text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/23
 Žaloba podaná dne 12. srpna 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-369/08)
 (2008/C 285/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a P. Dejmek, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že bod 2.1 přílohy VIIIb k Straßenverkehrszulassungsordnung (pravidla pro registraci k silničnímu provozu) je v rozporu s článkem 43 ES ve spojení s článkem 48 ES;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 43 odst. 1 ES jsou zakázány právní úpravy, které omezují svobodu usazování státních příslušníků jednoho členského státu na území jiného členského státu. Z článku 48 ES vyplývá, že ustanovení Smlouvy o svobodě usazování pro společnosti, které mají své sídlo, svou ústřední správu nebo hlavní provozovnu uvnitř Společenství jsou postaveny na roveň těm, které platí pro fyzické osoby, které jsou státními příslušníky členských států. Ustanovení o rovném zacházení zakazují nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, nebo u společností na základě jejich sídla, nýbrž i všechny skryté formy diskriminace, které by prostřednictvím uplatnění jiných rozlišovacích znaků skutečně vedly ke stejnému výsledku.
 Podle bodu 2.1 přílohy VIIIb německých Straßenverkehrszulassungsordnung může být kontrolní organizace pro provádění technických prohlídek, resp. bezpečnostních zkoušek a schvalování motorových vozidel v Německu uznána pouze tehdy, pokud je tvořena a provozována minimálně 60 na celý úvazek samostatně výdělečně činnými znalci motorových vozidel, přičemž minimálně tolik zkušebních inženýrů této organizace musí mít své sídlo na území pro které se uznání vydává, aby tak na 100 000 zde zaregistrovaných motorových vozidel a přívěsů připadal vždy jeden, maximálně ale jen 30 zkušebních inženýrů.
 Podle názoru Komise se u tohoto požadavku jedná o nepřípustné omezení svobody usazování, které není slučitelné s článkem 43 ES, případně ve spojení s článkem 48 ES. Požadavek, že organizace bude tvořena pouze z minimálního počtu na celý úvazek samostatně výdělečně činných znalců představuje kvalitativní omezení, protože podnikům, které by chtěly vykonávat předmětnou činnost, je vnucena určitá struktura. Tento požadavek zejména znamená vyloučení závisle činných osob, které nemohou být členy takovéto kontrolní organizace. Sporné ustanovení krom toho představuje také kvantitativní omezení, protože pro tyto kontrolní organizace stanoví minimální počet členů. Tyto požadavky kladené na uznání znemožňují každému jinému hospodářskému subjektu řádně usazenému v jiném členském státu, který má jinou právní formu nebo vnitřní strukturu, nabízet v Německu služby technické kontroly. Požadavek, že na území, pro které se uznání vydává, musí mít sídlo tolik zkušebních inženýrů, aby na 100 000 zde registrovaných motorových vozidel a přívěsů připadal vždy alespoň jeden zkušební inženýr konečně v této souvislosti představuje omezení, které je v rozporu s článkem 43 ES (ve spojení s článkem 48 ES), protože toto kritérium znevýhodňuje především právnické osoby, které již jsou usazeny v jiných členských státech a jejichž zkušební inženýři nutně nemají své sídlo na území, pro které se povolení vydává.
 V projednávaném případě není relevantní ani článek 45 ES, ani článek 46 ES.
