text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/51
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. července 2017 – No Limits v. EUIPO – Morellato (NO LIMITS)
 (Věc T-43/17) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie NO LIMITS - Zrušení napadeného rozhodnutí - Zánik předmětu sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2017/C 283/79)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: No Limits International Investments SA (Bissone, Švýcarsko) (zástupce): F. Canu, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: S. Scardocchia a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Morellato SpA (Fratte di Santa Giustina in Colle, Itálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. listopadu 2016 (věc R 2007/2015-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Morellato a No Limits Investments.
 Výrok
 1.
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2.
 Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností No Limits International Investments SA.
 (1) Úř. věst. C 95, 27.3.2017.


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/25
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 17. března 2005
 ve věci T-160/03, AFCon Management Consultants a další proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Program TACIS - Nabídkové řízení - Nesrovnalosti v rámci postupu při výběru nabídek - Žaloba na náhradu škody)
 (2005/C 132/46)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T-160/03, AFCon Management Consultants, se sídlem v Bray (Irsko), Patrick Mc Mullin, s bydlištěm v Bray, Seamus O'Grady, s bydlištěm v Bray, zastoupení B. O'Connorem, advokátem, a I. Carreñem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: J. Enegren a F. Hoffmeister, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je uplatnění nároku na náhradu škody údajně utrpěné z důvodu nesrovnalostí při nabídkovém řízení v rámci projektu financovaného programem TACIS („Projekt FDRUS 9902 – Agricultural extension services in South Russia“), Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci; vedoucí soudní kanceláře: D. Christensen, vydal dne 17. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Komisi se ukládá zaplatit AFCon částku 48 605 EUR, navýšenou o úroky ode dne vyhlášení tohoto rozsudku až do úplného splacení. Úrokovou sazbu, která bude použita, je třeba počítat na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní repo operace, použitelné během dotyčného období, zvýšené o dva procentní body. Částka úroků je vypočítána na základě metody složených úroků.
 2.
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3.
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 200, 23.8.2003.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/43
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. dubna 2016 – Pappalardo a další v. Komise
 (Věc T-316/13) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Rybolov - Zachování rybolovných zdrojů - Obnova populace tuňáka obecného - Nouzová opatření zakazující lov pomocí košelkových nevodů - Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům“)
 (2016/C 211/53)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobci: Salvatore Aniello Pappalardo (Cetara, Itálie), Pescatori La Tonnara Soc. coop. (Cetara), Fedemar Srl (Cetara), Testa Giuseppe E C. Snc (Catane, Italie), Pescatori San Pietro Apostolo Srl (Cetara), Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC (Pescara, Itálie), a Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. (Pescara) (zástupci: V. Cannizzaro a L. Caroli, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet a D. Nardi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody, znějící na náhradu škody údajně utrpěné žalobci v důsledku přijetí nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008, o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45 o západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 155, s. 9).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Salvatoru Aniellovi Pappalardovi a společnostem Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe E C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo EC a Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/28
 Žaloba podaná dne 21. srpna 2012 — Electric Bike World v. OHIM — Brunswick (LIFECYCLE)
 (Věc T-379/12)
 2012/C 355/61
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Electric Bike World Ltd (Southampton, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Brunswick Corp. (Lake Forest, Spojené státy)
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. května 2012 ve věci R 2308/2011-1; a
 —
 uložit Úřadu a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu vlastních nákladů řízení, jakož i náhradu nákladů řízení vzniklých žalobkyni.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „LIFECYCLE“ pro výrobky zařazené do tříd 12, 18 a 25 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8546401
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská slovní ochranná známka „LIFECYCLE“, zapsaná pod č. 1271758 pro výrobky zařazené do třídy 28
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž zamítlo námitku ohledně výrobků zařazených do třídy 12; zamítnutí zápisu ochranné známky Společenství pro tyto výrobky; zamítnutí odvolání pro zbývající výrobky zařazené do třídy 12.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. února 2013 Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl a další proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. prosince 2012 ve věci T-260/00, Cooperativa San Marco fra Lavoratori della Piccola Pesca — Burano Soc. coop. rl a další v. Evropská komise
 (Věc C-94/13 P)
 2013/C 129/13
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Cooperativa tra i Lavoratori della Piccola Pesca di Pellestrina Soc. coop. rl a další (zástupci: A. Vianello, A. Bortoluzzi a A. Veronese, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Italská republika, Cooperativa Pescatori di San Pietro in Volta Soc. coop. Rl a další
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit nebo změnit napadené usnesení a uložit Komisi náhradu nákladů řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelé uplatňují nesprávné právní posouzení při uplatňování zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku ve věci „Comitato Venezia vuole vivere“ zaprvé co se týče povinnosti uvést odůvodnění rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor a zadruhé co se týče rozložení důkazního břemene, pokud jde o podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
 Usnesením napadeným tímto kasačním opravným prostředkem se Tribunál odchýlil od výroku Soudního dvora v rozsudku ze dne 9. června 2011„Comitato Venezia vuole vivere“ v rozsahu, v němž tento rozsudek uvádí, že rozhodnutí Komise „musí obsahovat všechny základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány“. I přesto, že rozhodnutí postrádá základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány, Tribunál nekonstatoval žádné nedostatky v metodě použité Komisí ve sporném rozhodnutí, a tudíž se dopustil nesprávného právního posouzení.
 Na základě zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ přísluší v rámci vymáhání podpory členskému státu — a tudíž nikoliv jednotlivému příjemci — v každém jednotlivém případě prokázat, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU. V projednávané věci však Komise ve sporném rozhodnutí neupřesnila „způsoby“ takového ověření. Vzhledem tudíž k tomu, že Italská republika neměla v rámci vymáhání podpory k dispozici základní prvky za účelem prokázání, zda poskytnuté výhody představují státní podpory ve prospěch příjemců, rozhodla zákonem č. 228 ze dne 24. prosince 2012 (čl. 1 odst. 351 a násl.) obrátit důkazní břemeno v rozporu s judikaturou Společenství. Podle italských právních předpisů nepřísluší státu, nýbrž jednotlivým podnikům, které jsou příjemci podpor poskytnutých ve formě úlevy, aby prokázaly, že dané výhody nenarušují hospodářskou soutěž nebo neovlivňují obchod mezi členskými státy. Při neexistenci takového důkazu platí domněnka, že poskytnutá výhoda mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. To je zjevně v rozporu se zásadami vytýčenými Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“.


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/16
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. září 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-363/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Europol - Seznam třetích států a organizací, se kterými Europol uzavře dohody - Určení právního základu - Právní rámec použitelný po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost - Přechodná ustanovení - Odvozený právní základ - Rozlišování legislativních aktů a prováděcích opatření - Konzultace Parlamentu - Podnět členského státu nebo Komise“)
 (2015/C 363/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola a M. Penčeva, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: E. Sitbon, K. Pleśniak a K. Michoel, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci řízení podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil a J. Škeřík, zmocněnci), Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér, G. Szima a M. Bóra, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Česká republika a Maďarsko nesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 329, 22.9.2014.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/57
 Žaloba podaná dne 11. července 2008 – Itálie v. Komise
 (Věc T-274/08)
 (2008/C 223/100)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: S. Fiorentino, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise číslo K(2008) 1711 ze dne 30. dubna 2008 o schválení účetních závěrek platebních agentur členských států týkajících se výdajů financovaných z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) pro rozpočtový rok 2007.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí, které je předmětem této věci, bylo napadeno v rozsahu, v němž zaúčtovává úroky z částek k tíži rozpočtu Italského státu ve smyslu čl. 32 odst. 5 nařízení (ES) č. 1290/05, a zvláště v rozsahu, v němž zaúčtovává úroky od okamžiku zaplacení částek, které nejsou dluženy, z částek, k jejichž zpětnému získání nedošlo během osmi let následujících po dni prvotního zjištění správním orgánem nebo soudem a probíhá vnitrostátní soudní řízení, které jdou z 50 % k tíži členského státu a z 50 % k tíži rozpočtu Společenství.
 Na podporu žaloby žalující vláda uvádí, že byl porušen čl. 32 odst. 5 nařízení (ES) č. 1290/05. Toto ustanovení nemůže být vykládáno v tom smyslu, že úroky mají být zaúčtovány v případě, v němž bylo zpětné získání zpochybněno před soudem, a to jednak proto, že to doslovné znění odstavce 5 nestanoví (na rozdíl od toho, co je uvedeno v odstavci 1), a jednak proto, že okamžik, od kterého začnou úroky běžet, může být stanoven pouze v návaznosti na výsledek soudního řízení.


