text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/63
 Žaloba podaná dne 24. června 2014 – Vego Supermercados v. Komise
 (Věc T-465/14)
 2014/C 253/86
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vego Supermercados, SA (La Coruña, Španělsko) (zástupci: J. L. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle něj představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu („SEAF“), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v rozporu s obecnými zásadami unijního práva nařizuje vrácení údajných podpor;
 —
 zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jaké byly uvedeny ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.


text:
 12.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Ítélőtábla (Maďarsko) dne 27. ledna 2014 – Trestní řízení proti Istvánu Balászovi a Dánielu Pappovi
 (Věc C-45/14)
 2014/C 142/12
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Ítélőtábla
 Účastníci původního řízení
 Obžalovaní: István Balász a Dániel Papp
 Další účastník řízení: Fővárosi Fellebbviteli Főügyészség
 Předběžné otázky
 Soudní dvůr je žádán, aby se v řízení o předběžné otázce vyslovil k otázce, zda je úprava, respektive absence úpravy zákonného vznesení obžaloby podle § 2 maďarského büntetőeljárási törvény (trestního řádu)
 1)
 v rozporu s „právem na účinnou soudní ochranu a na přístup k nestrannému soudu“, zakotveným v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie?
 2)
 v rozporu s „právem nebýt dvakrát trestně stíhán nebo trestán za stejný čin“, zakotveným v článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i v čl. 14 odst. 7 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech a v čl. 4 dost. 1 Protokolu č. 7 k Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950?
 3)
 v rozporu se „zákazem zneužití práv“, zakotveným v článku 54 Listiny základních práv Evropské unie?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/55
 Žaloba podaná dne 23. května 2008 – Polson a další v. Komise
 (Věc T-197/08)
 (2008/C 209/100)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Magnus Polson (Lerwick, Spojené království), Garry Sandison (Lerwick, Spojené království), Andrew Anderson (Whalsay, Spojené království), Ian Johnston (Lerwick, Spojené království) (zástupci: R. Murray, solicitor, R. Thompson, QC)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobců
 —
 zrušit čl. 1 odst. 2, a články 3, 4 a 5 rozhodnutí Komise ze dne 13. listopadu 2007, státní podpora C 39/2006 (ex NN 94/2005), týkajícího se režimu pro nové majitele podílů uplatňovaného Spojeným královstvím;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V této věci se žalobci domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise 2008/166/ES ze dne 13. listopadu 2007, státní podpora C 39/2006 (ex NN 94/2005), týkajícího se režimu pro nové majitele podílů uplatňovaného Spojeným královstvím (1). V napadeném rozhodnutí Komise shledala, že podpora je neslučitelná se společným trhem, pokud jde o podporu poskytnutou na první získání podílu na použitém rybářském plavidle, a požadovala po Spojeném království, aby zajistilo navrácení poskytnuté podpory. Žalobci jsou příjemci podpory, která má být navrácena.
 Žalobci se domáhají zrušení napadeného rozhodnutí z následujících důvodů:
 —
 Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když rozhodla, že veškeré platby provedené za účelem prvního získání podílu na použitém rybářském plavidle jsou neslučitelné se společným trhem a musejí být navráceny; žalobci tvrdí, že poskytnuté granty spadají do působnosti nařízení Komise č. 875/2007 (2), a že by proto měly být považovány za podporu de minimis slučitelnou se společným trhem; tvrdí, že se čl. 1 odst. 2 a články 3 až 5 napadeného rozhodnutí protiprávně vztahují i na příjemce podpory, kteří v podstatě splnili požadavky příslušných pokynů Společenství;
 —
 Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když rozhodla, že navrácení těchto plateb bude slučitelné s čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (3), jakož i s obecnými zásadami právní jistoty, ochrany legitimních očekávání a rovného zacházení.
 (1) Úř. věst. 2008 L 55, s. 27.
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 875/2007 ze dne 24. července 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis v odvětví rybolovu a o změně nařízení (ES) č. 1860/2004, Úř. věst. 2007 L 193, s. 6.
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. 1999 L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/23
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-538/09)
 2010/C 51/38
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Recchia a A. Marghelis, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že belgické právní předpisy neukládají pro určité činnosti vhodnou studii účinku na životní prostření, pokud mohou mít tyto činnosti dopad na lokalitu sítě Natura 2000, a zařazují určité činnosti do režimu ohlášení, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají z ustanovení čl. 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1),
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise uplatňuje na podporu své žaloby vycházející z nesprávného provedení čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS (směrnice o ochraně přírodních stanovišť) jediný bod žalobního návrhu.
 Žalobkyně v tomto ohledu uvádí, že toto ustanovení vyžaduje, aby všechny plány nebo projekty, které nejsou přímo spjaty se správou lokality sítě Natura 2000 nebo pro ni nezbytné, byly předmětem vhodné studie účinku na životní prostření. Belgické právní předpisy nejsou v souladu s právem Společenství, jelikož neukládají systematické provádění takových studií účinku a stanovují pro určité činnosti, které mohou mít dopad na lokalitu sítě Natura 2000, pouhý režim ohlášení.
 To je případ zejména všech plánů nebo projektů nevyžadujících povolení v oblasti životního prostředí v regionu Valonsko.
 (1) Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102.


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/39
 Žaloba podaná dne 24. dubna 2013 — Delipapier v. Komise
 (Věc T-238/13)
 2013/C 171/78
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Delipapier (Frouard, Francie) (zástupci: J.-M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 s okamžitým účinkem zrušil na základě článku 263 SFEU směrnici Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech, a to v rozsahu, v němž mezi názorné příklady obalů zařadila cívky, s výjimkou cívek k průmyslovému využití, a
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů, které jsou v zásadě shodné nebo podobné těm, které byly předloženy ve věci T-202/13, Group’Hygiène v. Komise.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/40
 Kasační opravný prostředek podaný dne 12. ledna 2009 Georgim Kerelovem proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 12. prosince 2007 ve věci F-110/07, Kerelov v. Komise
 (Věc T-100/08 P)
 (2009/C 69/92)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Georgi Kerelov (Pazardžik, Bulharsko) (zástupce: A. Kerelov, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 12. prosince 2007 ve věci F-110/07, Kerelov v. Komise;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním předloženým navrhovatelem v prvním stupni;
 —
 uložit odpůrkyni náhradu veškerých nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel se tímto kasačním opravným prostředkem domáhá zrušení usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 12. prosince 2007 vydaného ve věci Kerelov v. Komise, F-110/07, kterým byla jako zjevně nepřípustná odmítnuta žaloba, kterou se navrhovatel domáhal zrušení rozhodnutí ředitele Evropského úřadu pro výběr personálu Evropských společenství (EPSO) nepředat mu informace a dokumenty vztahující se k otevřenému výběrovému řízení EPSO/AD/46/06.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňuje navrhovatel tyto důvody vycházející z nebo směřující k:
 —
 porušení zásady správního řízení, jelikož Soud pro veřejnou službu měl za to, že žaloba neobsahuje právní důvody, aniž by sám provedl přezkum legality rozhodnutí napadeného v prvním stupni bez omezení se na žalobní důvody vznesené navrhovatelem;
 —
 porušení „práva na zákonného soudce“ a zásady nestrannosti Soudu, jelikož Soud pro veřejnou službu odmítl žalobu navrhovatele jako zjevně nepřípustnou, aniž by mu umožnil zhojit její vady, a to ve fázi, kdy již navrhovatel nemohl novou, právně bezvadnou žalobu podat, jelikož lhůta pro její podání uplynula;
 —
 porušení zásad práva na ústní projednání věci před soudem a veřejnosti řízení, jelikož neproběhlo jednání;
 —
 porušení zásady spravedlivého řízení, jelikož Soud pro veřejnou službu nevyslechl navrhovatele ve věci důvodu nepřípustnosti jeho žaloby;
 —
 porušení čl. 21 prvního pododstavce statutu Soudního dvora a čl. 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu pro veřejnou službu, jelikož Soud ve skutečnosti tím, že měl za to, že žaloba neobsahuje právní důvody, zavedl „pravidlo krystalizace kontradiktorní diskuze“;
 —
 ověření, zda se Soud pro veřejnou službu nedopustil dalších porušení použitelných právních předpisů.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/69
 Žaloba podaná dne 10. ledna 2008 – Brune v. Komise
 (Věc F-5/08)
 (2008/C 64/113)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Markus Brune (Brusel, Belgie) (zástupce: H. Mannes, Rechtsanwalt)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované o nezařazení žalobce kvůli nedosaženému počtu bodů na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO AD/26/05
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 10. května 2007 a rozhodnutí o stížnosti ze dne 2. října 2007 o zrušení seznamu úspěšných uchazečů v řízení EPSO AD/26/05;
 —
 podpůrně zrušit rozhodnutí žalované ze dne 10. května 2007 a rozhodnutí o stížnosti ze dne 2. října 2007 a uložit žalované povinnost zařadit žalobce do seznamu úspěšných uchazečů EPSO AD/26/05;
 —
 krajně podpůrně zrušit rozhodnutí žalované ze dne 10. května 2007 a rozhodnutí o stížnosti ze dne 2. října 2007 a uložit žalované povinnost stanovit žalobci nové datum pro ústní část výběrového řízení s přiměřeným časem na přípravu a posoudit schopnost zařazení na seznam úspěšných uchazečů podle přiměřených hodnotících kritérií;
 —
 uložit žalované povinnost podat odůvodnění k rozhodnutí ze dne 10. května 2007 a umožnit nahlédnout do protokolu o ústní části výběrového řízení;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení;
 —
 pro úplnost vydat rozsudek pro zmeškání.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/16
 Žaloba podaná dne 8. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
 (Věc C-75/06)
 (2006/C 86/29)
 Jednací jazyk: portugalština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. února 2006 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Carmel O'Reilly a Piedade Costa de Oliveira, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/9/ES (1) ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl, a v každém případě tím, že je Komisi nesdělila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 2003/9/ES;
 2.
 uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedené směrnice 2003/9/ES uplynula dne 6. února 2005.
 (1) Úř. věst. L 31, s. 18.