 Podle článku 46 ES se ustanovení Smlouvy o svobodě usazování nevztahují na činnosti, které jsou v členském státě trvale nebo příležitostně spjaty s výkonem veřejné moci. Z ustálené judikatury vyplývající kritéria pro bezprostřední a zvláštní výkon veřejné moci u činností kontrolních organizací, zejména při provádění technických kontrol, však neexistují. Ani skutečnost, že kontrolní organizace rozhodují o udělení nebo odebrání zkušebních plaket, ani státní dohled nad těmito organizacemi nedokazuje jejich úkoly veřejné moci. Zaprvé, konečné rozhodnutí o odmítnutí vydání zkušební plakety může být učiněno výlučně příslušným místem (to znamená registračním orgánem) příslušné spolkové země a ne kontrolní organizací. Naopak vůči registračnímu orgánů mají kontrolní organizace pomocnou a přípravnou roli. Zadruhé, ze skutečnosti, že stát nad určitými institucemi vykonává dohled nemůže být vyvozeno, že všechny činnosti, které vykonávají instituce na které je takovýmto způsobem dohlíženo, jsou spojeny s výkonem veřejné moci. I pro případ, že by jednotlivé činnosti kontrolní organizace měly být považovány za výkon veřejné moci, šlo by vyloučení technické kontroly vozidel z použití svobody usazování příliš daleko a nad rámec účelu výjimky, která je stanovena v článku 45 ES. Kontrola vozidel je čistě technický úkol, který sice má veřejnoprávní důsledky, nemůže být ale považována za přímý výkon veřejné moci.
 Pokud jde o článek 46 ES, který stanoví možnost odůvodnit nerovné zacházení z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a ochrany zdraví, musí pro uplatnění tohoto důvodu podle judikatury Soudního dvora existovat skutečné a dostatečně závažné ohrožení, týkající se některého z uvedených základních zájmů. Vzhledem k tomu, že německé orgány takovéto ohrožení nedoložily, nejsou splněny předpoklady pro uplatnění ustanovení o výjimce podle článku 46 ES. Komise je přesvědčena o tom, že cíle, který je sledován spornými opatřeními, totiž zachování bezpečnosti provozu, je možno dosáhnout i méně restriktivními opatřeními, jako například přiměřeným kontrolním systémem pro všechny zkušební inženýry a kontrolní organizace v Německu.


text:
 25.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 58/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 3. ledna 2012 — P Oy
 (Věc C-6/12)
 2012/C 58/09
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatelka: P Oy
 Další účastník řízení: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö
 Předběžné otázky
 1)
 Má být kritérium selektivnosti uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU týkající se řízení o udělení výjimky, jakým je řízení podle § 122 odst. 3 finského zákona o dani z příjmů, vykládáno v tom smyslu, že je překážkou pro udělení povolení odpočíst ztráty v případě změny vlastníků podílů, pokud se přitom nedodrží postup podle čl. 108 odst. 3 věty třetí SFEU?
 2)
 Má se v rámci výkladu kritéria selektivnosti, a to zejména při určení referenční skupiny, vycházet ze základního pravidla vyjádřeného v § 117 a § 119 finského zákona o dani z příjmů, podle kterého může společnost provést odpočet zjištěné ztráty, anebo je při výkladu kritéria selektivnosti třeba vycházet z ustanovení, která se týkají změn vlastníků podílů?
 3)
 Pokud je kritérium selektivnosti podle článku 107 SFEU pokládáno v zásadě za naplněné, lze pokládat za odůvodněnou takovou právní úpravu, jako je úprava obsažená v § 122 odst. 3 finského zákona o dani z příjmů, jelikož se jedná o mechanismus spjatý s daňovým systémem, který je nezbytný například za účelem zamezení daňovým únikům?
