejména jsou vzneseny následující otázky:
 3)
 Dotýká se některé ze základních svobod skutečnost, že členský stát uložil daňovou povinnost z latentního kapitálového zisku na zvýšení hodnoty aktiv svěřenských fondů v době, kdy většina svěřenských správců přestala mít trvalé bydliště nebo obvyklý pobyt na území členského státu?
 4)
 Je omezení svobody způsobené tímto zdaněním při opuštění daňového režimu ospravedlnitelné zásadou vyváženého rozdělení daňových povinností za okolností, kdy mohla být daň z kapitálových výnosů vyměřena z realizovaného zisku, avšak pouze za situace, že by v budoucnosti nastaly určité okolnosti?
 5)
 Může být přiměřenost dovozena na základě skutkových okolností konkrétního případu? Je konkrétně omezení způsobené takovou daňovou povinností přiměřené, pokud:
 (a)
 právní úprava neobsahuje žádné ustanovení o možnosti odkladu placení daně či její zaplacení ve splátkách, ani nezohledňuje následný pokles hodnoty aktiv svěřenského fondu po opuštění daňového režimu,
 (b)
 avšak v případě odvoláním napadeného daňového výměru byl majetek prodán před splatností daně a hodnota příslušných aktiv v období mezi přemístěním svěřenského fondu a datem prodeje neklesla?


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de grande instance de Paris (Francie) dne 16. července 2009 — Olivier Martinez, Robert Martinez v. Société MGN Ltd.
 (Věc C-278/09)
 2009/C 220/56
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de grande instance de Paris
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Olivier Martinez, Robert Martinez
 Žalovaná: Société MGN Limited
 Předběžná otázka
 Má se článek 2 a čl. 5 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1) vykládat tak, že přiznávají pravomoc soudu jednoho členského státu k rozhodnutí o žalobě podané z důvodu porušení osobnostních práv, ke kterému mohlo dojít v důsledku zveřejnění informací nebo fotografií na internetové stránce provozované v jiném členském státě společností se sídlem v tomto druhém státě — nebo ještě v dalším členském státě, v každém případě v jiném, než je první členský stát —:
 —
 buď za jediné podmínky, že tuto internetovou stránku lze prohlížet z tohoto prvního státu,
 —
 nebo pouze pokud mezi škodnou událostí a územím tohoto prvního státu existuje dostatečná, podstatná anebo významná vazba, a v tomto druhém případě, pokud tato vazba může vyplývat z:
 —
 rozsahu připojení na spornou stránku z tohoto prvního členského státu, v absolutní hodnotě nebo poměrně ke všem připojením na uvedenou stránku,
 —
 bydliště, nebo i ze státní příslušnosti osoby, která si stěžuje na porušení svých osobnostních práv, nebo obecněji dotyčných osob,
 —
 jazyka, ve kterém je šířena sporná informace, nebo jakékoli jiné okolnosti, která je způsobilá prokázat vůli provozovatele internetové stránky oslovit zvláště veřejnost tohoto prvního státu,
 —
 místa, kde došlo k uváděným skutečnostem, nebo místa, kde byly vyhotoveny fotografické snímky, které byly případně zveřejněny na internetu,
 —
 jiných kritérií?
 (1) Úř. věst. 2001, L 12, s. 1.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/24
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 26. června 2017 – Jalkh v. Evropský parlament
 (Věc T-26/17 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Institucionální právo - Poslanec Evropského parlamentu - Výsady a imunity - Zbavení poslanecké imunity poslance Evropského parlamentu - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
 (2017/C 269/35)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jean François Jalkh (Gretz Armainvillers, Francie) (zástupce: J. P. Le Moigne, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: M. Dean a S. Alonso de León, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Parlamentu ze dne 22. listopadu 2016 o zbavení imunity poslance Jean-Françoise Jalkha s ohledem na soudní řízení (č. 1422400530) zahájené před soudem prvního stupně v Paříži (Francie).
 Výrok
 1)
 Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/31
 Žaloba podaná dne 11. června 2012 — Kühne + Nagel International a další v. Komise
 (Věc T-254/12)
 2012/C 227/52
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Kühne + Nagel International AG (Schindellegi, Švýcarsko), Kühne + Nagel Management AG (Schindellegi, Švýcarsko), Kühne + Nagel Ltd (Uxbridge, Spojené království), Kühne + Nagel Ltd (Šanghaj, Čína), Kühne + Nagel Ltd (Hongkong, Čína) (zástupci: U. Denzel, C. Klöppner a C. von Köckritz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil články 1, 2 a 3 rozhodnutí Komise C(2012) 1959 final ze dne 28. března 2012 ve věci COMP/39.462 — přepravní služby podle čl. 263 odst. 4 SFEU v rozsahu, v němž se dotýká žalobkyň;
 —
 podpůrně snížil pokuty uložené žalobkyním v článku 2 rozhodnutí;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise uložila žalobkyním pokuty z důvodu jejich účasti na čtyřech různých kartelových jednáních v souvislosti s přirážkami NES, AMS, CAF a PSS.
 Na podporu své žaloby v souvislosti se všemi dotčenými přirážkami předkládají žalobkyně následující žalobní důvody:
 —
 Uložení pokut žalobkyním je protiprávní v důsledku nesprávného posouzení. Komise jednak nesprávně určila obrat související s protiprávním jednáním, přičemž obrat, který vzala v úvahu, nemá s daným protiprávním jednáním přímou ani nepřímou souvislost. A jednak nesprávně nezohlednila polehčující okolnosti, které byly u žalobkyň dány.
 —
 Výše uložených pokut je v rozporu se zásadou proporcionality a čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie. Vzhledem ke zvláštnostem odvětví přepravy jsou pokuty uložené Komisí zjevně nepřiměřené a jsou v rozporu s čl. 49 odst. 3 Listiny základních práv.
 —
 Byla porušena práva žalobkyň účinně se v řízení bránit tím, že Komise odmítla žádost o přístup ke spisu (spisu ve věci COMP/39.258) podanou dopisem ze dne 30. listopadu 2011, a omezila tím protiprávně práva žalobkyň účinně se v řízení bránit.
 Na podporu své žaloby v souvislosti s přirážkami NES a AMS nadto žalobkyně uplatňují následující žalobní důvody:
 —
 Obchod mezi členskými státy není ovlivněn. Komise nesprávně uplatnila příslušné právní předpisy, neboť nebyly splněny podmínky podle čl. 101 odst. 1 SFEU (ovlivnění obchodu mezi členskými státy).