text:
 20.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 81/14
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 31. října 2013
 ve věci E-2/12
 INT, HOB-vín ehf.
 (Výklad rozsudku – Poradní stanovisko – Zjevně nepřípustná žádost)
 2014/C 81/14
 Ve věci E-2/12 INT, HOB-vín ehf. – ŽÁDOST o výklad rozsudku Soudního dvora ze dne 11. prosince 2012 ve věci E-2/12 HOB-vín (2012) EFTA Ct. Rep. 1092, podaná na základě článku 39 statutu Soudního dvora a článku 95 jednacího řádu – Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, vydal dne 31. října 2013 usnesení, jehož výrok zní:
 Žádost se zamítá jako zjevně nepřípustná.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 19. dubna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Wintersteiger AG v. Products 4U Sondermaschinenbau GmbH
 (Věc C-523/10) (1)
 („Nařízení (ES) č. 44/2001 - Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Příslušnost „ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti“ - Určení místa, kde došlo nebo může dojít ke škodné události - Internetová stránka poskytovatele optimalizace pro vyhledávání provozovaná pod jménem národní domény nejvyšší úrovně členského státu - Použití, ze strany inzerenta, klíčového slova totožného s ochrannou známkou zapsanou v jiném členském státě“)
 2012/C 165/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Wintersteiger AG
 Žalovaná: Products 4U Sondermaschinenbau GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof — Výklad čl. 5 bodu 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1) — Určení příslušnosti ve věci žaloby směřující k zákazu zápisu označení totožného s ochrannou známkou poskytovatele služby, který využívá internetový vyhledávač, jehož cílem je, aby se při zadání tohoto označení jako klíčového slova („AdWord“) objevila automaticky reklama na výrobky nebo služby, které jsou podobné nebo totožné s výrobky či službami, pro něž byla dotčená ochranná známka zapsána — Případ, kdy je ochranná známka předmětem ochrany v prvním členském státě a uvedené znázornění reklamy se uskuteční pouze v doméně nejvyššího řádu uvedeného zvláštního vyhledávače v jiném členském státě, přičemž je však přístupná z prvního členského státu a v úředním jazyce tohoto členského státu — Kritéria pro určení „míst(a), kde došlo nebo může dojít ke škodné události“
 Výrok
 Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech je nutno vykládat v tom smyslu, že spor týkající se porušení práv vyplývajících z ochranné známky zapsané v členském státě, ke kterému mělo dojít tak, že inzerent využil na internetové stránce vyhledávače provozovaného pod národní doménou nejvyšší úrovně jiného členského státu klíčové slovo, které je totožné s uvedenou ochrannou známkou, může být předložen soudům členského státu, ve kterém je ochranná známka zapsána, nebo soudům členského státu sídla inzerenta.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/28
 Žaloba podaná dne 14. října 2011 — Stichting Greenpeace Nederland a PAN Europe v. Komise
 (Věc T-545/11)
 2011/C 355/50
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Stichting Greenpeace Nederland (Amsterdam, Nizozemsko) a Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (Brusel, Belgie) (zástupce: B. Kloostra, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 určit, že rozhodnutí Komise ze dne 10. srpna 2011 je v rozporu s Aarhuskou úmluvou o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí, nařízením (ES) č. 1049/2001 (1) a nařízením (ES) č. 1367/2006 (2);
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 10. srpna 2011; a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňují žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z tvrzení, že členské státy nemají na základě čl. 4 odst. 5 nařízení č. 1049/2011 právo veta a že se žalovaná proto nemůže opírat o stanovisko členského státu, že se výjimka podle čl. 4 odst. 2 uvedeného nařízení použije nebo nepoužije na žádost žalobců o informace.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z tvrzení, že z důvodu převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění požadované informace se výjimka ze zpřístupnění stanovená v čl. 4 odst. 2 první odrážce nařízení (ES) č. 1049/2001 neuplatní, jelikož v projednávané věci jsou splněny podmínky stanovené v čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že napadené rozhodnutí není v souladu s čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 a článkem 4 Aarhuské úmluvy, jelikož
 —
 žalovaná neposoudila konkrétní nebezpečí poškození uplatňovaných obchodních zájmů zpřístupněním požadované informace; a
 —
 žalovaná neprovedla zvážení dotyčných obchodních zájmů a veřejného zájmu na zpřístupnění informace o životním prostředí, jak je stanoveno v čl. 4 odst. 4 druhém pododstavci Aarhuské úmluvy.
 Žalobkyně dále tvrdí, že pokud by se Aarhuská úmluva neuplatnila přímo, čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 by se měl použít v co nejvyšší možné míře v souladu s úmluvou.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/27
 Žaloba podaná dne 15. května 2014 – Klyuyev v. Rada
 (Věc T-340/14)
 2014/C 261/51
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Andriy Klyuyev (Donetsk, Ukrajina) (zástupce: R. Gherson, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v rozsahu, v němž se týká žalobce:
 —
 Rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině; a
 —
 Nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející tvrzení, že článek 29 SEU nepředstavoval řádný právní základ pro napadené rozhodnutí, protože stížnost na žalobce ho neidentifikovala jako osobu, která ohrožuje právní stát nebo lidská práva na Ukrajině ve smyslu čl. 21 odst. 2 a článku 23 SEU. Žalobce tvrdí, že z důvodu neplatnosti napadeného rozhodnutí se tak Rada pro přijetí napadeného nařízení nemohla opřít o čl. 215 odst. 2 SFEU. V době přijetí omezujících opatření nebyla podle žalobce na jakémkoli soudu vůči němu podána žaloba nebo stížnost směřující k tomu, že jeho aktivity by mohly ohrozit právní stát nebo porušit jakákoliv lidská práva na Ukrajině.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada porušila právo žalobce na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu, neboť základ, který vedl k jeho zařazení na seznam, odpovídá veřejnému prohlášení o vině před soudním rozhodnutím ve věci, a neboť žalobci nebyla poskytnuta žádná zvláštní informace týkající se důvodů uvedených v napadených opatřeních pro jeho zařazení na seznam osob, subjektů a orgánů, kterých se týkají omezující opatření, navzdory jeho žádosti o informace určené Radě.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada neposkytla žalobci dostatečné důvody pro jeho zařazení na seznam. Žalobce tvrdí, že nebyly poskytnuty žádné detaily týkající se povahy chování žalobce, které vedlo k jeho zařazení na seznam. Žalobce dále tvrdí, že nebyly poskytnuty žádné detaily týkající se úřadu odpovědného za trestné řízení, které mělo být údajně vedeno proti žalobci, ani detaily týkající se data, kdy mělo být řízení proti žalobci zahájeno.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada neodůvodněně a nepřiměřeně porušila žalobcovo základní právo vlastnit majetek a základní právo na dobrou pověst, neboť omezující opatření nebyly stanoveny zákonem a byly uloženy bez řádných záruk, které by žalobci umožnily účinně předložit svou věc Radě.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada vycházela z věcně nesprávných skutečností a dopustila se zjevně nesprávného posouzení. Žalobce tvrdí, že podle jemu dostupných informací, se vůči němu nevede žádné trestní řízení nebo vyšetřování v souvislosti se zpronevěrou ukrajinských státních finančních prostředků nebo jejich protiprávním převodem mimo Ukrajinu.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada nezajistila relevanci a platnost důkazu pro zařazení žalobce na seznam, protože nezohlednila, zda v současnosti jednající generální státní zástupce Ukrajiny měl podle ukrajinské ústavy pravomoc zahájit vyšetřování vůči žalobci a Rada nezohlednila, že vyšetřování vedené vůči žalobci v Rakousku se skočilo z důvodu nedostatečných důkazů na podporu tvrzení proti žalobci týkajících se zpronevěry státních prostředků.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/9
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. února 2017 Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 15. prosince 2016 ve věci T-112/13, Mondelez UK Holdings & Services Ltd v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví
 (Věc C-95/17 P)
 (2017/C 161/12)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Mondelez UK Holdings & Services Ltd, dříve Cadbury Holdings Ltd, a Société des produits Nestlé SA
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek,
 —
 uložil společnosti Mondelez UK Holdings & Services Ltd náhradu nákladů řízení vynaložených Úřadem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Porušení čl. 36 první věty Protokolu o statutu Soudního dvora
 Tribunál založil svůj rozsudek na protiřečících si důvodech, jelikož souhlasil s tím, že „důkaz může být předložen globálně pro všechny dotčené členské státy“, a současně požadoval, aby důkaz nabytí rozlišovací způsobilosti užíváním byl předložen pro každý členský stát jednotlivě (viz bod 139 napadeného rozsudku).
 Porušení čl. 7 odst. 3 a čl. 52 odst. 2 nařízení č. 207/2009
 (1)
 Tribunál nesprávně použil pokyny uvedené Soudním dvorem v rozsudku ze dne 24. května 2012, Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli v. OHIM (forma čokoládového zajíčka s červenou stužkou), C-98/11 P, EU:C:2012:307, body 62 a 63, tím, že vyžadoval, aby důkaz nabytí rozlišovací způsobilosti užíváním byl předložen pro každý členský stát jednotlivě.
 Tribunál měl posoudit, zda důkazy předložené majitelem ochranné známky Evropské unie prokazují nabytí rozlišovací způsobilosti užíváním globálně v Evropské unii, aniž by bral v potaz národní hranice.
 Tím, že se soustředil výhradně na vnitrostátní trhy, odhlížel Tribunál nesprávně od toho, že územní rozsah uznání ochranné známky je pouze jedním z faktorů rozhodujících při určení, zda daná ochranná známka nabyla rozlišovací způsobilost užíváním v Evropské unii. V důsledku toho Tribunál nezohlednil kritéria, která jsou relevantní v kontextu „jednotného trhu“, zejména pak i) podíl osob, u nichž je prokázáno, že ochranná známka jim je dobře známa, na všech spotřebitelích v Unii, ii) zeměpisný rozsah a rozložení oblastí, v nichž bylo prokázáno nabytí rozlišovací způsobilosti, a iii) hospodářský význam oblastí, v nichž bylo prokázáno nabytí rozlišovací způsobilosti na unijním trhu dotčeného zboží.
 Přístup uplatněný v napadeném rozsudku nemůže být odůvodněn veřejným zájmem, z něhož by plynuly absolutní důvody pro zamítnutí dotčeného zápisu. Existují totiž ochranná opatření kompenzující možnost majitele ochranné známky Evropské unie využít výhradní práva i v členských státech, v nichž daná ochranná známka nedosáhla stejného stupně rozlišovací způsobilosti jako v jiných.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/35
 Žaloba podaná dne 3. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-298/08)
 (2008/C 223/56)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Yerrell a I. Chatsigiannis)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 89/599/EHS (1), nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 1. dubna 2007.
 (1) Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 35.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/23
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. listopadu 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-94/12)
 (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu - Žaloba podaná faxem ve lhůtě pro podání žaloby - Rukopisný podpis advokáta odlišující se od jeho podpisu na originálu žaloby zaslaného poštou - Opožděné podání žaloby - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 377/54
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce o vyplacení náhrady ve výši 20 000 eur za údajnou újmu, kterou utrpěl v důsledku porušení lékařského tajemství
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 24. března 2017 – Peek & Cloppenburg KG v. Peek & Cloppenburg KG
 (Věc C-148/17)
 (2017/C 231/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
 Odpůrkyně: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf
 Předběžné otázky
 1)
 Je se článkem 14 směrnice 2008/95/ES (1) slučitelné, pokud neplatnost nebo zrušení národní ochranné známky, která tvoří základ pro uplatnění seniority ochranné známky Unie a které se majitel vzdal nebo která zanikla, lze dodatečně prohlásit pouze tehdy, pokud jsou podmínky pro neplatnost nebo zrušení splněny nejen v okamžiku, kdy se majitel ochranné známky vzdal nebo kdy ochranná známka zanikla, nýbrž rovněž v okamžiku soudního rozhodnutí o tomto prohlášení?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1:
 Má uplatnění seniority podle čl. 34 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (2) takový účinek, že národní ochranná známka zaniká a nelze ji již užívat k zachování práv, která jsou s ní spojena, nebo zůstává národní ochranná známka zachována na základě unijního práva, i když již neexistuje v rejstříku dotčeného členského státu, s tím důsledkem, že může a musí být nadále užívána tak, aby práva s ní spojená byla zachována?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 299, s. 25)
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/7
 Žaloba podaná dne 29. listopadu 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-557/10)
 2011/C 38/08
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk e M. França, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že pokud jde o první železniční balíček, Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 3 směrnice Rady 91/440/EHS (1) ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (ve znění směrnice 2001/12/ES (2)), čl. 7 odst. 3 směrnice 91/440/EHS a čl. 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES (3) ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti.
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Nezávislost řízení
 Článek 5 odst. 3 směrnice 91/440 obsahuje seznam rozhodnutí, která mohou přijmout železniční podniky bez zásahu státu. K těmto rozhodnutím patří rozhodování o personálu, investičním majetku a vlastním zásobování. Tato rozhodnutí musí být nicméně přijata v rámci všeobecných politických směrů stanovených státem. V Portugalsku pokud jde o veřejnoprávní podnik CP, však stát nejen stanoví všeobecné strategické směry pro nabývání účastnických podílů v jiných podnicích a jejich postoupení jiným podnikům, ale také ukládá, že jednotlivá rozhodnutí o nabytí účastnických podílů ve společnostech a o jejich postoupení musí povinně schválit vláda. Z tohoto důvodu má Komise za to, že Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 3 směrnice 91/440 (v pozměněném znění).
 Použití poplatků pro přístup k železniční infrastruktuře
 Podle čl. 7 odst. 3 směrnice 91/440 (v pozměněném znění) a čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/14 členské státy stanoví podmínky k zajištění toho, aby účty provozovatele železniční infrastruktury vykazovaly přinejmenším rovnováhu. V Portugalsku nicméně poplatky za používání infrastruktury, státní financování a provádění jiných obchodních činností nestačí k zajištění toho, aby účty provozovatele železniční infrastruktury, a sice REFER E.P., byly vyrovnané. Z tohoto důvodu má Komise za to, že Portugalsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 7 odst. 3 směrnice 91/440 (v pozměněném znění) a čl. 6 odst. 1 směrnice 2001/14.
 (1) Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341.
 (2) Úř. věst. L 75, s. 1; Zvl. vyd. 07/05, s. 376.
 (3) Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404.