text:
 22.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. května 2013 — Unister v. OHIM (fluege.de)
 (Věc T-244/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství fluege.de - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Rozlišovací způsobilost získaná užíváním - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c), odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 178/18
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Unister GmbH (Lipsko, Německo) (zástupci: H. Hug a A. Kessler-Jensch, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. března 2012 (věc R 2149/2011-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení fluege.de jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Unister GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 13. ledna 2014 – Staatssecretaris van Financiën v. D.G. Kieback
 (Věc C-9/14)
 2014/C 102/19
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Staatssecretaris van Financiën
 Žalovaný: D.G. Kieback
 Předběžné otázky
 1.
 Musí být článek 39 ES vykládán v tom smyslu, že členský stát, ve kterém osoba povinná k dani vykonává zaměstnání, musí při výběru daně z příjmů zohlednit osobní a rodinnou situaci osoby povinné k dani v případě, kdy (i) tato osoba povinná k dani pracovala v tomto členském státě jen po část zdaňovacího období, přičemž bydlela v jiném členském státě, (ii) celý nebo téměř celý svůj příjem během tohoto období dosáhla ve státě zaměstnání, (iii) v průběhu tohoto roku pracovala a žila v jiném státě, a (iv) při zohlednění celého zdaňovacího období nedosáhla všechny nebo téměř všechny celkové příjmy v prvně uvedeném státě zaměstnání?
 2.
 Půjde s ohledem na odpověď na první otázku o odlišnou situaci, pokud stát, ve kterém zaměstnanec bydlel a pracoval během zdaňovacího období, není členský stát Evropské unie?


text:
 27.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 380/8
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2014 – Galileo International Technology v. OHIM – ESA a Komise (GALILEO)
 (Věc T-450/11) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství GALILEO - Starší slovní ochranné známka Společenství GALILEO - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Neexistence podobnosti mezi dotčenými výrobky a službami“)
 2014/C 380/09
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Galileo International Technology LLC (Bridgetown, Barbados) (zástupci: S. Malynicz, barrister, M. Blair a K. Gilbert, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Evropská komise (zástupci: J. Samnada a F. Wilman, zmocněnci); a Evropská kosmická agentura (ESA) (Paříž, Francie) (zástupce: M. Buydens, advokát
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. dubna 2011 (věc R 1423/2005-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Galileo International Technology LLC a Evropskou unií.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Galileo International Technology LLC ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené OHIM.
 3.
 Evropská komise a Evropská kosmická agentura ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea Constituțională a României (Rumunsko) dne 30. prosince 2016 – Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociația Accept v. Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
 (Věc C-673/16)
 (2017/C 104/43)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea Constituțională a României
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Relu Adrian Coman, Robert Clabourn Hamilton, Asociația Accept
 Odpůrci: Inspectoratul General pentru Imigrări, Ministerul Afacerilor Interne, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
 Předběžné otázky
 1)
 Zahrnuje pojem „manžel nebo manželka“ v čl. 2 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/38/[ES] (1), ve spojení s články 7, 9, 21 a 45 Listiny základních práv Evropské unie, manžela nebo manželku stejného pohlaví, pocházející(ho) ze státu, který není členem Evropské unie, občana Evropské unie, se kterým (kterou) občan legálně uzavřel sňatek na základě zákona jiného členského státu, než je hostitelský členský stát?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, vyžadují čl. 3 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 2004/38/[ES], ve spojení s články 7, 9, 21 a 45 Listiny základních práv Evropské unie, aby hostitelský členský stát přiznal právo pobytu na svém území nebo na dobu delší než tři měsíce manželovi nebo manželce stejného pohlaví občana Evropské unie?
 3)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, může být manžel nebo manželka stejného pohlaví, pocházející ze státu, který není členem Evropské unie, občana Evropské unie, se kterým (kterou) občan legálně uzavřel sňatek na základě zákona jiného členského státu, než je hostitelský členský stát, kvalifikován(a) jako „všichni ostatní rodinní příslušníci [...]“ ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/38/[ES] nebo jako „partner, se kterým má občan Unie řádně doložený trvalý vztah“ ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice 2004/38/[ES], s odpovídající povinností hostitelského státu usnadnit mu vstup a pobyt, i pokud hostitelský stát neuznává manželství mezi osobami stejného pohlaví, ani nestanoví jakoukoli jinou alternativní formu právního uznání, jako jsou registrovaná partnerství?
 4)
 V případě kladné odpovědi na třetí otázku, vyžadují čl. 3 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 směrnice 2004/38/[ES], ve spojení s články 7, 9, 21 a 45 Listiny základních práv Evropské unie, aby hostitelský členský stát přiznal právo pobytu na svém území nebo na dobu delší než tři měsíce manželovi nebo manželce stejného pohlaví občana Evropské unie?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77).


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/59
 Žaloba podaná dne 20. července 2005 The Black & Decker Corporation proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc T-278/05)
 (2005/C 217/118)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 20. července 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) The Black & Decker Corporation, se sídlem v Towson, Maryland (Spojené státy americké), zastoupenou P. Harrisem, advokátem.
 Atlas Copco Aktiebolag, se sídlem ve Stockholmu (Švédsko), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. května 2005 (Věc R 792/2004-1);
 —
 prohlásil námitkové řízení B623 688 za nepřípustné;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů vynaložených žalobkyní v průběhu tohoto řízení a řízení o odvolání.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Obrazová barevná ochranná známka v černé a žluté barvě ve třídě 7 (ruční přenosné elektrické nářadí atd.)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Atlas Copco Aktiebolag
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Nezapsané ochranné známky nebo označení, používané v obchodním styku ve všech členských státech pro elektrické nářadí
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek z důvodu jejich nepřípustnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení napadeného rozhodnutí a vrácení věci námitkovému oddělení k novému projednání
 Žalobní důvody:
 Žalobkyně tvrdí, že námitky měly být prohlášeny za nepřípustné, jelikož neurčovaly dostatečně jasně dovolávané starší ochranné známky a označení v rozporu s pravidlem 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/1995 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 303, 15.12.1995, s. 1.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/55
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 18. března 2016 – Kerstens v. Komise
 (Věc F-23/15) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Povinnosti - Jednání v rozporu s vážností veřejné služby - Šíření urážlivých výroků týkajících se jiného úředníka - Článek 12 služebního řádu - Disciplinární řízení - Šetření v podobě posouzení skutkového stavu - Důtka - Článek 9 odst. 1 písm. b) přílohy IX služebního řádu - Obecná prováděcí ustanovení - Procesní vada - Důsledky procesní vady“)
 (2016/C 156/77)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Petrus Kerstens (Overijse, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr a C. Ehrbar, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, jímž byla žalobci uložena důtka jakožto disciplinární sankce.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Petrus Kerstens pponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 127, 20. 4. 2015, s. 42.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/33
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 25. září 2008 – Regione Siciliana v. Komise
 (Spojené věci T-392/03, T-408/03, T-414/03 a T-435/03) (1)
 („Žaloba na neplatnost - EFRR - Zrušení finanční pomoci - Navrácení již vyplacených částek - Žádost o zaplacení úroků z prodlení - Započtení - Regionální nebo místní celek - Nedostatek bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 (2008/C 313/59)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Regione Siciliana (Itálie) (zástupci: G. Aiello a A. Cingolo, avvocati dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: E. de March, L. Flynn a G. Wilms, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Ve věci T-392/03, návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 6. října 2003 v rozsahu, v němž se týká podmínek navrácení částek vyplacených Evropským fondem pro regionální rozvoj (EFRR) na projekt výstavby infrastruktury nazvaný „přehrada na řece Gibbesi“, jakož i předcházejících a odvozených aktů, ve věci T-408/03, návrh na zrušení dopisu ze dne 6. října 2003 v rozsahu, v němž se týká podmínek navrácení částek vyplacených EFRR na projekty výstavby infrastruktury nazvané „Aragona Favara“ a „Katánská nížina“, jakož i předcházejících a odvozených aktů, a zejména dopisů Komise ze dne 13. srpna 2003 a ze dne 14. srpna 2003, ve věci T-414/03, návrh na zrušení dopisu ze dne 6. října 2003 v rozsahu, v němž se týká podmínek navrácení částek vyplacených EFRR na projekt výstavby infrastruktury nazvaný „dálnice Mesina-Palermo“, jakož i předcházejících a odvozených aktů, a zejména oznámení o dluhu č. 3240406591 Komise ze dne 25. září 2002, a, ve věci T-435/03, návrh na zrušení dopisu Komise ze dne 24. října 2003 týkajícího se započtení závazků a pohledávek Komise souvisejících s finanční pomocí EFRR „Porto Empedocle“, „přehrada na řece Gibbesi“, „dálnice Mesina-Palermo“, „Aragona Favara“ a „Katánská nížina“, jakož i předcházejících a odvozených aktů.