 —
 Komise nesprávně uplatnila příslušné právní předpisy, jelikož měla nesprávně za to, že měla pravomoc stíhat porušení čl. 101 odst. 1 SFEU v oblasti letecké dopravy; Komise se každopádně dopustila nesprávného právního posouzení tím, že neudělila výjimku podle nařízení (EHS) č. 3975/87, kterým se stanoví postup pro použití pravidel hospodářské soutěže pro podniky v odvětví letecké dopravy. Právně nebylo možné, aby Komise ukládala za porušení čl. 101 odst. 1 SFEU pokuty, jelikož v době před 1. květnem 2004 neexistovalo pro odvětví letecké dopravy prováděcí nařízení, a na leteckou dopravu mezi Unií a třetími zeměmi se tudíž vztahovala výjimka („výjimka pro leteckou dopravu“).
 —
 Komise se dopustila nesprávného právního posouzení tím, že nesprávně posoudila délku protiprávního jednání žalobkyň. Komise nesprávně uplatnila příslušné právní předpisy a nedostatečně odůvodnila své rozhodnutí, pokud jde o počátek protiprávního jednání žalobkyň. Žalobkyně se účastnily jednání relevantních z hlediska kartelového práva souvisejících s přirážkou NES nejdříve od 4. listopadu 2002 a jednání relevantních z hlediska kartelového práva souvisejících s přirážkou AMS nejdříve od 21. října 2003.


text:
 24.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. února 2012 — Německo v. Komise
 (Věc T-59/09) (1)
 (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se ukončeného řízení o nesplnění povinnosti - Dokumenty pocházející z členského státu - Poskytnutí přístupu - Předchozí souhlas členského státu)
 2012/C 89/32
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, B. Klein a A. Wiedmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Smulders, P. Costa de Oliveira a F. Hoffmeister, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Španělské království (zástupci: původně M. Muñoz Pérez, poté S. Centeno Huerta, zmocněnci) a Polská republika (zástupci: původně M. Dowgielewicz, M. Szpunar a B. Majczyna, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Dánské království (zástupci: původně J. Bering Liisberg a B. Weis Fogh, poté S. Juul Jørgensen a C. Vang, zmocněnci), Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec) a Švédské království (zástupci: K. Petkovska, A. Falk a S. Johannesson, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067 ze dne 5. prosince 2008, kterým byl občanům poskytnut přístup k některým dokumentům, jež Spolková republika Německo předložila v rámci řízení o nesplnění povinnosti č. 2005/4569
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Dánské království, Španělské království, Finská republika, Polská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 16.5.2009.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/24
 Žaloba podaná dne 30. srpna 2006 – Austrian Relief Program v. Komise
 (Věc T-235/06)
 (2006/C 261/45)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Austrian Relief Program – Verein für Not- und Katastrophenhilfe (Innsbruck, Rakousko) (zástupce: C. Leyroutz, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit vrubopis č. 3240802998 ze dne 4. května 2006 a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce byl Komisí vybrán, aby v rámci programu Obnova financovaného Evropskou unií realizoval projekt v Srbsku na základě smlouvy podepsané dne 2. dubna 1998 (smlouva Obnova). Dopisem ze dne 4. května 2006 Komise od žalobce požadovala vrácení celé v rámci této smlouvy sjednané částky. Touto žalobou se žalobce obrací proti tomuto rozhodnutí.
 Žalobce zaprvé uplatňuje, že Komise nebyla věcně příslušná k vydání napadeného rozhodnutí, neboť příslušnost pro spory ze smlouvy Obnova náleží příslušnému soudu v Bruselu.
 Mimoto žalobce uvádí, že žalovaná porušila podstatné procesní předpisy. Zvláště nebylo žalobci zachováno právo být vyslechnut a povinnost odůvodnění podle článku 253 ES. V této souvislosti je navíc namítáno nesprávné posouzení skutkového stavu.
 Nakonec žalobce namítá zneužití posuzovací pravomoci ze strany žalované, neboť požaduje vrácení celé v rámci smlouvy Obnova sjednané částky, ačkoliv byla tato smlouva řádně splněna a jednotlivé projekty byly řádně realizovány.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/22
 Žaloba podaná dne 28. září 2004 Bernardem Nonatem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-391/04)
 (2004/C 314/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 28. září 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Bernardem Nonatem, s bydlištěm v Bruselu, zastoupeným Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise nezapsat jméno žalobce ani na seznam zásluh ani na seznam úředníků povýšených do platové třídy A4 za hodnotící období pro účely povýšení 2003,
 —
 prohlásil za protiprávní článek 12 rozhodnutí Komise o obecných prováděcích ustanoveních k použití článku 45 Služebního řádu, v rozsahu, v němž stanoví přidělování přechodných přednostních bodů ve výši jeden bod za rok v závislosti na počtu odsloužených let v platové třídě s maximálním množstvím 7 bodů a zvláštní doplňkové přednostní body v limitu 150 % možností povýšení za předcházející období pro účely povýšení, aniž by zohlednil skutečné zásluhy úředníků, které prokázali během referenčních let.
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce v projednávaném řízení napadá odmítnutí orgánu oprávněného ke jmenování povýšit ho do platové třídy A4 v rámci hodnotícího období pro účely povýšení 2003.
 Na podporu svých nároků uplatňuje porušení článků 43 a 45 Služebního řádu, jakož i porušení zásad nediskriminace a nároku na služební postup.
 V tomto ohledu upřesňuje, že nová hodnotící řízení a řízení o povýšení úředníků přijatá Komisí připravují úředníky o hodnocení podle jejich vlastních zásluh. V jeho konkrétním případě a za použití čl. 12 bodu 3 písm.b) rozhodnutí o obecných prováděcích ustanoveních k použití článku 45 Služebního řádu, mělo být s žalobcem nakládáno, jako by měl stejné zásluhy, podle zvláštních doplňkových přednostních bodů, jako úředníci téže platové třídy, kteří nebyli navrženi za předcházející období.
 Zdá se tak, že tímto je v rozporu se zásadou nediskriminace a článkem 45 Služebního řádu zacházeno stejným způsobem se dvěma podle jejich zásluh rozdílnými kategoriemi úředníků: jednak úředníci, kteří se nacházejí za limitem 150 % možností povýšení za hodnotící období pro účely povýšení 2002, kteří byli navrženi za tato období k povýšení a jednak úředníci, u kterých připadá do úvahy povýšení, kteří nebyli navrženi.