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 12. března 2015 – Max-Heinz Feilen v. Finanzamt Fulda
 (Věc C-123/15)
 (2015/C 213/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Max-Heinz Feilen
 Žalovaný: Finanzamt Fulda
 Předběžná otázka
 Brání zásada volného pohybu kapitálu podle čl. 63 odst. 1 ve spojení s článkem 65 Smlouvy o fungování Evropské unie právní úpravě členského státu, která při nabytí majetku z důvodu úmrtí osobami určité daňové třídy stanoví snížení dědické daně, pokud pozůstalost zahrnuje majetek, který byl již nabyt osobami této daňové třídy během posledních deseti let předcházejících pozdějšímu nabytí, a z tohoto dříve nabytého majetku byla v daném členském státě vyměřena dědická daň, zatímco v případě, kdy byla z dříve nabytého majetku vybrána dědická daň v jiném členském státě, je snížení daně vyloučeno?


text:
 9.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 3. dubna 2007 – Obec Mesquer v. Total France SA, Total International Ltd
 (Věc C-188/07)
 (2007/C 129/16)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Obec Mesquer
 Odpůrkyně: Total France SA, původně nazvaná Total raffinage distribution, Total International Ltd
 Předběžné otázky
 1)
 Může být těžký topný olej, tedy výrobek vzešlý z procesu rafinace, který odpovídá specifikacím uživatele, je určen výrobcem k prodeji jako palivo a je uveden ve směrnici 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968 (1) ve znění směrnice 98/93/ES ze dne 14. prosince 1998 (2) týkající se strategických zásob, k nimž se váže povinnost udržovat zásoby, kvalifikován jako odpad ve smyslu článku 1 směrnice 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 (3) ve znění směrnice 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (4) a kodifikované směrnicí 2006/12/ES (5)?
 2)
 Tvoří náklad těžkého topného oleje přepravovaný lodí a vylitý do moře v důsledku havárie sám o sobě nebo vlivem smíchání s vodou a usazeninami odpad ve smyslu položky Q 4 přílohy I směrnice 2006/12/ES?
 3)
 V případě záporné odpovědi na první otázku a kladné odpovědi na druhou otázku, lze výrobce těžkého topného oleje (Total raffinage) nebo prodávajícího a nájemce lodi (Total international Ltd) považovat ve smyslu článku 1 písm. b) a c) směrnice 2006/12/ES a pro účely uplatnění článku 15 téže směrnice za původce nebo držitele odpadu, když byl výrobek v okamžiku havárie, v jejímž důsledku se přeměnil na odpad, přepravován třetí osobou?
 (1) Směrnice Rady 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (Úř. věst. L 308, s. 14; Zvl. vyd. 12/01, s. 29).
 (2) Směrnice Rady 98/93/ES ze dne 14. prosince 1998, kterou se mění směrnice 68/414/EHS, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (Úř. věst. L 358, s. 100; Zvl. vyd. 12/02, s. 68).
 (3) Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (Úř. věst. L 194, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23).
 (4) Směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, kterou se mění směrnice 75/442/EHS o odpadech (Úř. věst. L 78, s. 32; Zvl. vyd. 15/02, s. 3).
 (5) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (Úř. věst. L 114, s. 9).