 Výrok
 1)
 Žaloby se odmítají jako nepřípustné.
 2)
 Regione Siciliana se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 14. prosince 2007 – LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH v. Tele2 Telecommunication GmbH
 (Věc C-557/07)
 (2008/C 64/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten GmbH
 Žalovaná: Tele2 Telecommunication GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Má být pojem „zprostředkovatel“ použitý v čl. 5 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (1) vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i poskytovatele přístupu, který uživateli umožňuje pouze přístup k síti prostřednictvím přidělení dynamické IP adresy, avšak neposkytuje mu sám žádné služby („services“), jako například e-mail, FTP nebo službu file-sharing, a nad službou využívanou uživatelem rovněž nevykonává žádnou právní ani faktickou kontrolu?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Má být čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (2) vykládán s ohledem na článek 6 a článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (restriktivně) v tom smyslu, že nepřipouští poskytnutí provozních údajů osobní povahy třetím osobám soukromého práva za účelem soukromoprávního stíhání potvrzených porušení výlučných autorských práv (majetková práva a právo dílo užít)?
 (1) Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230.
 (2) Úř. věst. L 157, s. 45; Zvl. vyd. 17/02, s. 32.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/30
 Žaloba podaná dne 6. března 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-116/15)
 (2015/C 146/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola, M. Pencheva, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 spojit projednávanou věc s věcí zaregistrovanou pod číslem C-14/15 pro účely písemné a ústní části řízení a rozsudku;
 —
 zrušit rozhodnutí Rady 2014/911/EU ze dne 4. prosince 2014 o zahájení automatizované výměny daktyloskopických údajů v Lotyšsku (1);
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby založené na článku 263 SFEU předkládá Evropský parlament dva žalobní důvody.
 V rámci prvního žalobního důvodu Parlament uvádí, že Rada použila pro přijetí rozhodnutí 2014/911/EU nevhodný právní základ. Tento první žalobní důvod Parlamentu je založen na dvou úvahách. Parlament zejména tvrdí, že Rada měla pro napadené rozhodnutí nelézt právní základ v ustanoveních SFEU a že Rada při přijímání rozhodnutí 2014/911/EU každopádně vycházela z protiprávního ustanovení. Použila totiž odvozený právní základ, který je jako takový v souladu s judikaturou Soudního dvora protiprávní. Na základě tohoto žalobního důvodu vznáší Parlament námitku protiprávnosti týkající se čl. 25 odst. 2 rozhodnutí 2008/615/SVV (2) .
 V rámci druhého žalobního důvodu Parlament Radě vytýká, že k přijetí uvedeného rozhodnutí použila nesprávný rozhodovací postup. Parlament z toho dovozuje, že došlo k porušení Smluv a rovněž k porušení podstatných formálních náležitostí.
 (1) Úř. věst. L 360, s. 28.
 (2) Úř. věst. L 210, s. 1.


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/19
 Žaloba podaná dne 10. ledna 2012 — Kazino Parnithas v. Komise
 (Věc T-14/12)
 2012/C 65/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Elliniko Kazino Parnithas AE (Maroussi, Řecko) (zástupci: F. Carlin, Barrister, N. Niejahr, Q. Azau, F. Spyropoulos, I. Dryllerakis a K. Spyropoulos, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise 2011/716/EU ze dne 24. května 2011 o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecká republika poskytla některým řeckým kasinům (Úř. věst. L 285, s. 25);
 —
 podpůrně zrušit zpochybněné rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně; nebo
 —
 ještě podpůrněji zrušit zpochybněné rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá žalobkyni povinnost navrátit podporu, a
 —
 rozhodnout, že žalovaná ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady žalobkyně vzniklé v souvislosti s tímto řízením.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila čl. 107 první pododstavec SFEU v rozsahu, v němž rozhodla, že sporné opatření je podporou, jelikož:
 —
 určila, že žalobkyně získala hospodářskou výhodu ve formě „daňové diskriminace“ odpovídající částce 7,20 eur za tiket;
 —
 shledala, že předmětné opatření zahrnovalo využití státních prostředků;
 —
 měla za to, že opatření bylo selektivní ve prospěch žalobkyně, a
 —
 dospěla k závěru, že opatření narušilo hospodářskou soutěž a ovlivnilo obchod mezi členskými státy.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila článek 296 SFEU, jelikož neposkytla odpovídající odůvodnění, aby žalobkyni umožnila porozumět a Tribunálu přezkoumat úvahy, na jejichž základě konstatovala, že žalobkyně získala selektivní výhodu, že taková výhoda zahrnovala využití státních prostředků a že byla způsobilá narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že v rozsahu, v němž je zpochybněným rozhodnutím žalobkyni uložena povinnost navrátit podporu, toto rozhodnutí porušuje:
 —
 čl. 14 odst. 1 první větu nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (1), podle nějž se navrácení vztahuje k podpoře, kterou příjemce obdržel, jelikož žalovaná ve zpochybněném rozhodnutí nesprávně vyčíslila částku podpory, kterou žalobkyně získala, a
 —
 čl. 14 odst. 1 druhou větu nařízení Rady (ES) č. 659/1999, jelikož navrácení je v tomto případě v rozporu s obecnými zásadami práva EU, a to konkrétně zásadou legitimního očekávání, zásadou právní jistoty a zásadou proporcionality.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1)


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo — Španělsko) — Jyske Bank Gibraltar Ltd v. Administración del Estado
 (Věc C-212/11) (1)
 (Předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu - Směrnice 2005/60/ES - Článek 22 odstavec 2 - Rozhodnutí 2000/642/SVV - Povinnost oznamovat podezřelé finanční transakce uložená úvěrovým institucím - Instituce působící v režimu volného pohybu služeb - Určení vnitrostátní finanční zpravodajské jednotky odpovědné za shromažďování informací - Článek 56 SFEU - Omezení volného pohybu služeb - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita)
 2013/C 171/09
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci/Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Jyske Bank Gibraltar Ltd
 Žalovaná: Administración del Estado
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Supremo — Výklad článku 22 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu (Úř. věst. L 309, s. 15) — Vnitrostátní právní úprava závazně a přímo vyžadující, aby úvěrové instituce působící na území státu bez zřízení stálého sídla poskytovaly příslušným vnitrostátním orgánům požadované informace
 Výrok
 Článek 22 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES ze dne 26. října 2005 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz a financování terorismu musí být vykládán tak, že nebrání právní úpravě členského státu, která vyžaduje, aby úvěrové instituce vykonávající na jeho území svou činnost v režimu volného pohybu služeb sdělovaly informace požadované pro boj proti praní peněz a financování terorismu přímo finanční zpravodajské jednotce tohoto státu, neohrožuje-li tato právní úprava užitečný účinek uvedené směrnice ani užitečný účinek rozhodnutí Rady 2000/642/SVV ze dne 17. října 2000 o způsobech spolupráce mezi finančními zpravodajskými jednotkami členských států při výměně informací.
 Článek 56 SFEU musí být vykládán tak, že takové právní úpravě nebrání, je-li odůvodněna naléhavým důvodem obecného zájmu, je-li způsobilá zaručit uskutečnění cílů, které sleduje, nepřekračuje-li meze toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné, a používá-li se nediskriminačním způsobem, což musí ověřit vnitrostátní soud s přihlédnutím k následujícím úvahám:
 —
 taková právní úprava je způsobilá dosáhnout cíle předcházet praní peněz a financování terorismu tehdy, můželi dotyčný členský stát díky ní skutečně dohlížet na podezřelé finanční transakce prováděné úvěrovými institucemi poskytujícími své služby na jeho území a pozastavit je, a případně stíhat a potrestat odpovědné osoby;
 —
 povinnost uložená touto právní úpravou úvěrovým institucím, které svou činnost vykonávají v režimu volného pohybu služeb, může představovat opatření, které je přiměřené sledování tohoto cíle, pokud v době rozhodné z hlediska skutkových okolností sporu v původním řízení neexistoval účinný mechanismus zaručující plnohodnotnou spolupráci finančních zpravodajských jednotek.