 Přidělování přechodného přednostního bodu za rok v závislosti na počtu odsloužených let v platové třídě má též za následek, že v rozporu s článkem 45 Služebního řádu je zvýhodňován počet let odsloužených v platové třídě úředníky, u kterých připadá v úvahu povýšení, aniž by byly zohledněny zásluhy, které získaly během referenčního období.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/12
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 4. června 2015 – Andechser Molkerei Scheitz GmbH v. Evropská komise
 (Věc C-682/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejné zdraví - Seznam potravinářských přídatných látek Unie schválených pro použití v potravinách - Steviol-glykosidy - Podmínky přípustnosti - Právní zájem na podání žaloby“)
 (2015/C 236/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Andechser Molkerei Scheitz GmbH (zástupce: H. Schmidt, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci:S. Grünheid a P. Ondrůšek, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Andechser Molkerei Scheitz GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 15.2.2014.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. května 2006 Il Ponte Finanziaria SpA proti rozsudku vydanému dne 23. února 2006 ve věci T-194/03, Il Ponte Finanziaria SpA v. OHIM a Marine Entreprise Project Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi Srl
 (Věc C-234/06 P)
 (2006/C 178/37)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Il Ponte Finanziaria SpA (zástupci: P. Roncaglia, A. Torrigiani Malaspina, M. Boletto, avvocati)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Marine Entreprise Project Società Unipersonale di Alberto Fiorenzi
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) ze dne 23. února 2006 ve věci T-194/03, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelkou a který navrhovatelce ukládá náhradu nákladů řízení;
 2.
 vyhověl žalobě podané k Soudu prvního stupně:
 a)
 zrušením rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. března 2003 ve věci R 1015/2001-4 z toho důvodu, že tím, že zamítl odvolání navrhovatelky, povolil zápis (obrazové) ochranné známky Společenství č. 940007 BAINBRIDGE pro výrobky náležející do tříd 18 a 25;
 b)
 uložením OHIM a vedlejší účastnici řízení náhrady nákladů řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka navrhuje zrušení napadeného rozsudku kvůli:
 1.
 Nesprávnému použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, jelikož existuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami:
 —
 Soud prvního stupně se dopustil pochybení, když vyslovil neexistenci minimálního stupně podobnosti mezi ochrannou známkou BAINBRIDGE vedlejší účastnice řízení a skupinou ochranných známek navrhovatelky obsahujících prvek THE BRIDGE, zatímco uznal, že ochranná známka BAINBRIDGE, proti níž byly podány námitky, vykazuje „významnou“ fonetickou podobnost s některými ochrannými známkami navrhovatelky; vzhledem ke zjevné nesprávnosti „předpokladu“, ze kterého Soud vycházel, podle něhož průměrný italský spotřebitel má dostatečnou znalost anglického jazyka na to, aby pochopil význam výrazu „BRIDGE“, tato podobnost není vyvážena pojmovým rozdílem mezi kolidujícími ochrannými známkami;
 —
 jelikož tedy kolidující ochranné známky vykazují přinejmenším minimální stupeň podobnosti, měly totožnost výrobků a vysoká rozlišovací způsobilost ochranných známek navrhovatelky vést ke shledání nebezpečí záměny.
 2.
 Nesprávnému použití čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94, jelikož Soud prvního stupně nezohlednil slovní ochrannou známku č. 642952 THE BRIDGE navrhovatelky;
 —
 co se týče slovní ochranné známky THE BRIDGE, navrhovatelka dostatečně prokázala řádné a skutečné užívání dotčené ochranné známky ve smyslu pravidla 22 odst. 2 nařízení č. 2868/95;
 —
 Soud prvního stupně nesprávně použil čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94, když nepřezkoumal vhodnost dokumentů předložených navrhovatelkou k prokázání užívání její ochranné známky a omezil se pouze na tvrzení, že odvolací senát správně tuto ochrannou známku odmítl zohlednit, jelikož navrhovatelka nepředložila důkaz o jejím nepřetržitém užívání po dobu celých pěti referenčních let, i když takový požadavek z právního předpisu nevyplývá.
 3.
 Nesprávnému použití čl. 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení č. 40/94, jelikož Soud prvního stupně nezohlednil obrazovou ochrannou známku č. 370836 BRIDGE navrhovatelky;
 —
 důkazy poskytnuté navrhovatelkou pro prokázání skutečného užívání ochranné známky THE BRIDGE měly být posouzeny jako dostatečné též pro prokázání užívání ochranné známky BRIDGE;
 —
 v každém případě je obrazová ochranná známka navrhovatelky BRIDGE „blokážní“ ochrannou známkou ve smyslu italského zákona o ochranných známkách a jako taková je osvobozena od povinnosti poskytnout důkaz o jejím užívání;
 —
 Soud prvního stupně se dopustil pochybení tím, že přijal argumenty OHIM, které byly poprvé uvedeny až ve vyjádření OHIM k žalobě (a tedy v každém případě nepřípustné), podle kterých je institut blokážní ochranné známky neslučitelný se systémem ochrany ochranné známky Společenství. Ve skutečnosti různá tvrzení svědčí o slučitelnosti institutu „blokážních“ ochranných známek se systémem Společenství.
 4.
 Nesprávnému použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, jelikož skutečnost, že navrhovatelka je majitelkou vícerých ochranných známek založených na pojmu „bridge“ (sériové ochranné známky) zvyšuje nebezpečí záměny mezi těmito ochrannými známkami posuzovanými jako celek a ochrannou známkou BAINBRIDGE;
 —
 Soud prvního stupně, i když uznal, že skutečnost, že navrhovatelka je majitelkou „skupiny“ ochranných známek založených na označení „Bridge“, je v zásadě relevantní pro posouzení existence nebezpečí záměny, v projednávaném případě však tyto ochranné známky nezohlednil z toho důvodu, že byly pouze zapsané, nikoli však užívané, i když ve skutečnosti nemá užívání těchto ochranných známek nic společného s tím, že musí být považovány za „sériové ochranné známky“.