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2012 — Carrols v. OHIM — Gambettola (Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL)
 (Věc T-291/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství Pollo Tropical CHICKEN ON THE GRILL - Absolutní důvod pro zamítnutí - Dobrá víra - Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 73/51
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Carrols Corp. (Dover, Delaware, Spojené státy) (zástupce: I. Temiño Ceniceros, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Tribunálem: Giulio Gambettola (Los Realejos, Španělsko) (zástupce: F. Brandolini Kujman, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze 7. května 2009 (věc R 632/2008-1) týkajícího se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Carrols Corp. a Giuliem Gambettolou.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Carrols Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/58
 Žaloba podaná dne 27. února 2007 – K v. Parlament
 (Věc F-15/07)
 (2007/C 95/116)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: K (zástupce: Dieter Struck, Prozessbevollmächtigter)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit zamítavé rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 29.11.2006;
 —
 uložit žalovanému úhradu bolestného a náhradu škody;
 —
 rozhodnout, že žalovaný porušil zásadu rovného zacházení, jakož i že záměrně a vědomě porušil obecná osobnostní práva žalobkyně;
 —
 rozhodnout, že žalovaný porušil zásadu legitimního očekávání a povinnost odůvodnění správních aktů, jakož i zásadu zákazu diskriminace;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, jakož i nákladů vzniklých před zahájením řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, bývalá úřednice, od 1. ledna 1978, u Evropského parlamentu, uplatňuje z důvodu jednání ohledně porušení obecných osobnostních práv, jakož i výjimečných okolností, které vedly k jejímu invalidnímu důchodu, vůči žalovanému nárok na bolestné, jakož i náhradu škody.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/52
 Žaloba podaná dne 23. října 2015 – Frank v. Komise
 (Věc T-603/15)
 (2016/C 048/60)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Regine Frank (Bonn, Německo) (zástupce: W. Trautner, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí oznámené dopisem ze dne 5. června 2015, neposoudit kladně žádost žalobkyně č. 680151 – QUASIMODO v rámci první fáze a nepřipustit ji k přezkumu v rámci 2. fáze,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobkyně zpochybňuje implictně zamítavé rozhodnutí Komise o správní stížnosti proti rozhodnutí ERCEA ze dne 5. června 2015, neposoudit kladně žádost žalobkyně č. 680151 – QUASIMODO v rámci Výzev k předkládání návrhů a souvisejících činností v rámci pracovního programu Evropské rady pro výzkum na rok 2016 spadajících pod program „Horizont 2020“ – rámcový program pro výzkum a inovace (2014–2020) a nepřipustit ji k přezkumu v rámci 2. fáze.
 Na podporu žalobu uplatňuje žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod: Porušení zásady transparentnosti
 Žalobkyně uvádí, že postup ERCEA porušuje v několikerém ohledu zásadu transparentnosti. Základ pro vyměření není uveden v „Guidelines for Applicants“ ani náležitě vysvětlen v rozhodnutí ze dne 5. června 2015.
 2.
 Druhý žalobní důvod: Porušení zásady rovnosti
 Dále je uplatňováno, že Komise svými blíže nespecifikovanými hodnoceními a napadáním vědecké pověsti žalobkyně porušuje i zásadu rovnosti.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Belgie) dne 28. ledna 2010 — 1. Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW, 2. Marc Janssens v. Belgický stát
 (Věc C-45/10)
 2010/C 100/34
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci
 :
 Vlaamse Dierenartsenvereniging VZW
 Marc Janssens
 Žalovaný
 :
 Belgický stát
 Předběžné otázky
 1)
 Brání čl. 3 písm. b), čl. 4 odst. 2, článek 5 a čl. 17 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 998/2003 ze dne 26. května 2003 o veterinárních podmínkách pro neobchodní přesuny zvířat v zájmovém chovu a o změně směrnice Rady 92/65/EHS (1), jakož i články a přílohy rozhodnutí Komise 2003/803/ES (2) ze dne 26. listopadu 2003, kterým se stanoví vzorový pas pro přesuny psů, koček a fretek uvnitř Společenství, vnitrostátní právní úpravě, která nařizuje používání evropského pasu také jako dokladu o identifikaci a registraci pro psy a přitom stanoví, že třetí osoby mohou prostřednictvím identifikačních etiket provádět změny v záznamech týkajících se označení vlastníka a zvířete v částech I až III takového pasu, který vydal veterinární lékař schválený příslušným orgánem, tím, že přelepí starší identifikační údaje?
 2)
 Představují vnitrostátní ustanovení, která nařizují použití vzoru evropského pasu ve smyslu rozhodnutí č. 2003/803 také jako doklad o identifikaci a registraci pro psy a přitom stanoví, že třetí osoby mohou prostřednictvím identifikačních etiket provádět změny v záznamech týkajících se označení vlastníka a zvířete v částech I až III takového pasu, technické předpisy ve smyslu článku 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34 (3) ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů, které je podle článku 8 této směrnice třeba před jeho přijetím sdělit Komisi?
 (1) Úř. věst. L 146, s. 1; Zvl. vyd. 03/39, s. 75.
 (2) Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 03/41, s. 198.
 (3) Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/53
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2015 – Georgsmarienhütte v. Komise
 (Věc T-176/14) (1)
 („Státní podpory - Opatření přijatá Německem ve prospěch elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a energeticky náročných podniků - Rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU - Přijetí konečného rozhodnutí po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na neplatnost - Návrh na úpravu návrhových žádání - Neexistence nové skutečnosti - Nepřípustnost“)
 (2015/C 294/64)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Georgsmarienhütte GmbH (Georgsmarienhüte, Německo) (zástupci: H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s C. Rennerem, advokátem)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalovanou: Kontrolní úřad ESVO (zástupci: původně X. Lewis, M. Schneider a C. Howdle, poté X. Lewis, M. Schneider, M. Moustakali a C. Perrin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 4424 final ze dne 18. prosince 2013 o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, pokud jde o opatření přijatá Spolkovou republikou Německo ve prospěch elektrické energie z obnovitelných zdrojů a velkých spotřebitelů energie [Státní podpora SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN)].
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Návrh směřující k tomu, aby byla návrhová žádání projednávané žaloby upravena v tom smyslu, že se vztahují na rozhodnutí Komise C (2014) 8786 final ze dne 25. listopadu 2014 o státní podpoře SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) Spolkové republiky Německo ve prospěch elektrické energie z obnovitelných zdrojů a velkých spotřebitelů energie, se odmítá jako nepřípustný.
 3)
 O návrzích Flachglas Torgau GmbH a Saint-Gobain Isover G+H AG, Kronotex GmbH & Co. KG a Kronoply GmbH, Bayer MaterialScience AG, Sabic Polyolefine GmbH, Ineos Manufacturing Deutschland GmbH, Ineos Phenol GmbH a Ineos Vinyls Deutschland GmbH, jakož i Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, CBW Chemie GmbH, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dralon GmbH, Hahl Filaments GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG a Wacker Chemie AG na vstup do řízení již není namístě rozhodovat.
 4)
 Georgsmarienhütte GmbH ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vzniklých Evropské komisi, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 5)
 Kontrolní úřad ESVO ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2012 — EyeSense v. OHIM — Osypka Medical (ISENSE)
 (Věc T-207/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ISENSE - Starší národní slovní ochranná známka EyeSense - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 126/31
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: EyeSense AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupce: N. Aicher, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Manea, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Osypka Medical GmbH (Berlín, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. února 2011 (věc R 1098/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi EyeSense AG a Osypka Medical GmbH.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 EyeSense AG ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 2.7.2011.