 (1) Úř. věst. C 226, 30.7.2011.


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/6
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 10. června 2004
 ve věci C-302/03: Komise Evropských společenství proti Italské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/22/ES - Chov volně žijících živočichů v zoologických zahradách - Neprovedení směrnice v předepsané lhůtě)
 (2004/C 201/11)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-302/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: M. van Beek a R. Amorosi) proti Italské republice (zmocněnec: I. M. Braguglia, ve spolupráci s G. de Bellisem), jejímž předmětem je určení, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 1999/22/ES ze dne 29. března 1999 o chovu volně žijících živočichů v zoologických zahradách (Úř. věst. L 94, s. 24), nebo v každém případě tím, že Komisi nesdělila obsah těchto ustanovení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), předseda senátu, J.-P. Puissochet a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: P. Léger, tajemník: R. Grass, vydal dne 10. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Italská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 1999/22/ES ze dne 29. března 1999 o chovu volně žijících živočichů v zoologických zahradách, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 213, 6.9.2003.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/34
 Žaloba podaná dne 1. února 2007 – Vakakis v. Komise
 (Věc T-41/08)
 (2008/C 92/70)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vakakis International – Symvouli gia Agrotiki Anaptixi AE (Atény, Řecko) (zástupce: B. O'Connor, Solicitor)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit tuto žalobu za přípustnou;
 —
 zrušit neodůvodněné rozhodnutí Evropské komise ze dne 6. prosince 2007 (věc č. A3 TF TCC(2007) 106233) nepozvat konsorcium vedené Vakakis International SA na pohovor v rámci nabídkového řízení na služby „Technická pomoc na podporu politiky rozvoje venkova“ č. EuropeAid/125241/C/SER/CY;
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 21. prosince 2007 (věc č. A3 TF TCC(2007) 106667] o odmítnutí nabídky, kterou předložila Vakakis International SA, z důvodu, že nesplňuje technické požadavky;
 —
 podle čl. 65 písm. b) jednacího řádu Soudu prvního stupně požádat Komisi o poskytnutí určitých dokumentů týkajících se postupu hodnotící komise zřízené k posouzení nabídek předložených v nabídkovém řízení EuropeAid/125241/C/SER/CY, jakož i sestavení stručného seznamu uchazečů;
 —
 přijmout jakékoli další rozhodnutí, které Soud prvního stupně považuje za potřebné;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tvrdí, že dopis Komise ze dne 6. prosince 2007, ve kterém jí sdělila, že nebude pozvaná na pohovor, představuje nedostatečně odůvodněné rozhodnutí, které je v rozporu s článkem 253 ES. Krom toho žalobkyně tvrdí, že k účelu zajištění soutěžního prostředí by měli být k účasti v tomto stádiu, které je podstatným prvkem nabídkového řízení, přizváni všichni uchazeči, a to i ti, kteří nesplňují požadované technické standardy. Žalobkyně dále uvádí, že rozhodnutí vykazuje právní nedostatky, jelikož je založené na nesplnění administrativních kritérií namísto nesplnění požadovaných technických standardů. Podle názoru žalobkyně to vede ke zneužití pravomoci, která byla Komisi udělena v rámci hodnocení nabídkového řízení.
 Krom toho a pokud jde jak o výše uvedené rozhodnutí, tak o rozhodnutí z 21. prosince 2007, žalobkyně tvrdí, že jsou obě neslučitelná s ustanoveními Praktických pokynů pro řízení o zakázkách u vnějších akcí ES. Nakonec žalobkyně tvrdí, že cílem rozhodnutí Komise z 21. prosince 2007 bylo odůvodnit dřívější neodůvodněné rozhodnutí, kterým byla žalobkyně vyloučena z nabídkového řízení a vykazuje proto právní nedostatky.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/10
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Napoli — Itálie) — Giuseppe Sibilio v. Comune di Afragola
 (Věc C-157/11) (1)
 (Sociální politika - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 2 - Pojem „pracovní smlouva nebo pracovní poměr vymezené platnými právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi v každém členském státě“ - Působnost rámcové dohody - Ustanovení 4 bod 1 - Zásada zákazu diskriminace - Osoby, které u orgánů veřejné správy vykonávají „společensky prospěšnou práci“ - Vnitrostátní právní úprava vylučující existenci pracovního poměru - Vnitrostátní právní úprava, která odlišuje mezi dávkou vyplácenou společensky prospěšným pracovníkům a odměnou, kterou pobírají pracovníci s pracovním poměrem na dobu určitou či neurčitou, kteří jsou zaměstnání týmiž správními orgány a provádějí tytéž činnosti)
 2012/C 133/17
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Napoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Giuseppe Sibilio
 Žalovaný: Comune di Afragola
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale di Napoli — Výklad ustanovení 2, 3, 4 a 5 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43) — Zásada zákazu diskriminace — Nezaměstnané osoby zapsané na seznamech mobility či žadatelů o práci, které jsou zaměstnány u orgánů veřejné správy na dobu určitou a na společensky prospěšné práce/veřejně prospěšné práce (takzvaní společensky prospěšní pracovníci/veřejně prospěšní pracovníci) — Vnitrostátní právní úprava stanovující odlišné zacházení, pokud jde o odměnu, mezi společensky prospěšnými pracovníky/veřejně prospěšnými pracovníky a pracovníky zaměstnanými u týchž orgánů veřejné správy na dobu neurčitou na stejnou práci
 Výrok
 Ustanovení 2 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je uvedena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která stanoví, že poměr mezi společensky prospěšnými pracovníky a orgány veřejné správy, pro které vykonávají činnost, nespadá do působnosti této rámcové dohody, jestliže tyto pracovníci nejsou v takovém pracovním poměru, jak je vymezen platnými právními předpisy, kolektivními smlouvami nebo zvyklostmi určitého členského státu anebo členské státy nebo sociální partneři využili možnosti, která jim je přiznána v bodě 2 uvedeného ustanovení, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 173, 11.6.2011.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 9. září 2004
 ve věci C-417/02: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 85/384/EHS - Uznávání diplomů architekta - Řízení o zápisu do Technické komory Řecka (Technico Epimelitirio Elladas) - Povinnost předložit dokument osvědčující, že se na určitý doklad o dosažení kvalifikace vztahuje režim vzájemného uznávání)
 (2004/C 262/13)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci 417/02, Komise Evropských společenství (zmocněnkyně: M. Patakia) proti Řecké republice (zmocněnkyně: E. Skandalou), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 19. listopadu 2002, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas, S. von Bahr, K. Lenaerts a K. Schiemann, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vydal dne 9. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. c) výnosu prezidenta republiky č. 107/1993 ze dne 22. března 1993, a tím, že trpěla, že Technico Epimelitirio Elladas (Technická komora Řecka), u níž je třeba se povinně zapsat, aby bylo možné vykonávat v Řecku povolání architekta, zpracovávala spisy a zapisovala státní příslušníky členských států Společenství, držitele zahraničních diplomů, jež měly být uznávány na základě směrnice Rady 85/384/EHS dne 10. června 1985 o vzájemném uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v oboru architektury obsahující opatření k usnadnění účinného výkonu práva usazování a volného pohybu služeb, se značnými průtahy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/23
 Žaloba podaná dne 5. srpna 2016 – Tetra Pharm (1997) v. EUIPO – Sebapharma (SeboCalm)
 (Věc T-441/16)
 (2016/C 364/24)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tetra Pharm (1997) Ltd (Tel Aviv, Izrael) (zástupce: A. Gorzkiewicz, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sebapharma GmbH & Co. KG (Boppard, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „SeboCalm“ – Přihláška Ochranné známky Evropské unie č. 12 014 461
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. května 2016, ve věci R 852/2015-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a další účastnici řízení před EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2, článkem 75 a čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/33
 Žaloba podaná dne 22. května 2017 – Aldridge a další v. Komise
 (Věc T-319/17)
 (2017/C 249/49)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Adam Aldridge (Schaerbeek, Belgie) a třicet dva dalších žalobců (zástupci: S. Rodrigues a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 určil, že tato žaloba je přípustná a důvodná,
 a v důsledku toho:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 15. července 2016, jímž byla zamítnuta žádost o přeřazení ze dne 16. března 2016;
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 13. února 2017, jímž byla zamítnuta stížnost ze dne 14. října 2016;
 —
 uložil povinnost nahradit majetkovou i nemajetkovou újmu vzniklou žalobcům;
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod, vycházející z námitky protiprávnosti vznesené vůči rozhodnutí ředitele Evropského úřadu pro boj proti podvodům (dále jen „OLAF“) ze dne 16. října 2012 provést jen jednorázové přeřazení dočasných zaměstnanců se smlouvou na dobu neurčitou.