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 3. března 2005
 ve věci C-172/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof): Wolfgang Heiser proti Finanzamt Innsbruck (1)
 (DPH - Osvobození od daně poskytování péče při výkonu lékařských povolání - Oprava odpočtů)
 (2005/C 106/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-172/03, Wolfgang Heiser proti Finanzamt Innsbruck, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) ze dne 31. března 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 14. dubna 2003, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, C. Gulmann, R. Schintgen, J. Makarczyk a J. Klučka, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 3. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Článek 92 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 87 ES) musí být vykládán v tom smyslu, že takové pravidlo jako pravidlo stanovené v čl. XIV odst. 3 spolkového zákona 21/1995, ve znění spolkového zákona 756/1996, tj. pravidlo, podle kterého přechod z režimu podléhání DPH k režimu osvobození od daně nevede pro lékaře ohledně majetku, který je nadále užíván podnikem, ke snížení již provedeného odpočtu, které je stanoveno článkem 20 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být kvalifikováno jako státní podpora.
 (1) Úř. věst. C 158, 5.7.2003.


text:
 27.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 215/18
 Žaloba podaná dne 4. června 2013 — Miettinen v. Rada
 (Věc T-303/13)
 2013/C 215/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Samuli Miettinen (Espoo, Finsko) (zástupci: O. Brouwer, E. Raedts, advokáti, a A. Villette, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady ze dne 21. března 2013, kterým se odepírá úplný přístup k dokumentu 15309/12 podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331), které bylo žalobci sděleno dne 25. března 2013 v dopise se značkou „04/c/01/13“ (dále jen „napadené rozhodnutí“); a
 —
 uložil Radě podle článku 87 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení včetně nákladů řízení všech vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 2 druhé odrážky a čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož napadené rozhodnutí se zakládá na nesprávném výkladu a uplatnění těchto ustanovení, které se týkají ochrany soudního řízení a právního poradenství a ochrany probíhajícího rozhodovacího procesu, neboť
 —
 zaprvé Rada neprokázala, že zpřístupnění dokumentu 15309/12 narušuje schopnost její právní služby obhajovat ji v budoucích soudních řízeních a legislativní proces,
 —
 zadruhé Rada neprokázala, že dokument 15309/12 je zvlášť citlivý nebo se širokou působností, což by odůvodňovalo nepoužití domněnky ve prospěch zpřístupnění právních stanovisek v legislativním kontextu,
 —
 zatřetí teorie Rady o újmě je čistě hypotetická. Je skutkově i právně nepodložená, jelikož obsah právního stanoviska nacházejícího se v dokumentu 15309/12 — dohoda členských států v souladu s analýzou právní služby — byl v době přijetí napadeného rozhodnutí veřejný; a
 —
 začtvrté Rada nesprávně uplatnila kritérium převládajícího veřejného zájmu ve vztahu k čl. 4 odst. 3 prvnímu pododstavci, když posuzovala pouze údajné ohrožení svého rozhodovacího procesu spojené se zpřístupněním dokumentu a nikoli pozitivní účinky takového zpřístupnění, mimo jiné na legitimitu rozhodovacího procesu, a toto kritérium vůbec neuplatnila ve vztahu k čl. 4 odst. 2 druhé odrážce.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU, jelikož Rada nesplnila svoji povinnost uvést dostatečné a odpovídající odůvodnění napadeného rozhodnutí.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. února 2013 — Evropská komise v. Rakouská republika
 (Věc C-555/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Doprava - Rozvoj železnic Společenství - Směrnice 91/440/EHS - Článek 6 odst. 3 a příloha II - Směrnice 2001/14/ES - Článek 4 odst. 2 a čl. 14 odst. 2 - Provozovatel infrastruktury - Nezávislost z hlediska organizace a rozhodovacích pravomocí - Holdingová struktura - Neúplné provedení)
 2013/C 114/06
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Braun, B. Simon, R. Vidal Puig a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupci: C. Pesendorfer a U. Zechner, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, a S. Fiorentino, avvocato dello Stato)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí veškerých opatření nezbytných pro dosažení souladu s čl. 6 odst. 3 a přílohou II směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25), jakož i s čl. 4 odst. 2 a čl. 14 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, s. 29), ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Italská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/52
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 15. října 2014 – de Brito Sequeira Carvalho v. Komise
 (Věc F-107/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Úředník v důchodu - Disciplinární řízení - Disciplinární opatření - Pozastavení vyplácení starobního důchodu - Výslech svědka svědčícího v neprospěch, prováděný disciplinární komisí - Nevyslechnutí dotyčného úředníka - Nedodržení práva být vyslechnut“)
 2014/C 421/73
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: José Antonio de Brito Sequeira Carvalho (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: É. Boigelot a R. Murru, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Ehrbar, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým se žalobci ukládá disciplinární opatření na základě čl. 9 odst. 2 přílohy IX služebního řádu, a návrhy na náhradu údajně způsobené nemajetkové újmy a na náhradu částek, jejichž vyplacení bylo pozastaveno.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské komise ze dne 14. března 2013, kterým se J. A. de Brito Sequeira Carvalhovi z disciplinárních důvodů pozastavuje vyplácení jedné třetiny čisté měsíční výše jeho důchodu po dobu dvou let, se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vynaložil J. A. de Brito Sequeira Carvalho.
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014, s. 41.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. prosince 2009 — Arizmendi a další v. Rada a Komise
 (Spojené věci T-440/03, T-121/04, T-171/04, T-208/04, T-365/04 a T-484/04) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Celní unie - Řízení o nesplnění povinnosti - Odůvodněné stanovisko - Zrušení monopolu sboru makléřů — tlumočníků a lodivodů námořních lodí stanoveného ve francouzských právních předpisech - Dostatečně závažné porušení - Příčinná souvislost“)
 2010/C 37/40
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Jean Arizmendi (Bayonne, Francie) a 60 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupci: ve věci T-440/03, J.-F. Péricaud, P. Péricaud a M. Tournois a ve věcech T-121/04, T-171/04, T-208/04, T-365/04 a T-484/04, J.-F. Péricaud a M. Tournois, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: původně J.-P. Jacqué a M. Giorgi Fort, poté F. Florindo Gijón a M. Balta, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: X. Lewis a ve věci T-121/04, X. Lewis a B. Stromsky, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobce ve věci T-440/03: Chambre nationale des courtiers maritimes de France (Paříž, Francie) (zástupce: J.-F. Péricaud, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody podaná na základě článku 235 ES a čl. 288 druhého pododstavce ES směřující k tomu, aby Společenství byla uložena náhrada škody vyplývající ze zrušení monopolu sboru makléřů — tlumočníků a lodivodů francouzských námořních lodí.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Jean Arizmendi a 60 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Rady Evropské unie a Evropské komise.
 3)
 Chambre nationale des courtiers maritimes de France ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Rada a Komise ponesou vlastní náklady řízení, které vznikly vstupem Chambre nationale des courtiers maritimes de France do řízení jako vedlejší účastnice řízení.