text:
 2.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. května 2011 — PJ Hungary v. OHIM — Pepekillo (PEPEQUILLO)
 (Věc T-580/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství PEPEQUILLO - Starší slovní a obrazová národní ochranná známka PEPE a starší slovní a obrazová ochranná známka Společenství PEPE JEANS - Navrácení do původního stavu - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Článek 78 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 81 nařízení (ES) č. 207/2009) - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009))
 2011/C 194/19
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: PJ Hungary Szolgáltató kft (PJ Hungary kft) (Budapešť, Maďarsko) (zástupci: M. H. Granado Carpenter a C. Gutiérrez Martínez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Pepekillo, SL (Algésiras, Španělsko) (zástupce: J. Garrido Pastor, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. dubna a 24. září 2008 (obě vydána ve věci R 722/2007-1) týkajícím se žádosti společnosti Pepekillo, SL o navrácení do původního stavu a dále námitkového řízení mezi PJ Hungary Szolgáltató kft (PJ Hungary kft) a Pepekillo.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 24. září 2008 (věc R 722/2007-1) se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených PJ Hungary Szolgáltató kft (PJ Hungary kft), jakož i nezbytné náklady vzniklé PJ Hungary kft v souvislosti s řízením před prvním odvolacím senátem OHIM.
 4)
 Pepekillo, SL ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených PJ Hungary kft.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 2010 — mPAY24 v. OHMI — Ultra (M PAY)
 (Věc T-557/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství M PAY - Starší slovní ochranná známka Společenství a starší národní slovní ochranná známka MPAY24 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 Å (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2010/C 221/66
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: mPAY24 GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupce: H-G. Zeiner, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Ultra d.o.o. Proizvodnja elektronskih naprav (Zagorje ob Savi, Slovinsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. září 2008 (věc R 221/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi mPAY24 GmbH a Ultra d.o.o. Proizvodnja elektronskih naprav.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 30. září 2008 (věc R 221/2007-1) se zrušuje v rozsahu, v němž toto rozhodnutí zamítá námitku podanou společností mPAY24 GmbH.
 2)
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/49
 Žaloba podaná dne 22. listopadu 2010 — ADEDY a další v. Rada Evropské unie
 (Věc T-541/10)
 ()
 2011/C 30/88
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Anotati Dioikisi Enoseon Dimosion Ypallilon (ADEDY) (Atény, Řecko), S. Papaspiros (Atény, Řecko) a I. Iliopoulos (Atény, Řecko) (zástupkyně: M. Tsipra, advokátka)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobců
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady ze dne 7. září 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/320/EU určené Řecku s cílem posílit a prohloubit fiskální dohled a vyzvat Řecko, aby učinilo opatření ke snížení schodku, která jsou považována za nezbytná pro nápravu situace nadměrného schodku, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. září 2010 (Úř. věst. 2010 L 241, s. 12) pod č. 2010/486/EU;
 —
 zrušil rozhodnutí Rady ze dne 8. června 2010 určené Řecku s cílem posílit a prohloubit fiskální dohled a vyzvat Řecko, aby učinilo opatření ke snížení schodku, která jsou považována za nezbytná pro nápravu situace nadměrného schodku, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 11. června 2010 (Úř. věst. 2010 L 145, s. 6) pod č. 2010/320/EU;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci se touto žalobou domáhají zrušení rozhodnutí Rady Evropské unie ze dne 7. září 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/320/EU určené Řecku s cílem posílit a prohloubit fiskální dohled a vyzvat Řecko, aby učinilo opatření ke snížení schodku, která jsou považována za nezbytná pro nápravu situace nadměrného schodku, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. září 2010 (Úř. věst. 2010 L 241, s. 12) pod č. 2010/486/EU a zrušení rozhodnutí Rady ze dne 8. června 2010 určené Řecku s cílem posílit a prohloubit fiskální dohled a vyzvat Řecko, aby učinilo opatření ke snížení schodku, která jsou považována za nezbytná pro nápravu situace nadměrného schodku, zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 11. června 2010 (Úř. věst. 2010 L 145, s. 6) pod č. 2010/320/EU.
 Žalobci se na podporu svých návrhových žádání dovolávají následujících žalobních důvodů.
 Žalobci zaprvé tvrdí, že pravomoci Evropské komise a Rady svěřené Smlouvami byly při přijetí napadených rozhodnutí překročeny. Konkrétněji, články 4 a 5 Smluv zavádějí zásady subsidiarity a proporcionality. Krom toho je v čl. 5 odst. 2 Smluv výslovně stanoveno, že pravomoci, které nejsou Evropské unii svěřeny, náležejí členským státům. Podle článku 126 a násl. Smluv, opatření, o nichž může Rada rozhodnout při řízení o nadměrném schodku a zahrnout do svých rozhodnutí, nelze nařídit konkrétně, výslovně a bez prostoru pro odchylky, jelikož tato pravomoc není Radě svěřena Smlouvami.
 Zadruhé žalobci tvrdí, že pravomoci svěřené Evropské komisi a Radě Smlouvami byly překročeny při přijetí napadených rozhodnutí a že rozhodnutí jsou svým obsahem v rozporu se Smlouvami. Konkrétněji, právním základem pro přijetí napadených rozhodnutí je čl. 126 odst. 9 a článek 136 Smlouvy. Rozhodnutí byla nicméně přijata způsobem, který přesahuje pravomoci Evropské komise a Rady svěřené těmito články, pouze jako opatření provádějící bilaterální smlouvu mezi 15 členskými státy Euro zóny, které se rozhodly poskytnout bilaterální půjčky, a Řeckem. Taková pravomoc při přijetí opatření ze strany Rady není ani uznána ani stanovena Smlouvami.
 Zatřetí žalobci tvrdí, že zavedením snížení platů a mezd zasahují napadená rozhodnutí do nabytých vlastnických práv žalobců a byla přijata v rozporu s článkem 1 prvního protokolu Evropské úmluvy o ochraně lidských práv.


text:
 3.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 254/16
 Žaloba podaná dne 22. května 2015 – Iberdrola v. Komise
 (Věc T-260/15)
 (2015/C 254/19)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Iberdrola, SA (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Ruiz Calzado a J. Domínguez Pérez, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil článek 1 rozhodnutí;
 —
 zrušil čl. 4 odst. 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž Španělskému království ukládá povinnost ukončit režim podpory uvedený v článku 1;
 —
 zrušil čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá povinnost navrácení státní podpory určené Komisí;
 —
 podpůrně omezil povinnost navrácení uloženou v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí na stejné podmínky, které byly stanoveny v prvním a druhém rozhodnutí, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v tomto řízení je totéž, které bylo napadeno ve věcech T-12/15, Banco de Santander a Santusa v. Komise, a T-252/15, Ferrovial SA a další v. Komise.
 Předložené žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné žalobním důvodům a hlavním argumentům předloženým v uvedených věcech.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/15
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 21. září 2004
 ve věci T-104/02, Société française de transports Gondrand Frères SA proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Vrácení dovozního cla - Čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 3319/94 - Pojem „zvláštní situace“ ve smyslu článku 905 nařízení (EHS) č. 2454/93 - Antidumpingové clo postihující dovoz roztoku urea-amonium nitrátu pocházejícího z Polska - Přímá fakturace dovozce)
 (2004/C 284/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-104/02, Société française de transports Gondrand Frères SA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená M. Famchonem, advokátem, s adresu pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: C. Durand, B. Stromsky a X. Lewis, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2002) 24 konečné ze dne 14. ledna 2002, jímž bylo konstatováno, že prominutí dovozního cla není v konkrétním případě odůvodněné, Soud (pátý rozšířený senát), ve složení P. Lindh, předseda, a R. García-Valdecasas, J.D. Cooke, P. Mengozzi a M.E. Martins Ribeiro, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 21. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponese své náklady, jakož i náklady Komise.
 (1) Úř. věst. C 156, 29.6.2002.