 4)
 Jaký význam je třeba při posuzování, zda je dáno možné odůvodnění a zda se jedná o mechanismus spjatý s daňovým systémem, přisuzovat velikosti prostoru příslušných orgánů pro volné uvážení? Vyžaduje se v případě mechanismu spjatého s daňovým systémem, aby subjektu, který používá zákon, nezůstal žádný prostor pro volné uvážení a aby byly v zákoně přesně stanoveny podmínky použití výjimky?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 7.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/21
 Žaloba podaná dne 10. dubna 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-45/12)
 2012/C 200/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: N. Visan, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise neobnovit smlouvu žalobkyně — smluvní zaměstnankyně
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí zastoupení EU v Moldávii ze dne 27. a 28. července 2011 o neprodloužení pracovní smlouvy žalobkyně a zrušit rozhodnutí Komise DG HR.D.2 ze dne 16. ledna 2012, kterým byla zamítnuta stížnost R/687/11 žalobkyně;
 —
 nařídit Komisi, aby žalobkyni zařadila do jiného zastoupení EU, aby si mohla uchovat práva získaná v průběhu výkonu její pracovní smlouvy u zastoupení EU v Moldávii v letech 2008 — 2011 (ukončená zkušební dobu, platový stupeň, body povýšení), a to na místo srovnatelné s výběrovým řízením EPSO/CAST, které absolvovala v roce 2007;
 —
 nařídit žalované, aby veřejně uznala omyl, kterého se dopustilo zastoupení v Moldávii v okamžiku, kdy žalobkyni nabídlo místo „chargé de mission adjoint“, který vedl k nemožnosti zaručit použití ustanovení o prodloužení uvedené v čl. 4 odst. 2 její pracovní smlouvy a že pracovní úkoly, které jí byly v letech 2008 — 2011 zadávány, byly méně významné, nežli pracovní úkoly stanovené v její pracovní náplni;
 —
 uložit žalované, aby žalobkyni uhradila náhradu škody za nemajetkovou újmu utrpěnou v letech 2008 — 2011 z důvodů výše uvedených nesrovnalostí; Náhrada škody bude stanovena měsíčně a bude odpovídat rozdílu v platu mezi žalobkyní a místním zaměstnancem za období let 2008 — 2011, a to z důvodu, že zastoupení: a) úmyslně přidělovalo žalobkyni totožné pracovní úkoly, jaké přidělovalo místnímu zaměstnanci, navzdory rozdílům v jejich pracovních náplních; b) činilo vše, aby žalobkyně nemohla řádně plnit úkoly a zastávat pozici skutečně odpovídající její pracovní náplni; c) stále odmítalo, že pracovní místo žalobkyně zahrnovalo rovněž zastupování vedoucího FCA;
 —
 uložit žalované náhradu škody za období od „10. listopadu 2011 do znovuzařazení na místo u jiného zastoupení nebo jiného orgánu EU“ z důvodu majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobkyně utrpěla na základě rozhodnutí zastoupení EU v Moldávii z 27. a 28. července 2011 o neprodloužení její smlouvy smluvního zaměstnance kategorie „článek 3a“. Výše těchto úroků bude odpovídat jejímu měsíčnímu platu za celé období od 10. listopadu do jejího znovuzařazení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/36
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 6. listopadu 2007 – RheinfelsQuellen H. Hövelmann v. OHIM (VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN)
 (Věc T-28/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisná povaha - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2007/C 315/68)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG (Duisburg, Německo) (zástupci: W. Kellenter a A. Lambrecht, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. listopadu 2005 (věc R 1179/2004-2), týkajícímu se přihlášky slovní ochranné známky VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN k zápisu jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/32
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. února 2014 – Cofra v. OHIM – O2 (can do)
 (Spojené věci T-162/11 a T-163/11) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2014/C 112/42
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Cofra Holding AG (Zug, Švýcarsko) (zástupci: původně K. U. Jonas a J. Bogatz, poté M. Viefhues, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně K. Klüpfel, poté A. Schifko, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: O2 Holdings Ltd (Slough, Spojené království) (zástupci: M. Müller a A. Fottner, advokáti)
 Předmět věci
 Dvě žaloby podané proti dvěma rozhodnutím čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. ledna 2011 (věci R 242/2009-4 a R 246/2009-4) týkajícím se námitkového řízení mezi společnostmi ALDEMAR AG a O2 Holdings Ltd a námitkového řízení mezi společnostmi C&A Mode KG a O2 Holdings Ltd.
 Výrok
 1.
 Není již třeba vydat rozhodnutí ve věci samé.
 2.
 Žalobkyně a další účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich ponese polovinu nákladů řízení žalovaného.