 (1) Úř. věst. C 59, 6.3.2004.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/29
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2006 – CAS Succhi di Frutta SpA v. Komise
 (Věc T-226/01) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Zadávací řízení - Platba v naturáliích - Škoda, kterou utrpěl relevantní trh platbou v naturáliích - Příčinná souvislost“)
 (2006/C 281/47)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: CAS Succhi di Frutta SpA (Castagnaro, Itálie) (zástupci: G. Roberti, F. Schiaudone a A. Franchi, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Cattabriga a L. Visaggio, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody údajně způsobené rozhodnutími Komise K (96) 1916 ze dne 22. července 1996 a K (96) 2208 ze dne 6. září 1996 přijatými v rámci nařízení Komise (ES) č. 228/96 ze dne 7. února 1996 o dodávce ovocných šťáv a džemů určených pro obyvatelstvo Arménie a Ázerbajdžánu (Úř. věst. L 30, s. 18)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 331, 24. 11. 2001.


text:
 19.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 304/21
 Žaloba podaná dne 14. srpna 2013 — L’Oréal v. OHIM — Cosmetica Cabinas (AINHOA)
 (Věc T-426/13)
 2013/C 304/36
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: L’Oréal SA (Paříž, Francie) (zástupci: M. Granado Carpenter a M. Polo Carreño, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Cosmetica Cabinas, SL (El Masnou, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. června 2013 ve věci R 1642/2012-1;
 —
 přiznal žalobkyni náhradu nákladů, které jí vznikly v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: Slovní ochranná známka „AINHOA“ pro služby a výrobky zařazené do tříd 3, 35 a 39 — přihláška ochranné známky Společenství č. 2 720 811
 Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zrušení práv majitelky plynoucích z ochranné známky Společenství u služeb zařazených do tříd 35 a 39 a zamítnutí návrhu na zrušení u „kosmetických výrobků“ zařazených do třídy 3.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (1).
 (1) Úř. věst. L 78, s. 1


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. prosince 2014 – Spojené království Velké Británie a Severního Irska v. Rada Evropské unie
 (Věc C-81/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Koordinace systémů sociálního zabezpečení - Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Rozhodnutí Rady o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie v Radě přidružení - Volba právního základu - Článek 48 SFEU - Článek 79 odst. 2 písm. b) SFEU - Článek 217 SFEU“)
 (2015/C 065/03)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: M. Holt, C. Murrell, E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dashwoodem, QC)
 Vedlejší účastník podporující žalobce: Irsko (zástupci: L. Williams, zmocněnkyně, ve spolupráci s N. Traversem, BL)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: E. Finnegan a M. Chavrier, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: A. Aresu, J. Enegren a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Irsko a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 114, 20.4.2013.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/76
 Žaloba podaná dne 16. listopadu 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-140/12)
 2013/C 26/159
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: R. Duta, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o odmítnutí potvrzující žádosti podané žalobcem Komisi o přístup k některým otázkám, které mu byly položeny v rámci předvýběrové fáze otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/230 231/12.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí, kterým Komise odmítla žalobcovu potvrzující žádost o přístup k dokumentům;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí EPSO ze dne 20. července 2012, jimiž bylo žalobci odmítnuto poskytnutí sedmi otázek položených v předvýběrové fázi otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/230-231, zejména bude-li prokázáno, že uvedené akty mají povahu rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. května 2008 Philippem Guigardem proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 11. března 2008 ve věci T-301/05, Guigard v. Komise
 (Věc C-214/08 P)
 (2008/C 223/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Philippe Guigard (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 určit, že kasační opravný prostředek je přípustný;
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 11. března 2008 ve věci T-301/05;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním na zrušení a na náhradu škody, které navrhovatel předložil v prvním stupni;
 —
 uložit žalované v prvním stupni náhradu veškerých nákladů řízení spojených se žalobou na neplatnost a kasačním opravným prostředkem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje v zásadě tři důvody.
 Jako svůj první důvod kasačního opravného prostředku, který obsahuje dvě části, uvádí, že Soud nesprávně vyložil čtvrtou úmluvu z Lomé (1).
 Pochybení podle navrhovatele spočívá jednak v tom, že Soud údajně rozhodl, že podle čl. 313 odst. 2 písm. k) úmluvy z Lomé je k rozhodování o náboru poradců a odborníků na technickou pomoc příslušná vnitrostátní schvalující osoba, aniž by přihlédl k pravomoci v oblasti rozpočtové kontroly a správě finančních prostředků, kterou uvedená úmluva přiznává Komisi, a k povinnosti poskytnout vnitrostátní schvalující osobě technickou pomoc při vyjednávání smluv, která je uložena uvedenému orgánu.
 Dále podle něj pochybení Soudu spočívá v tom, že rozhodl, že žádost vnitrostátní schvalující osoby adresovaná Komisi s cílem dosáhnout schválení rozhodnutí o prodloužení navrhovatelovy pracovní smlouvy musí obsahovat výslovný odkaz na článek 314 úmluvy z Lomé k tomu, aby začala běžet 30 denní lhůta stanovená v tomto článku, ačkoli takovýto požadavek z uvedeného článku nijak nevyplývá. Navrhovatel tedy tvrdí, že kdyby Soud uvedený článek vykládal správně, pak by měl konstatovat, že tato lhůta nebyla Komisí dodržena.
 Jako svůj druhý důvod kasačního opravného prostředku navrhovatel uvádí, že napadený rozsudek trpí zjevným rozporem ve svém odůvodnění, neboť Soud údajně rozhodl, pokud jde o žalobní důvod vycházející z čl. 317 písm. a) úmluvy z Lomé, jednak, že je tento důvod uplatněn opožděně, a jednak, že se v podstatě shoduje s žalobním důvodem vycházejícím z porušení článku 313 odst. 2 písm. k) téže úmluvy. Podle navrhovatele nelze týž žalobní důvod odmítnout jako nepřípustný a zároveň jako neopodstatněný.
 Konečně jako svůj třetí důvod navrhovatel uvádí, že Soud údajně porušil jeho práva obhajoby tím, že jednak nezohlednil veškeré argumenty, které rozvinul na jednání, a jednak, že zkreslil význam jeho žalobního důvodu vycházejícího z porušení zásad náležité péče, řádné správy a ochrany legitimního očekávání.