text:
 16.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 336/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. září 2013 — Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd v. Rada Evropské unie, Evropská komise
 (Věc C-15/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Dumping - Nařízení (ES) č. 826/2009 - Dovoz některých magnezitových cihel pocházejících z Číny - Nařízení (ES) č. 384/96 - Článek 2 odst. 10 písm. b) - Spravedlivé srovnání - Článek 11 odst. 9 - Částečný prozatímní přezkum - Povinnost použít stejný způsob jako při šetření, které vedlo k uložení cla - Změna okolností)
 2013/C 336/11
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd (zástupci: J.-F. Bellis a R. Luff, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, Rechtsanwalt, a N. Chesaites, Barrister), Evropská komise (zástupci: E. Gippini Fournier a H. van Vliet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) ze dne 16. prosince 2011, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials v. Rada (T-423/09), kterým Tribunál zamítl návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 826/2009 ze dne 7. září 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 1659/2005 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých magnezitových cihel pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 240, s. 7) — Srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny — Zohlednění daně z přidané hodnoty země původu — Použití jiné metody, než je metoda použitá při původním šetření — Nesprávná právní posouzení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení souvisejících s tímto řízením.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/71
 Žaloba podaná dne 1. října 2015 – Syndial v. Komise
 (Věc T-581/15)
 (2015/C 398/85)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Syndial SpA – Attività Diversificate (San Donato Milanese, Itálie) (zástupci: L. Acquarone a S. Grassi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál zrušil nebo změnil oznámení Evropské komise – Generálního sekretariátu Ref. Ares (20015) 3238796 ze dne 8. srpna 2015 nadepsané „Rozhodnutí generálního sekretariátu jménem Komise v souladu s článkem 4 prováděcích ustanovení nařízení (ES) č. 1049/2001“, jehož předmětem je „Potvrzující žádost o přístup k dokumentům podle nařízení (ES) č. 1049/2001 – GESTDEM 2015/2796“, kterým bylo potvrzeno zamítnutí generálním ředitelstvím pro životní prostředí Evropské komise oznámením ENV.D.2/MC/vf/ARES(2015) ze dne 16. června 2015 žádosti o přístup k dokumentům předložené společností Syndial SpA oznámením INAMB-10/15 ze dne 6. května 2015, doručeným potvrzenou elektronickou poštou dne 8. května 2015, a v důsledku toho konstatoval právo společnosti Syndial na nahlédnutí do dokumentace týkající se řízení o nesplnění povinnosti č. 2009/4426 a nařídil úplné nebo částečné předložení aktů a dokumentů, kterých se týká žádost o přístup uvedená ve výše zmíněném oznámení INAMB-10/15 ze dne 6. května 2015, doručeném potvrzenou elektronickou poštou dne 8. května 2015, a aby konstatoval právo společnosti Syndial být formálně vyslechnuta Komisí za účelem objasnění a potvrzení dostupných informací, které tvoří podklad dotčeného řízení o nesplnění povinnosti.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení a nesprávného použití čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že v projednávaném případě nebyla správně posouzena meze výjimky namítané Komisí vůči přístupu k dokumentům týkajícím se řízení o nesplnění povinnosti č. 2009/4426, a sice meze, jež je tvořena existencí „převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění“ ve smyslu výše uvedeného čl. 4 odst. 2 nařízení (ES) č. 1049/2001.
 —
 povolený a nyní již uskutečněný sanační projekt, který měl být proveden přímo společností Syndial (vlastníkem plochy) v lokalitě Cengio, je plně v souladu se zásadami Společenství v oblasti obnovy a sanace oblastí zasažených kontaminací vzniklou v minulosti.
 —
 Postoj přijatý Italskou republikou v rámci řízení č. 2009/4426 patrně nečekaně obětoval veřejný zájem sledovaný na celostátní úrovni nekritickým sdílením námitek vznesených Komisí a zapomněl, že řízení, které vedlo k povolení projektu sanace lokality, bylo v souladu s povolovacím postupem stanoveným ve vnitrostátním právu, a sice řízení u téhož ministerstva, které dnes zpochybňuje jeho platnost. Umožnit společnosti Syndial ověřit, zda je skutečně kontrolováno dodržení souladu se zásadami Společenství, proto představuje relevantní převažující veřejný zájem, který odůvodňuje zpřístupnění ve smyslu čl. 4 odst. 2.
 —
 Zájem, na němž spočívají žádosti společnosti Syndial není – ostatně oprávněným – soukromým zájmem, nýbrž zahrnuje relevantnější veřejný zájem, jehož cílem je účinná ochrana spravedlnosti, řádný průběh dotčeného řízení Společenství a interní správní činnosti (jež jsou předmětem výslovné ochrany ve smyslu článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a článku 97 Ústavy Italské republiky), který souvisí nejen s právem na obhajobu jednotlivce (který má přímý zájem na účincích rozhodnutí přijatých v řízení o nesplnění povinnosti), nýbrž i zejména se základním právem na informace o životním prostředí, které je potvrzeno v zásadách unijního práva (čl. 191 odst. 2 a odst. 3 první pododstavec ve vztahu k zásadě zakotvené v článku 11 SFEU, provedeném též prostřednictvím přistoupení Evropské unie k Aarhuské úmluvě ze dne 27. června 1998).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení a nesprávného použití čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 1049/2001. Protiprávní částečné odepření přístupu.
 —
 Obecný předpoklad o nepřípustnosti zpřístupnění stanovený v čl. 4 odst. 2 třetí odrážce nařízení č. 1049/2001 „nevylučuje právo dotčených osob, aby prokázaly, že se na daný dokument, jehož zpřístupnění je požadováno, nevztahuje uvedený předpoklad, nebo že existuje převažující veřejný zájem na jeho zpřístupnění ve smyslu čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001“ (viz rozsudek Tribunálu ze dne 25. března 2015, T-456/13, bod 64).
 —
 V projednávaném případě se jedná o žádost o dokumenty, jejichž zpřístupnění není v rozporu s žádným veřejným zájmem, ale naopak přispívá k jeho naplnění, neboť pouze po seznámení se s těmito dokumenty z nich lze vyvodit užitečné informace nejen pro vyvrácení z technického a právního hlediska výtek, které jsou základem řízení o nesplnění povinnosti, ale také prokázat platnost řízení, které bylo vedeno s plným souhlasem příslušných orgánů s cílem určit nejvhodnější projekt sanace lokality Cengio, která dříve patřila ACNA, v souladu se zásadami Společenství v oblasti obnovy lokalit zasažených kontaminací vzniklou v minulosti a udržitelnosti opatření na ochranu životního prostředí, a s cílem realizace tohoto projektu.
 —
 Přístup mohl být omezen na uvedení dokumentů založených do spisu Italskou republikou po utajení dokumentů, které se již ve spisu nacházejí.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (velkého senátu)
 ze dne 26. dubna 2005
 ve věci C-494/01: Komise Evropských společenství proti Irsku (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Nakládání s odpady - Směrnice 75/442/EHS, ve znění směrnice 91/156/ES - Články 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13 a 14)
 (2005/C 143/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-494/01, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 20. prosince 2001, Komise Evropských společenství (zmocněnci: R. Wainwright a X. Lewis) proti Irsku (zmocněnci: D. O'Hagan ve spolupráci s P. Charletonem, SC, a A. Collinsem, BL), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann (zpravodaj), C. W. A. Timmermans a A. Rosas, předsedové senátu, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus a E. Levits, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 26. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Irsko tím, že nepřijalo veškerá opatření nezbytná k zajištění správného provedení článků 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13 a 14 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedených ustanovení.
 2)
 Irsko tím, že neodpovědělo na žádost o informace ze dne 20. září 1999, týkající se operací s odpady ve Fermoy v hrabství Cork, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 10 ES.
 3)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 56, 2.3.2002.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/23
 Žaloba podaná dne 9. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Švédské království
 (Věc C-547/08)
 (2009/C 32/40)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Dejmek a M. Sundén, zmocněnci)
 Žalované: Švédské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Švédské království tím, že nepřijalo právní a správní ustanovení nezbytná k provedení směrnice Komise (1) 2006/70/ES ze dne 1. srpna 2006, kterou se stanoví prováděcí opatření ke směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES, pokud se jedná o definici „politicky exponovaných osob“ a technická kritéria pro zjednodušené postupy hloubkové kontroly klienta a pro výjimku na základě finanční činnosti vykonávané příležitostně nebo ve velmi omezené míře, nebo každopádně tím, že tato ustanovení neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 5 této směrnice a
 —
 uložit Švédskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 15. prosince 2007.
 (1) Úř. věst. L 214, s. 29.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/61
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2013 — Spar Österreichische Warenhandels v. Komise
 (Věc T-405/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Spojování - Trhy prodeje výrobků běžné spotřeby - Rozhodnutí, kterým bylo spojení prohlášeno za slučitelné s vnitřním trhem - Závazky - Zjevně nesprávné posouzení - Právo být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění)
 2013/C 225/135
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spar Österreichische Warenhandels AG (Salzbourg, Rakousko) (zástupci: původně A.-H. Bischke, S. Brack a D. Bräunlich, poté A-H. Bischke a D. Bräunlich, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Noë, N. von Lingen a O. Weber, poté S. Noë a N. von Lingen, zmocněnci, ve spolupráci s M. Buntscheckem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Billa AG (Wiener Neudorf, Rakousko) (zástupci: H. Wollmann, G. Drauz et F. Urlesberger, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. června 2008, kterým bylo za slučitelné se společným trhem prohlášeno spojení, kterým společnost Billa AG získala výlučnou kontrolu nad společností Adeg österreich Handels AG (věc COMP/M.5047 — REWE/ADEG), za podmínky dodržení závazků navržených podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 24, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Spar Österreichische Warenhandels AG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou Komisí a společností Billa AG.
 (1) Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/27
 Kasační opravný prostředek podaný dne 5. dubna 2017 ANKO A.E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. ledna 2017 ve věci T-768/14, ANKO v. Evropská komise
 (Věc C-172/17 P)
 (2017/C 168/36)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ANKO A.E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zástupce: Stavroula Paliou, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 25. ledna 2017 ve věci T-768/14 a vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí ve věci samé;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že rozsudek Tribunálu ze dne 25. ledna 2017 ve věci T-768/14 obsahuje právní závěry, které jsou v rozporu s normami unijního práva, a napadá je tímto kasačním opravným prostředkem.
 Podle navrhovatelky musí být napadený rozsudek zrušen z následujících důvodů:
 i
 Zaprvé, zkreslení skutkových okolností, pokud jde o spolehlivost systému pro zaznamenávání pracovní doby.
 ii
 Zadruhé, nesprávné právní posouzení v souvislosti s činností, pokud jde o pravidla, která se vztahují na předmět a na důkazní břemeno.
 iii
 Zatřetí, nesprávné právní posouzení v souvislosti s vedlejším opravným prostředkem, pokud jde o pravidla týkající se rozložení důkazního břemene.
 iv
 Začtvrté, porušení podstatné formální náležitosti, a zejména nedostatek odůvodnění, pokud jde o skutečnost, zda pohledávka Komise byla jistá, o stanovené pevné částce a splatná.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/63
 Žaloba podaná dne 3. září 2010 — Coedo Suárez v. Rada
 (Věc F-73/10)
 ()
 2010/C 301/101
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ángel Coedo Suárez (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované, kterým se zamítají žádosti směřující k odškodnění žalobce a k náhradě způsobené hmotné a nehmotné újmy.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ), kterým se zamítá žádost o odškodnění žalobce, a případně i rozhodnutí OOJ, kterým se zamítá příslušná stížnost;
 —
 pokud jde o náhradu hmotné újmy, uložit žalované, aby vyplatila částku stanovenou předběžně a v souladu se zásadou ex aequo et bono ve výši 450 000 eur zvýšenou o úroky z prodlení s uplatněním zákonné sazby platné k datu rozsudku, který má být vydán;
 —
 pokud jde o náhradu nehmotné újmy, uložit žalované, aby žalobce v řádné a náležité formě rehabilitovala a aby mu vyplatila symbolické jedno euro, nebo podpůrně, aby mu vyplatila částku stanovenou předběžně a v souladu se zásadou ex aequo et bono ve výši 300 000 eur zvýšenou o úroky z prodlení s uplatněním zákonné sazby platné k datu rozsudku, který má být vydán
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (Nizozemsko) dne 31. října 2012 — X, další účastník: Heffingsambtenaar van de gemeente Z
 (Věc C-486/12)
 2013/C 26/45
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Další účastník: Heffingsambtenaar van de gemeente Z
 Předběžné otázky
 1)
 Jsou splněny požadavky sdělení uvedeného v čl. 12 písm. a) druhé odrážce směrnice (1) týkajícího se údajů, které jsou zpracovávány, poskytnutím informace (podle čl. 79 odst. 2 Wet GBA — zákona o základním rejstříku osobních údajů vedených u správních orgánů obce)?
 2)
 Brání čl. 12 písm. a) směrnice vybírání poplatků za sdělení osobních údajů, které jsou zpracovávány, prostřednictvím výpisu ze základního rejstříku správních orgánů obce?
 3)
 Pokud bude na otázku 2 odpovězeno záporně: Je výběr předmětných poplatků nadměrný ve smyslu čl. 12 písm. a) směrnice?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355).