 Podle žalobců je uvedené rozhodnutí protiprávní, neboť bylo přijato v rozporu s čl. 10 odst. 3 a článkem 15 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie (dále jen „PŘOZ“), s hierarchií norem i se zásadou ochrany legitimního očekávání. Rozhodnutí ředitele OLAF ze dne 15. července 2016, jímž byla zamítnuta žádost o přeřazení ze dne 16. března 2016, a ze dne 13. února 2017, jímž byla zamítnuta stížnost ze dne 14. října 2016 (dále společně jen „napadená rozhodnutí“), byla tudíž přijata na základě rozhodnutí, které je protiprávní, a musí být proto zrušena.
 2.
 Druhý žalobní důvod, vycházející z porušení zásady řádné správy spočívajícího především v tom, že vstup nového služebního řád úředníků Evropské unie z roku 2014 a ustanovení omezujících perspektivy kariérního postupu za hranici platových tříd AD 12 a AST 9 v platnost nepředstavuje platný důvod pro vyloučení těchto dočasných zaměstnanců z přeřazovacích řízení.
 3.
 Třetí žalobní důvod, vycházející z porušení zásady rovného zacházení, jelikož napadená rozhodnutí jsou v rozporu s rozhodnutím Komise, adresovaným agenturám Evropské unie, které stanoví účast dočasných zaměstnanců v přeřazovacích řízeních. V této souvislosti uvádějí, že na dočasné zaměstnance Společného výzkumného střediska („CCR“) Komise se smlouvami na dobu neurčitou se vztahuje mechanismus každoročního přeřazování, na což žalobci poukazují jako na bezdůvodné nerovné zacházení.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod, vycházející z porušení zásady proporcionality spočívajícího především v tom, že omezení přeřazování v průběhu kariéry na jediné přeřazení není opatřením odpovídajícím cíli zajistit potřeby OLAF v oblasti zvláštních odborností, popsanému v rozhodnutí ze dne 16. října 2016, nýbrž opatřením, které může naopak bránit tomu, aby OLAF udržoval dočasné zaměstnance dlouhodobě ve svých službách.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/21
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. října 2009 — Aldi Einkauf v. OHIM — Goya Importaciones y Distribuciones (4 OUT Living)
 (Věc T-307/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství 4 OUT Living - Starší národní obrazová ochranná známka Living & Co - Relativní důvod k zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2009/C 297/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (Essen, Německo) (zástupci: N. Lützenrath, U. Rademacher a L. Kolks a C. Fürsen, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: R. Manea a G. Schneider, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Goya Importaciones y Distribuciones SL (Cuarte de Huerva, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. května 2008 (věc R 1199/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Goya Importaciones y Distribuciones SL a Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 11.10.2008.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte d'Appello di Roma (Itálie) dne 12. září 2008 – Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) v. Tiziana Bruno a Massimo Pettini
 (Věc C-395/08)
 (2008/C 327/13)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte d'Appello di Roma
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS)
 Žalovaní: Tiziana Bruno a Massimo Pettini
 Předběžné otázky
 1)
 Jsou v souladu se směrnicí 97/81/ES (1), a zejména s ustanovením 4 [rámcové dohody, tvořící její přílohu], týkajícím se zásady zákazu diskriminace, právní předpisy italského státu (a sice čl. 7 odst. 1 zákona č. 638/83), podle nichž se neuznává jako odsloužená doba, za níž se platily příspěvky a jež je započitatelná pro získání nároku na důchod, doba, po kterou při vertikálním částečném úvazku nebyla vykonávána práce?
 2)
 Je výše uvedená vnitrostátní právní úprava v souladu se směrnicí, zejména s ustanovením 1 [rámcové dohody, tvořící její přílohu], které stanoví, že vnitrostátní právní předpisy mají usnadnit rozvoj částečného pracovního úvazku, s ustanovením 4 a s ustanovením 5 [uvedené rámcové dohody], které stanoví, že členské státy by měly odstranit překážky právní povahy, které by mohly omezovat přístup k částečnému pracovnímu úvazku, je-li nepochybné, že nezohlednění neodpracovaných týdnů pro účely důchodového zabezpečení představuje závažnou překážku při volbě částečného pracovního úvazku vertikálního typu?
 3)
 Může se ustanovení 4 [uvedené rámcové dohody] o zásadě zákazu diskriminace vztahovat i na různé typy pracovních smluv na částečný úvazek vzhledem k tomu, že při předpokladu práce na horizontální částečný úvazek jsou při stejném množství hodin odpracovaných za kalendářní rok, za něž je zaplacena mzda, považovány na základě vnitrostátních právních předpisů za započitatelné všechny týdny v kalendářním roce, na rozdíl od vertikálního částečného pracovního úvazku?
 (1) Směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS – Příloha: Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku (Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267).


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/8
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 6. září 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Maurice Robert Josse Marie Ghislain Lippens, Gilbert Georges Henri Mittler, Jean Paul François Caroline Votron v. Hendrikus Cornelis Kortekaas, Kortekaas Entertainment Marketing BV, Kortekaas Pensioen BV, Dirk Robbard De Kat, Johannes Hendrikus Visch, Euphemia Joanna Bökkerink, Laminco GLD N-A, Ageas NV, dříve Fortis NV
 (Věc C-170/11) (1)
 (Nařízení (ES) č. 1206/2001 - Spolupráce při dokazování v občanských nebo obchodních věcech - Věcná působnost - Výslech svědka, který je účastníkem původního řízení a má bydliště v jiném členském státě, soudem členského státu - Možnost předvolat účastníka řízení jako svědka k příslušnému soudu v souladu s právem členského státu tohoto soudu)
 (2012/C 331/12)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Maurice Robert Josse Marie Ghislain Lippens, Gilbert Georges Henri Mittler, Jean Paul François Caroline Votron
 Žalovaní: Hendrikus Cornelis Kortekaas, Kortekaas Entertainment Marketing BV, Kortekaas Pensioen BV, Dirk Robbard De Kat, Johannes Hendrikus Visch, Euphemia Joanna Bökkerink, Laminco GLD N-A, Ageas NV, dříve Fortis NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad čl. 1 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1206/2001 ze dne 28. května 2001 o spolupráci soudů členských států při dokazování v občanských nebo obchodních věcech (Úř. věst. L 174, s. 1) — Působnost — Vyslechnutí svědků, kteří jsou rovněž účastníky původního řízení a nemají bydliště v Nizozemsku, nizozemskými soudy — Vnitrostátní procesní právo
 Výrok
 Ustanovení nařízení Rady (ES) č. 1206/2001 ze dne 28. května 2001 o spolupráci soudů členských států při dokazování v občanských nebo obchodních věcech, zejména jeho čl. 1 odst. 1, musí být vykládána v tom smyslu, že příslušný soud členského státu, který si přeje vyslechnout jako svědka účastníka řízení s bydlištěm v jiném členském státě, je oprávněn za účelem takového výslechu tohoto účastníka řízení předvolat a vyslechnout v souladu s právem členského státu tohoto soudu.
 (1) Úř. věst. C 179, 18.6.2011.


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Saint-Gobain Glass Deutschland v. Komise
 (Věc T-476/12) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Nařízení (ES) č. 1367/2006 - Dokumenty týkající se zařízení žalobkyně nacházejících se v Německu, na která se vztahuje systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů - Částečné odepření přístupu - Informace o životním prostředí - Článek 6 odstavec 1 druhá věta nařízení č. 1367/2006 - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu - Dokumenty pocházející z členského státu - Námitka členského státu - Článek 4 odstavce 3 a 5 nařízení č. 1049/2001“)
 (2015/C 034/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (Aix-la-Chapelle, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a C. Dittrich, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Costa de Oliveira a H. Krämer, poté H. Krämer a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení jednak implicitního rozhodnutí Komise ze dne 4. září 2012, jakož i podpůrně implicitního rozhodnutí Komise ze dne 25. září 2012 a dále rozhodnutí Komise ze dne 17. ledna 2013, kterým byl odepřen úplný přístup k seznamu předloženému Spolkovou republikou Německo Komisi v rámci řízení podle čl. 15 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (Úř. věst. L 130, s. 1) v rozsahu, v němž tento dokument obsahuje informace týkající se určitých zařízení žalobkyně, která se nacházejí na německém území, o dočasném přidělení, jakož i o činnostech a kapacitních hladinách emisí oxidu uhličitého (CO2) během období let 2005 až 2010, o účinnosti zařízení a ročních emisních povolenkách dočasně přidělených na období od roku 2013 do roku 2020.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 9, 12. 1. 2013.