 (1) Čtvrtá úmluva z Lomé, uzavřená mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy (AKT) a Evropským hospodářským společenstvím, podepsaná v Lomé dne 15. prosince 1989 (schválená rozhodnutím Rady a Komise 91/400/ESUO, EHS ze dne 25. února 1991 o uzavření čtvrté dohody KKT-EHS, Úř. věst. L 229, s. 1), pozměněná dohodou podepsanou na Mauriciu dne 4. listopadu 1995 (Úř. věst. 1998, L 156, s. 3). (neoficiální překlad).


text:
 3.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 254/16
 Žaloba podaná dne 15. května 2015 – Gmina Miasto Gdynia a Port Lotniczy Gdynia Kosakowo v. Komise
 (Věc T-263/15)
 (2015/C 254/20)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Gmina Miasto Gdynia (Gdyně, Polsko), Port Lotniczy Gdynia Kosakowo sp. z o.o. (Gdyně, Polsko) (zástupci: T. Koncewicz, K. Gruszecka Spychała, M. Le Berre, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil v plném rozsahu rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. února 2015 týkajícího se opatření SA.35388 (2013/C) S.A. 35388 (2013/C) (ex 2013/NN et ex 2012/N) Polsko – „Zřízení letiště Gdynia-Kosakowo“;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně mimo jiné tyto žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející ze
 —
 svévolného jednání a zjevně nesprávného posouzení při zjišťování skutkového stavu, překročení rozsahu posuzovací pravomoci Komise a zjevně nesprávného posouzení důkazů.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z
 —
 neprovedení přezkumu faktorů a okolností relevantních pro právní posouzení investic do letiště Gdynia-Kosakowo Komisí.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z
 —
 překročení posuzovací pravomoci Komise ve smyslu judikatury, která zdůrazňuje povinnost orgánu, kterému byla přiznána určitá posuzovací pravomoc, vyložit, z jakého důvodu byly některé důkazy a skutečnosti zohledněny, a jiné naopak odmítnuty.
 4.
 Čtvrtý žalobní vycházející z
 —
 porušení čl. 107 odst. 1 SFEU ve spojení s obecnou zásadou evropského práva, která tvoří základ zásady právní jistoty a loajality orgánu vůči právním subjektům, z důvodu nesprávného uplatnění a výkladu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z
 —
 nesprávné právní kvalifikace skutečností a důkazů, a tudíž porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, z toho důvodu, že Komise vycházela z toho, že v projednávané věci nebyla opatření žalobkyň v souladu s kritériem soukromého investora a nebylo prokázáno, že investiční projekt bude realizován soukromým investorem, z čehož vyvodila, že investice do letiště Gdynia-Kosakowo představuje protiprávní státní podporu.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 12. ledna 2006
 ve věci C-183/03: Spolková republika Německo proti Komisi Evropských společenství (1)
 (EZOZF - Rozhodnutí 2003/102/ES - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Sektor plodin na orné půdě)
 (2006/C 60/01)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-183/03, jejímž předmětem je žaloba na neplatnost na základě článku 230 ES, podaná dne 24. dubna 2003, Spolková republika Německo (zmocněnci: W.-D. Plessing a A. Tiemann) proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: N. Niejahr a G. Braun), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J. Malenovský, S. von Bahr (zpravodaj), A. Borg Barthet a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/13
 Žaloba podaná dne 15. dubna 2014 – Deutsche Edelstahlwerke v. Komise
 (Věc T-230/14)
 2014/C 223/18
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deutsche Edelstahlwerke GmbH (Witten, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a H. Janssen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 ve věci státní podpory SA.33995 (2013/C) – Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a nižší příplatek EEG pro podniky, které jsou velkými spotřebiteli energie
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 107 odst. 1 SFEU, protože příplatek EEG a zvláštní úprava náhrad stanovené v zákoně o upřednostňování obnovitelných energií (dále jen „EEG“) nepředstavují poskytnutí státních nebo státem kontrolovaných prostředků. Všechny skutečnosti relevantní pro kvalifikaci těchto opatření se zjistily v přípravném řízení mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo. Neexistovaly již žádné pochybnosti, o kterých by měla Komise rozhodnout v řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1).
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 108 odst. 1 SFEU a zásady právní jistoty
 —
 Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že Komise porušila čl. 108 odst. 1 SFEU a zásadu právní jistoty tím, že uplatnila řízení týkající se nové podpory podle čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 namísto řízení pro existující podpory podle článku 17 a následujících nařízení č. 659/1999 při přezkumu svého předběžného posouzení EEG jako podpory. V této souvislosti především uvedla, že rozhodnutím ze dne 22. května 2002 Komise nepovažovala EEG 2000 za podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož nedošlo k převodu státních prostředků. Změny z EEG 2000 na EEG 2012 nebyly v porovnání s rozhodnutím ze dne 22. května 2002 zásadní. Komise tak mohla namítat změněný právní názor Komise v řízení podle čl. 108 odst. 1 SFEU bez zatížení žalobkyně.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 41 Listiny základních práv a práva být vyslechnut
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že žalovaná vydala napadené rozhodnutí, aniž by žalobkyni předtím poskytla možnost se vyjádřit.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. února 2014 – Lidl Stiftung v. OHIM – Lídl Music (LIDL)
 (Věc T-226/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky LIDL - Starší národní obrazová ochranná známka LÍDL MUSIC - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b), nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 15 odst. 1 a článek 42, odstavce 2 a 3, nařízení č. 207/2009“)
 2014/C 102/54
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: původně M. Schaeffer, M. Wolter a A. Marx, poté M. Wolter, A. Marx a M. Kefferpütz, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Lídl Music spol. s r.o. (Brno, Česká republika)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 21. března 2012 (věc R 2380/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Lídl Music spol. s r.o. a Lidl Stiftung & Co. KG
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Lidl Stiftung & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 227, 28.7.2012.