text:
 8.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. listopadu 2013 společností Villeroy & Boch AG proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10, Villeroy & Boch AG a další v. Evropská komise
 (Věc C-625/13 P)
 2014/C 39/17
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Villeroy & Boch AG (zástupci: M. Klusmann, advokát, a S. Thomas)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) trvá na svých návrhových žádáních z řízení v prvním stupni a navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu (čtvrtého senátu) vydaný dne 16. září 2013 ve spojených věcech T-373/10, T-374/10, T-382/10 a T-402/10 v rozsahu, v němž zamítá žalobu navrhovatelky,
 —
 podpůrně, částečně zrušil článek 1 rozhodnutí další účastnice řízení C(2010) 4185 final ze dne 23. července 2010 ve znění plynoucím z napadeného rozsudku v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky,
 —
 podpůrně, odpovídajícím způsobem snížil výši pokuty uložené navrhovatelce článkem 2 rozhodnutí ze dne 23. července 2010,
 —
 dále podpůrně, vrátil věc Tribunálu k novému projednání a
 —
 uložil další účastnici náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 V rámci svých prvních šesti důvodů kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se při posuzování důkazů dopustil několika právních pochybení. Tribunál tak měl za to, že může navrhovatelce nevyhovět na základě důkazů týkajících se protiprávního jednání, kterého se údajně dopustila ve Francii, zatímco v souběžně projednávaných věcech posuzoval tyto důkazy zcela odlišně (1). Navrhovatelka má za to, že takový přístup porušuje zásadu, podle níž pochybnosti svědčí ve prospěch žalobce, a pravidla logiky, jelikož totéž posouzení nemůže vést k odlišnému závěru v její neprospěch.
 V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál jí, jakožto výrobci sanitární techniky, přičetl protiprávní jednání, kterých se v Itálii dopustily nekonkurenční podniky (výrobci armatur), i když se vůbec neúčastnila schůzek údajné kartelové dohody. Navrhovatelka má mimo to za to, že v tomto ohledu Tribunál v souběžně projednávaných věcech týkajících se konkurentů navrhovatelky (2) rozhodl, že vzájemně si nekonkurujícím podnikům nelze vytýkat protiprávní jednání, a to i tehdy, pokud byly údajným protiprávním jednání výrobců armatur přítomny. Mimo jasně diskriminační nerovné zacházení v neprospěch navrhovatelky napadený rozsudek porušuje zásadu, podle níž pochybnosti svědčí ve prospěch žalobce, a pravidla logiky. Pokud má totiž Tribunál za to, že tatáž skutečnost může být posouzena dvěma různými způsoby, je třeba upřednostnit posouzení více hovořící ve prospěch sankcionovaných společností, a nikoliv, tak jako v projednávaném případě, nejméně příznivé posouzení.
 Co se týče kombinovaného protiprávního jednání v Nizozemsku, navrhovatelka v rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku zpochybňuje legalitu deklarativního rozhodnutí založeného na promlčených skutkových okolnostech. Navrhovatelka má rovněž za to, že konstatování Tribunálu v odůvodnění a ve výroku rozsudku nejsou konzistentní. Znění výroku je totiž širší než skutková zjištění uvedená v odůvodnění rozsudku. Jelikož tak výrok nestojí na odůvodnění, je napadený rozsudek stižen silně nedostatečným odůvodněním a porušuje tak článek 101 SFEU a článek 81 jednacího řádu Tribunálu.
 V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka v podstatě tvrdí, že pokud jde o Belgii, Tribunál nezohlednil několik relevantních skutkových okolností, přestože je Tribunál na jednání uvedl.
 Výtky vznesené v rámci pátého důvodu kasačního opravného prostředku se vztahují ke zjištěním týkajícím se protiprávního jednání v Německu. Navrhovatelka Tribunálu vytýká, že nezohlednil nebo zkreslil její výroky v tomto ohledu. Mimoto tvrdí, že některá konstatování týkající se údajně protiprávní, z pohledu čl. 101 odst. 1 SFEU, výměny informací nejsou právně obhajitelná.
 V rámci šestého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že se při analýze protiprávního jednání v Rakousku dopustil nesprávných právních posouzení.
 V rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že skutečnost, že jí byla odvozením přičtena protiprávní jednání, kterých se dopustily právně nezávislé podniky, porušuje zásadu „nulla poena sine culpa“.
 V rámci osmého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka Tribunálu vytýká, že provedl právní kvalifikaci několika praktik jako jediného, komplexního a trvajícího protiprávního jednání, zatímco tyto praktiky byly právně i věcně nezávislé a taková kvalifikace nebyla odůvodněna pro nedostatek komplementarity společně přezkoumávaných praktik. V přístupu použitém Tribunálem použití právního pojmu jediné, komplexní a trvající protiprávní jednání porušuje dle navrhovatelky zásadu práva na spravedlivý proces.
 V rámci devátého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že jelikož se protiprávního jednání přímo neúčastnila, nebylo možné jí společně a nerozdílně uložit pokutu, takže došlo k porušení zásady legality a zásady osobní odpovědnosti.
 V rámci desátého důvodu kasačního opravného prostředku má navrhovatelka za to, že se Tribunál tím, že provedl povrchní přezkum, dopustil nesprávného právního posouzení, a vytýká mu, že nevykonal správně svoji kontrolní funkci, a nezajistil tak dodržení zásady soudní ochrany zakotvené v unijním právu.
 V rámci jedenáctého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že pokuta potvrzená Tribunálem je každopádně nepřiměřená. Vzhledem k tomu, že některé usvědčující důkazy byly Tribunálem odmítnuty a že další důkazy musí být rovněž odmítnuty z důvodu nesprávného právního odůvodnění, nelze potvrzení maximální zákonné sankce (tedy 10 % obratu skupiny) Tribunálem považovat za přiměřené ani za zákonné. Jelikož většina skutkových poznatků uplatňovaných k odůvodnění kvalifikace protiprávního jednání nebyla platná, není vzhledem ke zjevnému nedostatku důkazů a příčinné souvislosti, jakož i nepřičitatelnosti předmětných praktik možné mít za to, že po dobu deseti let docházelo v šesti různých zemích u tří skupin výrobků k jedinému, komplexnímu a trvajícímu protiprávnímu jednání. V krajním případě je sice možné mít za to, že na místní úrovni došlo k dílčím protiprávním jednáním, taková jednání však nemohou v žádném případě odůvodňovat rozsah uložené sankce. Projednávaná věc ani zdaleka nepředstavuje vážný, či dokonce velmi vážný případ, což Tribunál opomenul zohlednit, a hrubě tak nerespektoval kritéria posouzení, jejichž výklad měl provést.
 (1) Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013, Keramag Keramische Werke a další v. Komise (T-379/10 a T-381/10).
 (2) Výše uvedený rozsudek Keramag Keramische Werke a další v. Komise a rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013, Wabco Europe a další v. Komise (T-380/10).