text:
 1.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/20
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2013 — Sesma Merino v. OHIM
 (Věc F-125/12) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Hodnotící zpráva - Cíle 2011/2012 - Akt, který nepříznivě nezasahuje do právního postavení - Nepřípustná žaloba)
 2014/C 31/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Faedo, R. Pethke a P. Saba, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotícího posudku žalobce za rok 2011 a rozhodnutí, kterým se stanoví cíle, jichž má být dosaženo, jakož i návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Alvaro Sesma Merino ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory).
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013, s. 72.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/12
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof — Rakousko) — řízení zahájeno společností ÖBB Personenverkehr AG
 (Věc C-509/11) (1)
 (Nařízení (ES) č. 1371/2007 - Práva a povinnosti cestujících v železniční přepravě - Článek 17 - Odškodnění z ceny přepravního dokladu v případě zpoždění spoje - Vyloučení v případech vyšší moci - Přípustnost - Článek 30 odst. 1 první pododstavec - Pravomoci vnitrostátního subjektu určeného k tomu, aby prosazoval dodržování tohoto nařízení - Možnost uložit železničnímu dopravci povinnost změnit své podmínky odškodnění cestujících)
 2013/C 344/19
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 ÖBB Personenverkehr AG
 Za přítomnosti: Schienen-Control Kommission, Bundesministerin für Verkehr, Innovation und Technologie
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgerichtshof — Výklad článku 17 a čl. 30 odst. 1 prvního pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1371/2007 ze dne 23. října 2007 o právech a povinnostech cestujících v železniční přepravě (Úř. věst. L 315, s. 14) — Podmínky pro poskytnutí odškodnění — Přípustnost vyloučení odškodnění v případě vyšší moci — Možnost vnitrostátního subjektu určeného pro prosazení nařízení nahradit smluvní ujednání, která nesplňují podmínky uvedeného nařízení, ujednáními, která jsou s tímto nařízením v souladu
 Výrok
 1)
 Článek 30 odst. 1 první pododstavec nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1371/2007 ze dne 23. října 2007 o právech a povinnostech cestujících v železniční přepravě musí být vykládán tak, že vnitrostátní subjekt určený k tomu, aby prosazoval dodržování tohoto nařízení, nemůže v případě, že vnitrostátní právo danou otázku neupravuje, závazně předepsat železničnímu podniku, jehož podmínky odškodnění z ceny přepravního dokladu nesplňují kritéria stanovená v článku 17 tohoto nařízení, konkrétní obsah těchto podmínek.
 2)
 Článek 17 nařízení č. 1371/2007 musí být vykládán tak, že železniční podnik není oprávněn zahrnout do svých všeobecných přepravních podmínek ustanovení, podle něhož je zproštěn povinnosti vyplatit odškodnění z ceny přepravního dokladu z důvodu zpoždění, je-li zpoždění vyvoláno zásahem vyšší moci nebo některým z důvodů uvedených v čl. 32 odst. 2 Jednotných právních předpisů pro smlouvu o mezinárodní železniční přepravě osob k Úmluvě o mezinárodní železniční přepravě ze dne 9. května 1980 ve znění Vilniuského protokolu ze dne 3. června 1999.
 (1) Úř. věst. C 13, 14.1.2012.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/43
 Žaloba podaná dne 2. září 2015 – Rafhaelo Gutti v. OHIM – Transformados del Sur (CAMISERIA LA ESPAÑOLA)
 (Věc T-504/15)
 (2015/C 354/53)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rafhaelo Gutti, SL (Loja, Španělsko) (zástupce: I. L. Sempere Massa, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Transformados del Sur, SA (Sevilla, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „CAMISERIA LA ESPAÑOLA“ – přihláška č. 11 641 818
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. července 2015, ve věci R 2424/2014-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ve věci R 2424/2014-4 a současně zrušil rozhodnutí o námitce B 2 226 655 a vyhověl přihlášce ochranné známky Společenství 11 641 818 CAMISERIA LA ESPAÑOLA pro výrobky třídy 25, pro které byla zamítnuta;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/38
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 22. června 2004
 ve věci T-66/03, Koffiebranderij en Theehandel „Drie Mollen sinds 1818“ BV proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství zahrnující slovní prvek „Galáxia“ - Starší slovní národní a mezinárodní ochranné známky GALA - Relativní důvod zamítnutí - Zamítnutí námitky - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
 (2004/C 228/85)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T-66/03, Koffiebranderij en Theehandel „Drie Mollen sinds 1818“ BV, se sídlem v 's-Hertogenbosch (Nizozemsko), zastoupená P. Steinhauserem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. Novais Gonçalves a S. Laitinen), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem u OHIM byla Manuel Nabeiro Silveira, Lda, se sídlem v Campo Maior (Portugalsko), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. prosince 2002 (R 270/2001-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Koffiebranderij en Theehandel „Drie Mollen sinds 1818“ BV a Manuel Nabeiro Silveira, Lda, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci, tajemník: J. Plingers, rada, vydal 22. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 124, 24.5.2003.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/22
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2013 — Knöll v. Europol
 (Věc F-105/12) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Neprodloužení smlouvy - Nepřiznání smlouvy na dobu neurčitou - Zrušení Soudem - Plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu)
 2013/C 377/50
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Brigitte Knöll (Hochheim am Main, Německo) (zástupci: W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, B. Wägenbaur, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu, které bylo přijato v rámci plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. června 2010 ve věci Knöll v. Europol, F-44/09, a kterým Europol přiznal žalobkyni paušální částku jako náhradu škody, jež jí byla způsobena přijetím rozhodnutí, které bylo uvedeným rozsudkem zrušeno
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2011, kterým Evropský policejní úřad přiznal Brigitte Knöll částku 20 000 eur v rámci plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu ze dne 29. června 2010, Knöll v. Europol (F-44/09), se zrušuje.
 2)
 Evropský policejní úřad ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, jež vynaložila Brigitte Knöll.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013, s. 70.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/23
 Žaloba podaná dne 19. října 2006 – NBC Fourth Realty v. OHIM – Regalado Pareja a Pedrol (PK MAX)
 (Věc T-293/06)
 (2006/C 310/44)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: NBC Fourth Realty Corp. (Las Vegas, USA) (zástupci: A. Woodgate, A. Smith, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Miguel Isaias Regalado Pareja a Bibiana Pedrol, působící pod obchodní firmou Rosell (Alicante, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 5. července 2006 ve věci R 397/2005-1;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů tohoto řízení a také řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Miguel Isaias Regalado Pareja a Bibiana Pedrol, působící pod obchodní firmou Rosell.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka Společenství PK MAX, tmavě modré barvy pro výrobky a služby ve třídách 3, 25 a 28 ve věci R 397/2005-1.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní slovní ochranné známky T.K. MAXX pro výrobky a služby ve třídě 35, slovní ochranná známka Společenství T.K. MAX pro výrobky a služby ve třídách 3, 14, 18, 25, 28 a 35 jakož i starší nezapsané národní slovní ochranné známky stejného označení používané v obchodním styku v Irsku, Spojeném království a Nizozemsku.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám v celém rozsahu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a předání věci námitkovému oddělení pro zbývající důvody námitek.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94.
 Žalobkyně uvádí, že se odvolací senát dopustil nesprávného právního posouzení tím, že došel k závěru, že neexistuje nebezpečí záměny mezi starší a napadenou ochrannou známkou. Žalobkyně zejména tvrdí, že odvolací senát nesprávně vyložil pojem „spotřebitel“ chráněných služeb, když se zjevně dopustil nesprávného posouzení vzhledových, fonetických a pojmových podobností mezi dotyčnými ochrannými známkami. Odvolací senát navíc údajně nesprávně posoudil rozsah ochrany, kterou požívá starší ochranná známka z důvodu svého dobrého jména nebo rozlišitelnosti, která jí je vlastní. Konečně žalobkyně tvrdí, že odvolací senát nesprávně zařadil další požadavky pod ustanovení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94.