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/27
 Kasační opravný prostředek podaný AO dne 5. července 2011 proti usnesení vydanému dne 4. dubna 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-45/10, AO v. Komise
 (Věc T-365/11 P)
 2011/C 282/56
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: AO (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Lewisch, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 4. dubna 2001 ve věci F-45/10, AO v. Komise,
 —
 je-li Tribunál schopen rozhodnout ve věci samé, vyhověl návrhům předloženým v řízení v prvním stupni, a sice:
 —
 zrušil rozhodnutí CMS 07/046 z důvodu šikany, špatného řízení a porušení základního práva být vyslechnut;
 —
 zrušil všechna rozhodnutí přijatá OOJ vůči žalobci v období od září 2003 do odvolání z funkce, a to z důvodu šikany a špatného řízení jakožto následku porušení práva navrhovatele být vyslechnut;
 —
 umožnil vyslechnutí navrhovatele podle čl. 7 odst. 1 a článku 24 služebního řádu (1) a zohlednění žádostí předložených v únoru 2008 a březnu 2008;
 —
 přiznal navrhovateli symbolické odškodné ve výši jednoho eura jakožto náhradu jeho nemajetkové a profesní újmy popsané v této žalobě, jelikož cílem této žaloby není získání peněžité částky, ale uznání důstojnosti a profesní pověsti navrhovatele, a
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesplnění podmínek rozhodnutí usnesením podle článku 76 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu a z toho, že žaloba nemusela být zjevně zamítnuta, neboť
 —
 Soud pro veřejnou službu nezohlednil několik předložených tvrzení a důkazů týkajících se šikany navrhovatele;
 —
 navrhovateli bylo upřeno právo na určení lhůty k odstranění vad jeho žaloby v souladu s článkem 36 jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, pokud jde o dvě rozhodnutí OOJ, jež navrhovatel uvedl ve své žalobě.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející ze skutečnosti, že Soud pro veřejnou službu ve svém usnesení ve věci F-45/10 porušil právo Evropské unie, jak vyplývá z čl. 11 odst. 1) přílohy I ke statutu Soudního dvora Evropské unie, neboť navrhovatel má nárok na náhradu škody z důvodu šikany, jíž byl obětí.
 3)
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení Soudem pro veřejnou službu práva být vyslechnut, jak vyplývá z čl. 6 odst. 1 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, jakož i z čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.
 (1) Nařízení č. 31 (EHS), 11 (Euratom), kterým se stanoví služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropského hospodářského společenství a Evropského společenství pro atomovou energii, ve znění pozdějších předpisů (Úř. věst. 45, 14.6.1962, s. 1385).


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 8. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundespatentgericht — Německo) — Merck Sharp & Dohme Corporation (dříve Merck & Co. Inc.) v. Deutsches Patent- und Markenamt
 (Věc C-125/10) (1)
 (Duševní a průmyslové vlastnictví - Patenty - Nařízení (EHS) č. 1768/92 - Článek 13 - Dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky - Možnost vydat uvedené osvědčení v případě, kdy je doba, která uplynula mezi dnem, ke kterému byla podána přihláška základního patentu, a dnem vydání první registrace ve Společenství, kratší než pět let - Nařízení (ES) č. 1901/2006 - Článek 36 - Prodloužení doby platnosti dodatkového ochranného osvědčení)
 2012/C 32/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundespatentgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Merck Sharp & Dohme Corporation (dříve Merck & Co. Inc.)
 Žalovaný: Deutsches Patent- und Markenamt
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundespatentgericht — Výklad čl. 13 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. L 152, s. 1) — Možnost vydat uvedené osvědčení v případě, kdy je doba, která uplynula mezi dnem, ke kterému byla podána přihláška základního patentu, a dnem vydání první registrace ve Společenství, kratší než pět let
 Výrok
 Článek 13 nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1901/2006 ze dne 12. prosince 2006 ve spojení s článkem 36 nařízení č. 1901/2006 musí být vykládány v tom smyslu, že dodatkové ochranné osvědčení může být pro léčivé přípravky vydáno, je-li doba, která uplynula mezi dnem, ke kterému byla podána přihláška základního patentu, a dnem vydání první registrace v Unii, kratší než pět let. V tomto případě začíná lhůta pediatrického prodloužení podle posledně uvedeného nařízení běžet od data, které se určí tak, že se od data zániku patentu odpočítá rozdíl mezi obdobím pěti let a dobou, která uplynula mezi podáním přihlášky patentu a vydáním první registrace.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. září 2012 Leifheit AG proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 12. července 2012 ve věci T-334/10, Leifheit AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-432/12 P)
 2012/C 355/21
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Leifheit AG (zástupci: V. Töbelmann a G. Hasselblatt, Rechtsanwälte)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 1)
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012 ve věci T-334/10,
 2)
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 12. května 2010 ve věci R 924/2009-1,
 3)
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem, Tribunálem a před odvolacím senátem jakož i náklady účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek;
 pro případ, že se Vermop Salmon GmbH bude podílet na řízení jako vedlejší účastník, se dále navrhuje
 4)
 uložit vedlejšímu účastníku náhradu vlastních nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012 je třeba zrušit, neboť Tribunál nesprávně posoudil rozsah zkoumání prováděného odvolacím senátem v rámci odvolání podle čl. 63 odst. 1 a čl. 64 odst. 1 nařízení Rady [ES] č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (1).
 Tribunál nerespektoval zásadu funkční kontinuity mezi odděleními OHIM ani skutečnost, že ani výslovně uplatněné námitky nemohou odvolací senát zprostit jeho povinnosti podrobně přezkoumat napadené rozhodnutí z hlediska právního a skutkového.
 Tribunál opírá své rozhodnutí konečně o konstatování, že otázka skutečného užívání starší ochranné známky je specifická a má předběžnou povahu a jako taková nemusí být nezbytně zkoumána odvolacím senátem.
 Přitom Tribunál přehlédl, že tato otázka se v souvislosti s požadavkem důkazu relevantního používání stala součástí námitkového řízení a jako taková spadá do rozsahu posouzení odvolacím senátem.
 Kromě toho porušil Tribunál čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady [ES] č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství tím, že nesprávně použil obecné zásady posuzování nebezpečí záměny.
 Tribunál se zejména při posuzování podobnosti znaků nechal vést empirickým pravidlem, že spotřebitel považuje za podstatnější začátky slov než ostatní součásti ochranné známky, aniž by zkoumal použitelnost tohoto empirického pravidla na projednávaný případ.
 Krom toho Tribunál nedostatečně zohlednil skutkové tvrzení účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek týkající se podobnosti výrobků. Tribunál naopak převzal tvrzení odvolacího senátu, aniž by je přezkoumal.
 (1) Úř. věst. L 78, s. 1.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/25
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. května 2007 – Ruiz Sanz a další v. Komise
 (Věc T-112/04) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Posudek o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001/2002 - Žaloba zjevně nepřípustná a zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění“)
 (2007/C 170/49)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Manuel Ruiz Sanz (Tervuren, Belgie), Anna Maria Campogrande (Brusel, Belgie) a Friedrich Mühlbauer (Brusel) (zástupci: původně G. Bounéou a F. Frabetti, poté F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotícího období 2001/2002, pokud jde o žalobce, a podpůrně posudků o vývoji služebního postupu žalobců za toto období.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako zčásti zjevně nepřípustná a ve zbývající části jako zjevně postrádající jakékoli právní opodstatnění.