 (1) Úř. věst. C 139, 7.5.2011.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale del Riesame di Verbania (Itálie) dne 4. června 2010 — Trestní řízení proti Matteovi Minesimu
 (Věc C-279/10)
 ()
 2010/C 209/44
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale del Riesame di Verbania
 Účastník původního řízení
 Matteo Minesi
 Předběžná otázka
 Jak je třeba vykládat články 43 a 49 Smlouvy o ES s ohledem na svobodu usazování a volný pohyb služeb v oblasti sázek na sportovní události, aby bylo možno určit, zda uvedená ustanovení Smlouvy povolují vnitrostátní právní úpravu, která stanoví monopolní postavení státu a systém koncesí a povolení, jenž v rámci určeného počtu koncesí stanoví: a) existenci obecné tendence ochrany držitelů koncesí udělených v předchozím období na základě postupu, který protiprávně vyloučil část subjektů; b) existenci předpisů skutečně zaručujících zachování obchodních pozic získaných na základě postupu, který protiprávně vyloučil část subjektů (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat své kanceláře pod hranici určité vzdálenosti od již existujících kanceláří); c) případy zániku koncesí a propadnutí vysokých kaucí, mezi něž zahrnuje případ, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese?


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/20
 Žaloba podaná dne 31. července 2016 – Drex Technologies v. Rada
 (Věc T-414/16)
 (2016/C 364/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Drex Technologies SA (Tortola, Britské Panenské ostrovy) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobkyninu žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 vzhledem k tomu zrušil rozhodnutí (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016 a akty, kterými se toto rozhodnutí provádí, v tom rozsahu, ve kterém se týkají žalobkyně;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby vznáší žalobkyně pět žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné nebo obdobné jako žalobní důvody vznášené v rámci věci T-411/16, Syriatel Mobile Telecom v. Rada.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/72
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. června 2013 — i-content v. OHIM — Decathlon (BETWIN)
 (Věc T-514/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BETWIN - Starší obrazová ochranná známka Společenství b’Twin - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 225/158
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland (Berlín, Německo) (zástupce: A. Nordemann, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Decathlon SA (Villeneuve d’Ascq, Francie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. června 2011 (věc R 1816/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Decathlon SA a i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. června 2011 (věc R 1816/2010 1) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká výrobků spadajících do třídy 28 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, odpovídajících následujícímu popisu: „Nafukovací bazény k rekreačnímu využití; prolézačky; plyšová zvířata (vycpaná); bazény plavecké (potřeby pro hru); vzduchové pistolky (hračky); přenosné elektronické videohry; vozidla (hračky); zmenšené modely; přenosná jednotka na elektronické hry; hrací žetony; dáma (stolní hra); zařízení pro hřiště; akční mechanické hry; hračky, s výjimkou hraček pro domácí zvířata; elektronické hry; míče (hračky); hra v kostky; kotiliony; přenosné elektronické hry; hrací karty; hry typu flipper; pohárky na hry; hračky vyvolávající určitý dojem; sady otázek pro společenské hry; karty na bingo; miniaturní letadla; kuželky; domino (stolní hra); dekorační větrné rukávy; flippery; cvičení obratnosti a akční hry; společenské hry; zábavné automatické stroje a automaty; flippery (jako automaty, či nikoli); modely zmenšených letadel (zmenšených v určitém měřítku); karetní hry; frisbee; míče na hraní; hry; pohárky na hrací kostky; panenky; hra v kuželky; rádiem řízená autíčka na hraní; puky hokejové; šipky (hra); zařízení na vypouštění terčů v podobě asfaltových holubů; zmenšené modely vozidel; skluzavky (hry); zábavné automatické stroje a automaty; šachovnice; karnevalové masky; puzzles; vycpané hračky; přenosné počítačové hry; šipky (hra); letadla (hračky); disky na házení (hračky); hlinění holubi (terče); vyklápěče; plyšoví medvědi; přenosné videohry; hračky jakožto vozidla s motorem poháněná elektronicky; hračky na baterky; žetony pro hazardní hry; terče; medvědi (vycpané hračky); nafukovací hračky; společenské hry; houpačky; létající draci; zmenšené modely vozidel“.