text:
 6.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/21
 Žaloba podaná dne 31. března 2009 — Chaouch v. Komise
 (Věc F-30/09)
 2009/C 129/37
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Dhikra Chaouch (Oetrange, Lucembursko) (zástupci: F. Moyse a A. Salerno, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování neposkytnout žalobkyni příspěvek na zařízení
 Návrhové žádání žalobce
 —
 konstatovat porušení článku 5 přílohy VII služebního řádu ve spojení s článkem 20, a tudíž zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 2. července 2008 a ze dne 8. prosince 2008;
 —
 uznat právo žalobkyně na příspěvek na zařízení stanovený v čl. 5 odst. 1 přílohy VII služebního řádu zvýšený o úroky, jejichž sazba je stanovena Evropskou centrální bankou pro hlavní repo operace a použitelná v průběhu dotčeného období, zvýšená o dva body, od data, od nějž byl tento příspěvek dlužný, do data jeho skutečného zaplacení;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/52
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 – Infusion Brands v. OHIM (DUALTOOLS)
 (Věc T-648/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství DUALTOOLS - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Částečné zamítnutí zápisu - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 027/65)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Infusion Brands, Inc. (Myerlake Circle Clearwater, Florida, Spojené státy americké) (zástupce: K. Piepenbrink, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně V. Melgar, poté H. O’Neill a M. Rajh, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2014 (věc R 398/2014-4) týkajícímu se přihlášky k zápisu obrazového označení DUALTOOLS jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Infusion Brands, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 380, 27.10.2014.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/6
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — LBI hf, dříve Landsbanki Islands hf, v. Kepler Capital Markets SA, Frédéric Giraux
 (Věc C-85/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Reorganizace a likvidace úvěrových institucí - Směrnice 2001/24/ES - Články 3, 9 a 32 - Akt vnitrostátního zákonodárce, na jehož základě mají reorganizační opatření účinky likvidačního řízení - Zákonné ustanovení, které znemožňuje nebo přerušuje veškerá soudní řízení vedená proti úvěrové instituci po vstupu moratoria v platnost)
 2013/C 367/09
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: LBI hf, dříve Landsbanki Islands hf
 Žalovaní: Kepler Capital Markets SA, Frédéric Giraux
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation — Výklad článků 3, 9 a 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (Úř. věst. L 125, s. 15; Zvl. vyd. 06/04, s. 15) — Orgány oprávněné přijímat reorganizační opatření a zahajovat likvidační řízení úvěrových institucí — Správní nebo soudní orgány — Přípustnost opatření vyplývajících přímo ze zákona členského státu ESVO — Právo použitelné na probíhající řízení týkající se majetku úvěrové instituce nacházejícího se v členském státě — Účinky uplatnění legislativního ustanovení jiného členského státu, které znemožňuje nebo přerušuje jakákoli soudní řízení vedená proti úvěrové instituci po vstupu moratoria v platnost, v členském státě v případě zajišťovacích opatření přijatých před vyhlášením moratoria
 Výrok
 1)
 Články 3 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí musí být vykládány v tom smyslu, že taková reorganizační nebo likvidační opatření týkající se finanční instituce, jako jsou opatřená založená na přechodných ustanoveních obsažených v článku II zákona č. 44/2009 ze dne 15. dubna 2009, je třeba považovat za opatření přijatá správními nebo soudními orgány ve smyslu citovaných článků směrnice 2001/24, jelikož tato přechodná ustanovení vyvolávají účinky jen prostřednictvím soudních rozhodnutí o povolení moratoria úvěrové instituci.
 2)
 Článek 32 směrnice 2001/24 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby takové ustanovení vnitrostátního práva, jako je článek 98 zákona č. 161/2002 ze dne 20. prosince 2002, o finančních podnicích, ve znění zákona č. 129/2008 ze dne 13. listopadu 2008, který znemožňoval nebo přerušoval veškerá soudní řízení vedená proti finanční instituci od okamžiku, kdy se na ni začalo vztahovat moratorium, působil účinky na taková zajišťovací opatření, jako jsou opatření dotčená ve věci v původním řízení, která byla přijata v jiném členském státě před vyhlášením moratoria.
 (1) Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 22. května 2017 – EUflight.de GmbH v. TUIfly GmbH
 (Věc C-292/17)
 (2017/C 249/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Düsseldorf
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: EUflight.de GmbH
 Žalovaná: TUIfly GmbH
 Předběžná otázka
 Dochází ke zrušení letu v důsledku mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 261/2004 (1) i tehdy, jestliže dané okolnosti (v projednávaném případě „divoká stávka“ nebo „vlna nemocí“) ovlivnily dotčený let jen nepřímo, jelikož vedly leteckého dopravce ke změně celého letového řádu a ke zrušení dotčeného letu? Může se letecký dopravce dovolávat čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 i tehdy, jestliže by v případě, že by letový řád nebyl změněn, dotčený let mohl být uskutečněn, neboť posádka pro tento let by byla k dispozici, pokud by nebyla přesunuta na jiné lety?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. 2004, L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. října 2011 — Alfastar Benelux v. Rada
 (Věc T-57/09) (1)
 (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Poskytování služeb týkajících se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost uvést odůvodnění)
 2011/C 355/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Alfastar Benelux (Ixelles, Belgie) (zástupce: N. Keramidas, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Balta, M. Vitsentzatos a M. Robert, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 1. prosince 2008, kterým byla odmítnuta nabídka podaná skupinou společností Alfastar-Siemens, složenou ze společností Alfastar Benelux a Siemens IT Solutions and Services SA, v rámci nabídkového řízení UCA-218-07 týkajícího se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady (Úř. věst. 2008/S 91-122796) a kterým byla zakázka udělena jinému uchazeči, a návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady ze dne 1. prosince 2008, kterým byla odmítnuta nabídka podaná skupinou společností Alfastar-Siemens, složenou ze společností Alfastar Benelux a Siemens IT Solutions and Services SA, v rámci nabídkového řízení UCA-218-07 týkajícího se technické údržby, asistenčních a intervenčních služeb v místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady a kterým byla zakázka udělena jinému uchazeči, se zrušuje.
 2)
 Návrh na náhradu škody se zamítá.
 3)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/9
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-161/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Článek 43 ES - Vnitrostátní právní předpis upravující podmínky zápisu společností do obchodního rejstříku na žádost státních příslušníků nových členských států - Řízení, kterým se osvědčuje postavení osob samostatně výdělečně činných“)
 (2009/C 44/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a G. Braun, zmocněnci)
 Účastnice řízení vystupující na podporu žalobkyně: Litevská republika (zástupce: D. Kriaučiūnas, zmocněnec)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupci: C. Pesendorfer a M. Winkler, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti členským státem – Porušení článku 43 ES – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví podmínky zápisu společností vlastněných státními příslušníky třetích států, která je rovněž použitelná na české, estonské, lotyšské, litevské, maďarské, polské, slovinské a slovenské státní příslušníky – Povinnost, stanovená pro všechny společníky osobních společností a menšinové společníky společností s ručením omezeným, kteří vykonávají činnost charakteristickou pro pracovní poměr, podrobit se zvláštnímu řízení směřujícímu k určení jejich postavení osob samostatně výdělečně činných, během kterého musí prokázat svůj vliv na rozhodování společnosti, pro kterou zamýšlí provést zápis v členském státě
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že pro zápis společností do obchodního rejstříku na žádost státních příslušníků členských států, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004, s výjimkou Kyperské republiky a Republiky Malta, kteří jsou společníky osobní společnosti nebo menšinovými společníky společnosti s ručením omezeným, vyžaduje rozhodnutí o jejich postavení osob samostatně výdělečně činných vydané Arbeitsmarktservice nebo předložení potvrzení o osvobození od pracovního povolení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2010 — PC-Ware Information Technologies v. Komise
 (Věc T-121/08) (1)
 („Veřejné zakázky na dodávky - Nabídkové řízení Společenství - Nákup softwarových produktů a licencí - Odmítnutí nabídky uchazeče - Neobvykle nízká nabídka - Povinnost odůvodnění“)
 2010/C 179/55
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: PC-Ware Information Technologies BV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupci: L. Devillé a B. Maerevoet, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. Manhaeve, zmocněnec, ve spolupráci s P. Wytinckem, advokátem)
 Předmět
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 11. ledna 2008, kterým se odmítá nabídka podaná žalobkyní v rámci nabídkového řízení DIGIT/R2/PO/2007/022, a podpůrně návrh na náhradu škody, která údajně vznikla žalobkyni v důsledku chování Komise.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti PC Ware Information Technologies BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 116, 9.5.2008.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/10
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Aosta – Itálie) – Equitalia Nord SpA v. CLR di Camelliti Serafino & C. Snc
 (Věc C-68/14) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Články 106 SFEU a 107 SFEU - Hospodářská soutěž - Pojem ‚státní podpora‘ - Vnitrostátní právní předpisy Législation nationale - Používání budov pro institucionální účely - Snížení nájmu - Skutkový a právní kontext sporu v původní řízení - Nedostatečné upřesnění - Nezbytnost odpovědi na předběžné otázky - Neupřesnění - Zjevná nepřípustnost“)
 (2015/C 146/15)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale ordinario di Aosta
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Equitalia Nord SpA
 Žalovaná: CLR di Camelliti Serafino & C. Snc
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale ordinario di Aosta (Itálie) rozhodnutím ze dne 12. prosince 2013 je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 102, 7. 4. 2014.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d’État (Francie) dne 31. července 2017 – Société SGI v. Ministère de l’Action et des Comptes Publics
 (Věc C-459/17)
 (2017/C 347/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d’État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Société SGI
 Žalovaný: Ministère de l’Action et des Comptes Publics
 Předběžná otázka
 Musí být ustanovení článku 17 šesté směrnice o DPH ze dne 17. května 1977 (1), jehož ustanovení byla v podstatě převzata v článku 168 směrnice ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (2), vykládána v tom smyslu, že je k odepření nároku na odpočet daně z přidané hodnoty uvedené na fakturách za zboží nebo poskytnuté služby, kterou musí osoba povinná k dani odvádět ze svých vlastních plnění, u nichž daňová správa stanoví, že této osobě ve skutečnosti nebyly poskytnuty, třeba v každém případě zkoumat, zda je prokázáno, že tato osoba věděla nebo musela vědět o tom, že uvedené plnění souvisí s podvodem v oblasti daně z přidané hodnoty, že byl tento podvod spáchán na podnět vystavitele faktury, jejího příjemce nebo třetí osoby?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).