 2)
 Žalobci ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/48
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 28. září 2009 — Marcuccio v. Komise
 (Věc T-46/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Žádost o informace týkající se osobních věcí zaslaných z místa zaměstnání do místa bydliště - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 2009/C 282/91
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 6. prosince 2007, Marcuccio v. Komise (F-40/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), který směřuje ke zrušení tohoto usnesení.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 L. Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Komise v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Rakousko) dne 9. října 2007 – Veli Elshani v. Hauptzollamt Linz
 (Věc C-459/07)
 (2007/C 297/49)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Veli Elshani
 Žalovaný: Hauptzollamt Linz
 Předběžné otázky
 1)
 Podmínky pro uplatnění zániku celního dluhu čl. 233 prvního pododstavce písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (1), kterým se vydává celní kodex Společenství (dále jen „celní kodex“), se neváží na okamžik vzniku celního dluhu, nýbrž na dobu po vzniku celního dluhu, jelikož předpokládají celní dluh „vzniklý“ podle článku 202 celního kodexu.
 Musí být slovní spojení „při protiprávním vstupu“ ve smyslu čl. 233 prvního pododstavce písm. d) celního kodexu vykládáno v tom smyslu, že
 —
 vstup zboží na celní území Společenství, u kterého vznikl celní dluh podle článku 202 celního kodexu, končí jeho vstupem u pohraničního celního úřadu nebo na jiném místě určeném celními orgány, nejpozději však okamžikem opuštění celního prostoru pohraničního celního úřadu nebo jinak určeného místa, jelikož zboží se tím dostalo dovnitř celního území, takže zajištění nebo zabavení zboží po tomto okamžiku nevede k zániku celního dluhu
 nebo že
 —
 vstup zboží na celní území Společenství, u kterého vznikl celní dluh podle článku 202 celního kodexu podle ekonomického přístupu trvá tak dlouho, dokud ještě trvá jeho přeprava jakožto jednotná operace navazující na vstup zboží na celní území, a zboží v celním území tedy ještě nedorazilo na první místo určení a tam se jeho pohyb zastavil, takže zajištění a zabavení zboží až do tohoto okamžiku vede k zániku celního dluhu?
 2)
 V případě protiprávního jednání ve smyslu článku 202 celního kodexu, které je odhaleno u vstupu zboží, zaniká celní dluh povinně. Zajištění zboží bezprostředně při odnětí celnímu dohledu jakožto protiprávní jednání ve smyslu článku 203 celního kodexu naproti tomu k okamžitému zániku celního dluhu nevede.
 Musí být čl. 233 první pododstavec písm. d) celního kodexu vykládán v tom smyslu, že tento zánik celního dluhu výslovně omezený na případy vzniku celního dluhu podle článku 202 celního kodexu je přesto v souladu se zásadou rovného zacházení s protiprávním jednáním?
 (1) Úř. věst. L 302, s. 1.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 13. září 2007 – Trestní řízení proti Frede Damgaard
 (Věc C-421/07)
 (2007/C 269/60)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Vestre Landsret
 Účastník původního trestního řízení
 Frede Damgaard.
 Předběžné otázky
 Má být článek 86 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (1), ve znění pozdějších předpisů, vykládán v tom smyslu, že šíření informací třetí osobou týkající se výrobku, a zejména jeho léčebných a preventivních účinků, má být považováno za reklamu i tehdy, kdy třetí osoba jedná z vlastního podnětu a právně i fakticky zcela nezávisle na výrobci nebo na prodejci?
 (1) Úř. věst. L 311, s. 67.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Brain Products GmbH v. BioSemi VOF, Antonius Pieter Kuiper, Robert Jan Gerard Honsbeek, Alexander Coenraad Metting van Rijn
 (Věc C-219/11) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Zdravotnické prostředky - Směrnice 93/42/EHS - Oblast působnosti - Výklad pojmu „zdravotnický prostředek“ - Výrobek, který je uváděn na trh pro jiné než léčebné účely - Zkoumání fyziologického procesu - Volný pohyb zboží)
 2013/C 26/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Brain Products GmbH
 Žalovaní: BioSemi VOF, Antonius Pieter Kuiper, Robert Jan Gerard Honsbeek, Alexander Coenraad Metting van Rijn
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. a) třetí odrážky směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích (Úř. věst. L 169, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 82), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/47/ES ze dne 5. září 2007 (Úř. věst. L 247, s. 21) — Výklad pojmu „zdravotnický prostředek“ — Použití směrnice na výrobek určený ke zkoumání určitého fyziologického procesu, který je uváděn na trh pro jiné než léčebné účely
 Výrok
 Článek 1 odst. 2 písm. a) třetí odrážka směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/47/ES ze dne 5. září 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „zdravotnický prostředek“ zahrnuje předmět navržený jeho výrobcem pro použití u člověka ke zkoumání určitého fyziologického procesu pouze tehdy, je-li určen pro léčebné účely.
 (1) Úř. věst. C 232, 6.8.2011.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. července 2016 – H v. Rada Evropské unie, Evropská komise, Policejní mise Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině
 (Věc C-455/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika (SZBP) - Rozhodnutí 2009/906/SZBP - Policejní mise Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině - Vyslaný člen personálu - Přeřazení na regionální pracoviště této mise - Článek 24 odst. 1 druhý pododstavec poslední věta SEU - Článek 275 první pododstavec SFEU - Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody - Pravomoc soudů Evropské unie - Články 263, 268 a čl. 340 druhý pododstavec SFEU“)
 (2016/C 343/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): H (zástupce: M. Velardo, avvocato)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a F. Naert, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher, G. Gattinara a J.-P. Keppenne, zmocněnci), Policejní mise Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině
 Výrok
 1)
 Usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 10. července 2014, H v. Rada a další, (T-271/10, nezveřejněné, EU:T:2014:702) se zrušuje.
 2)
 Žaloba H se odmítá jako nepřípustná v rozsahu, v němž směřuje proti Evropské komisi a Policejní misi Evropské unie (EUPM) v Bosně a Hercegovině.
 3)
 Věc se vrací zpět Tribunálu Evropské unie, aby v ní rozhodl v rozsahu, v němž žaloba směřuje proti Radě Evropské unie.
 4)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 448, 15. 12. 2014.