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/45
 Žaloba podaná dne 31. října 2016 – Crédit Agricole v. ECB
 (Věc T-758/16)
 (2017/C 006/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Crédit Agricole SA (Montrouge, Francie) (zástupci: A. Champsaur a A. Delors, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil na základě článků 256 a 263 SFEU rozhodnutí ECB/SSM/2016 – 969500TJ5KRTCJQWXH05/165, které Evropská centrální banka přijala dne 24. srpna 2016;
 —
 uložil Evropské centrální bance náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se Evropská centrální banka (ECB) údajně dopustila při výkladu ustanovení nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1; dále jen „nařízení č. 575/2013“).
 V této souvislosti žalobkyně ECB zejména vytýká, že rozhodnutí ze dne 24. srpna 2016, kterým se zamítá žádost, kterou předložila s cílem získat povolení o vyloučení expozic ve veřejném sektoru z výpočtu pákového poměru (dále jen „napadené rozhodnutí“):
 —
 je v rozporu s úmyslem evropského zákonodárce a s cíli sledovanými nařízením č. 575/2013;
 —
 zbavuje čl. 429 odst. 14 uvedeného nařízení veškerého užitečného účinku;
 —
 představuje zásah ECB do pravomocí evropského zákonodárce.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterým napadené rozhodnutí údajně trpí pokud jde o posouzení obezřetnostního rizika souvisejícího s regulovanými úsporami, jelikož ECB údajně opomněla zohlednit právní rámec a empirické údaje týkající se těchto úspor, jakož i příslušné zprávy Evropského orgánu pro bankovnictví, a údajně se rovněž dopustila nesprávního posouzení, pokud jde o riziko nadměrné páky a dalších obezřetnostních rizik, které s ním souvisejí.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, kterým napadené rozhodnutí údajně trpí, jelikož porušuje obecnou zásadu proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii a dále že nerespektuje zvláštní požadavky související se zásadou proporcionality v oblasti obezřetnostního dohledu, která ukládá, aby byly obezřetností požadavky přizpůsobeny modelu podniku banky a rizikům, která z toho vyplývají pro finanční sektor a hospodářství.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 12. ledna 2006
 ve věci C-311/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam): Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht BV proti Inspecteur der Belanstigdienst – Douanedistrict Rotterdam (1)
 (Společný celní sazebník - Sazebníková čísla a položky - Zařazení zásilek rýže - Doplňková poznámka 1 písm. f) kapitola 10 kombinované nomenklatury - Platnost - Dodatečné vybrání dovozního cla - Článek 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu Společenství - Výklad - Dobrá víra osoby povinné odvést daň)
 (2006/C 60/13)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-311/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) ze dne 28. června 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 22. července 2004, v řízení Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht BV proti Inspecteur der Belanstigdienst – Douanedistrict Rotterdam, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas předseda senátu, J. Malenovský (zpravodaj), J.-P. Puissochet, S. von Bahr a U. Lõhmus, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Přezkum první položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost doplňkové poznámky 1 písm. f) kapitoly 10 přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2388/2000 ze dne 13. října 2000.
 (1) Úř. věst. C 239, 25.9.2004.


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. ledna 2010 — Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-333/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb zboží - Články 28 ES a 30 ES - Množstevní omezení dovozu - Opatření s rovnocenným účinkem - Režim předchozího povolení - Pomocné látky a potraviny, k jejichž výrobě byly použity pomocné látky pocházející z jiných členských států, kde jsou legálně vyráběny nebo uváděny na trh - Postup umožňující hospodářským subjektům dosáhnout toho, aby takové látky byly zapsány na,kladný seznam - Klauzule o vzájemném uznávání - Vnitrostátní právní rámec, který vytváří situaci právní nejistoty pro hospodářské subjekty“)
 2010/C 63/12
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: B. Stromsky, zmocněnec)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a R. Loosli-Surrans, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 28 ES — Režim předchozího povolení pro pomocné látky a potraviny, k jejichž výrobě byly použity pomocné látky pocházející z jiných členských států, kde jsou legálně vyráběny nebo uváděny na trh — Nedostatek odůvodnění a porušení zásady proporcionality
 Výrok
 1)
 Francouzská republika tím, že zavedla pro pomocné látky a potraviny, k jejichž výrobě byly použity pomocné látky pocházející z jiných členských států, kde jsou legálně vyráběny nebo uváděny na trh, režim předchozího povolení, který porušuje zásadu proporcionality, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 28 ES.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 285, 8.11.2008.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Hof van Beroep te Antwerpen ze dne 30. června 2005 v trestním řízení proti 1...., 2., 3. Werneru Constant Mariu Bouwensovi
 (Věc C-272/05)
 (2005/C 217/57)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Hof van Beroep te Antwerpen (Belgie) ze dne 30. června 2005 v trestním řízení proti 1. ..., 2. ... a 3. Werneru Constant Mariu Bouwensovi, který došel kanceláři Soudního dvora dne 5. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Hof van Beroep te Antwerpen žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 1.
 Je nutno článek 54 (1) Úmluvy k provedení Schengenské dohody, ze dne 19. června [1990], ve spojení s článkem 71 této úmluvy vykládat tak, že trestné činy držení za účelem vývozu nebo dovozu, které se týkají týchž omamných a psychotropních látek a které jsou trestně stíhány jako vývoz nebo dovoz v různých státech, které podepsaly Úmluvu k provedení Schengenské dohody, jsou považovány za „tentýž čin“ ve smyslu uvedeného článku 54?
 (1) Úmluva k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (Úř. věst. L 239, 22.9. 2000, s. 19)


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/13
 Usnesení Tribunálu ze dne 18. prosince 2012 — Maďarsko v. Komise
 (Věc T-320/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Lhůta pro podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Opožděnost - Nepřípustnost)
 2013/C 55/23
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Maďarsko (zástupci: M. Fehér, K. Szíjjártó a K. Veres, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen a A. Sipos, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2011/192/EU ze dne 28. března 2011, kterým se z financování EU vylučují některé výdaje vynaložené Maďarskem v roce 2004 v rámci programu podpory pro předvstupní opatření v oblasti zemědělství a rozvoje venkova (programu Sapard) (Úř. věst. L 81, s. 14).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Maďarsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 252, 27.8.2011.


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/42
 Žaloba podaná dne 6. února 2017 – Schoonjans v. Komise
 (Věc T-79/17)
 (2017/C 112/58)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alain Schoonjans (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 určil a rozhodl, že
 —
 rozhodnutí výběrové komise ze dne 11. dubna 2016, kterým byla zamítnuta kandidatura žalobce v rámci vnitřního výběrového řízení COM/02/AST/16, se zrušuje;
 —
 Evropské komisi se ukládá uhradit žalobci částku 5 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěl;
 —
 Evropské Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby vznáší žalobce námitku protiprávnosti oznámení o výběrovém řízení založenou na dvou žalobních důvodech.
 1.
 První žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 82 odst. 7 pracovního řádu ostatních zaměstnanců (PŘOZ) spočívajícího v tom, že Komise omezila přístup k vnitřnímu výběrovému řízení vypsanému pro platovou třídu AST2 jen na smluvní zaměstnance zařazené do funkční skupiny III.
 2.
 Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení čl. 27 prvního pododstavce služebního řádu úředníků Evropské unie spočívajícího v tom, že tato podmínka připuštění není v každém případě odůvodněná zájmem služby ani povahou obsazovaných pracovních míst.


text:
 28.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2014 – Grupo Flexi de León v. OHIM (FLEXI)
 (Věc T-352/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství FLEXI - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 245/13
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grupo Flexi de León, SA de CV (León, Mexiko) (zástupce: M. Zarobe, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2012 (věc R 1335/2011-2) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení FLEXI jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Grupo Flexi de León, SA de CV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 331, 27.10.2012.