 (2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/42
 Žaloba podaná dne 2. června 2015 – Řecká republika v. Komise
 (Věc T-327/15)
 (2015/C 279/52)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, O. Tsirkinidou a A. E. Vasilopoulou)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Komise ze dne 25. března 2015 o uplatnění finančních oprav na podporu z orientační sekce EZOZF poskytnutou na operační program CCI č. 2000GR061PO021 (ŘECKO – Cíl 1 – Obnova venkova) ve výši 7 2 1 05 592,41 eur, oznámené pod číslem C(2015) 1936 final.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod uvádí, že napadené rozhodnutí nemá právní základ, neboť článek 39 nařízení (ES) č. 1260/1999 (1), na kterém je založeno, bylo zrušeno v rozsahu, v němž se týká orientační sekce EZOZF (první část prvního žalobního důvodu) a v každém případě nebyly předtím splněny podmínky umožňující opřít se o článek 39 nařízení (ES) č. 1260/1999 (druhá část prvního žalobního důvodu).
 2.
 Druhý žalobní důvod, který je podpůrný k prvnímu žalobnímu důvodu, uvádí, že přijetí napadeného rozhodnutí překračuje pravomoc ratione temporis Komise (první část druhého žalobního důvodu) a že bylo přijato pozdě a v rozporu se základními procesními podmínkami, takže porušuje právo Řecké republiky být vyslechnuta a její právo na obhajobu (druhá část druhého žalobního důvodu).
 3.
 Třetí žalobní důvod uvádí, že napadené rozhodnutí není slučitelné se zásadou právní jistoty a legitimního očekávání členského státu.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod uvádí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu ne bis in idem z důvodu uložení mnohých oprav a v každém případě jsou uložené finanční opravy zcela nepřiměřené, takže je třeba jej zrušit.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31).


text:
 30.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. května 2014 – Německo v. Komise
 (Věc T-198/12) (1)
 („Sbližování právních předpisů - Směrnice 2009/48/ES - Bezpečnost hraček - Limitní hodnoty pro nitrosaminy, nitrosovatelné látky, olovo, baryum, arsen, antimon a rtuť v hračkách - Rozhodnutí Komise neschválit v plném rozsahu zachování odchylných vnitrostátních ustanovení - Časově omezené schválení - Důkaz o vyšší úrovni ochrany pro lidské zdraví zajištěné vnitrostátními ustanoveními“)
 2014/C 202/24
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a A. Wiedmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a G. Wilms, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2012/160/EU ze dne 1. března 2012 o vnitrostátních předpisech oznámených německou spolkovou vládou ponechávajících limitní hodnoty pro olovo, baryum, arsen, antimon, rtuť a nitrosaminy a nitrosovatelné látky v hračkách po nabytí účinnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hraček (Úř. věst. L 80, s. 19).
 Výrok rozsudku
 1)
 O legalitě rozhodnutí Komise 2012/160/EU ze dne 1. března 2012 o vnitrostátních předpisech oznámených německou spolkovou vládou ponechávajících limitní hodnoty pro olovo, baryum, arsen, antimon, rtuť a nitrosaminy a nitrosovatelné látky v hračkách po nabytí účinnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hraček, již není třeba v části, v níž se týká barya, rozhodovat.
 2)
 Článek 1 druhý pododstavec rozhodnutí 2012/160 se v rozsahu, v němž omezil schválení vnitrostátních ustanovení upravujících limity pro olovo do 21. července 2013, zrušuje.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Spolkovou republikou Německo.
 (1) Úř. věst. C 200, 7. 7. 2012.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/49
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. prosince 2015 – Shoe Branding Europe v. OHIM (Rovnoběžné pruhy na kalhotách)
 (Věc T-64/15) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství sestávající ze dvou rovnoběžných pruhů na kalhotách - Absolutní důvod pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 048/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Shoe Branding Europe BVBA (Oudenaarde, Belgie) (zástupce: J. Løje, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně P. Geroulakos, poté D. Gája, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. prosince 2014 (věc R 2563/2013-5) týkajícímu se přihlášky k zápisu označení sestávajícího ze dvou rovnoběžných pruhů na kalhotách jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Shoe Branding Europe BVBA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 30.3.2015.


text:
 24.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/5
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 7. února 2017 – Kohrener Landmolkerei GmbH, DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH v. Evropská komise
 (Věc C-446/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Nařízení (EU) č. 1151/2012 - Režimy jakosti zemědělských produktů a potravin - Zaručené tradiční speciality - Opožděné podání námitky příslušných vnitrostátních orgánů - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2017/C 129/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Kohrener Landmolkerei GmbH, DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH (zástupce: A Wagner, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. von Rintelen a A. Lewis, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Kohrener Landmolkerei GmbH a DHG Deutsche Heumilchgesellschaft mbH ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 410, 7.11.2016.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/53
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2009 Robertem Sevenierem proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 8. července 2009 ve věci F-62/08, Sevenier v. Komise
 (Věc T-368/09 P)
 2009/C 282/101
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Roberto Sevenier (Paříž, Francie) (zástupci: E. Boigelot a L. Defalque, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání navrhovatele
 —
 zrušit usnesení třetího senátu Soudu pro veřejnou službu Evropské unie ze dne 8. července 2009 vydané ve věci F-62/08, Sevenier v. Komise, které bylo navrhovateli doručeno 13. července 2009;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním navrhovatele, která předložil Soudu pro veřejnou službu Evropské unie;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tímto kasačním opravným prostředkem se navrhovatel domáhá zrušení usnesení Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 8. července 2009 vydaného ve věci Sevenier v. Komise, F-62/08, ve kterém SVS odmítl jako zjevně nepřípustnou žalobu, kterou se navrhovatel domáhal zrušení rozhodnutí Komise ze dne 24. září 2007 v rozsahu, v němž zamítla jeho návrh směřující jednak ke zpětvzetí jeho návrhu na odstoupení ze dne 19. října 1983, a jednak k předložení jeho případu lékařské komisi.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší navrhovatel v první řadě důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS při výkladu pojmu čistě potvrzujícího aktu, jelikož SVS kvalifikoval explicitní rozhodnutí vydané po implicitním zamítnutí žádosti navrhovatele jako čistě potvrzující akt, navzdory skutečnosti, že explicitní rozhodnutí vyhovělo částečně žádosti navrhovatele.
 Podpůrně navrhovatel tvrdí, že SVS zkreslil a nezohlednil dokumenty ze spisu a porušil svou povinnost uvést odůvodnění, když konstatoval, že žádná zvláštní okolnost projednávaného případu neodůvodňuje, aby se SVS odchýlil od ustálené judikatury k pojmu čistě potvrzujícího aktu.