 2)
 Pokud jde o výrobky uvedené v bodě 1, rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 21. července 2010 se zrušuje a námitky se zamítají.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 3.12.2011.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/17
 Žaloba podaná dne 14. února 2013 — K-Swiss v. OHIM — Künzli SwissSchuh (teniska s pěti pruhy)
 (Věc T-85/13)
 2013/C 123/28
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: K-Swiss, Inc. (Kalifornie, Spojené státy americké) (zástupci: R. Niebe a K. Tasma, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Künzli SwissSchuh AG (Windisch, Švýcarsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. října 2012 ve věci R 174/2011-2 a
 —
 uložil žalovanému a případně vedlejší účastnici řízení náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka znázorňující tenisku s pěti pruhy — přihláška ochranné známky Společenství č. 4 771 978
 Majitelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: důvody, na nichž je založen návrh na prohlášení neplatnost, jsou uvedeny v čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: prohlášení napadené ochranné známky Společenství za neplatnou
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/47
 Žaloba podaná dne 22. února 2017 – Devin v. EUIPO – Chaskovo (DEVIN)
 (Věc T-122/17)
 (2017/C 121/67)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Devin AD (Devin, Bulharsko) (zástupce: B. Van Asbroeck, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Obchodní a průmyslová komora v Chaskovo (Chaskovo, Bulharsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „DEVIN“ – Ochranná známka Evropské unie č. 9 408 865
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. prosince 2016, ve věci R 579/2016-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 zrušil rozhodnutí zrušovacího oddělení ze dne 29. ledna 2016 ve věci č. 9 559;
 —
 zcela nebo alespoň zčásti zamítl žádost žadatele o prohlášení neplatnosti ochranné známky Evropské unie „DEVIN“ č. 9408865 pro veškeré označené zboží ve třídě 32;
 —
 rozhodl, že EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;
 —
 v rozsahu, v němž odvolací senát neporušil čl. 7 odst. 1 písm. c), porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/71
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Dubus a Leveque v. Komise
 (Věc F-66/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Hodnotící období pro povýšení 2006 - Způsobilost pracovat ve třetím jazyce“)
 (2009/C 44/123)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Charles Dubus (Kraainem, Belgie) a Jean Leveque (Wattignies-la-Victoire, Francie) (zástupci: É. Boigelot, advokát, poté É. Boigelot a L. Defalque, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Vedlejší účastník řízení: Rada Evropské unie (zástupci: I. Šulce a M. Simm, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí týkajícího se toho, že žalobci nebudou v rámci hodnotícího období pro povýšení 2006 povýšeni z důvodu neprokázání jejich způsobilosti pracovat ve třetím jazyce – Návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise Evropských společenství o nezapsání jména Ch. Dubuse na seznam úředníků povýšených do platové třídy C*3 v rámci hodnotícího období pro povýšení 2006 a rozhodnutí Komise Evropských společenství o nezapsání jména J. Levequa na seznam úředníků povýšených do platové třídy B*8 v rámci téhož hodnotícího období pro povýšení se zrušují.
 2)
 Ve zbývající části se návrhová žádání v žalobě zamítají.
 3)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení žalobců.
 4)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 199, 25.8.2007, s. 54.


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal du travail de Nivelles (Belgie) dne 10. února 2014 – Charlotte Rosselle v. Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI), Union nationale des mutualités libres (UNM Libres)
 (Věc C-65/14)
 2014/C 129/16
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal du travail de Nivelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Charlotte Rosselle
 Žalovaní: Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI), Union nationale des mutualités libres (UNM Libres)
 Dobrovolný vedlejší účastník: Institut pour l'Egalité des Femmes et des Hommes (IEFH)
 Předběžná otázka
 Jsou oddíly 1 a 2 kapitoly III hlavy III královského nařízení ze dne 3. července 1996, kterým se provádí zákon o povinném zdravotním a nemocenském pojištění, v koordinovaném znění ze dne 14. července 1994 (arrêté royal du 3 juillet 1996 portant exécution de la loi relative à l’assurance obligatoire soins de santé et indemnités, coordonnée le 14 juillet 1994), v rozporu se směrnicí Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (1) a se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění) (2) z důvodu, že nestanoví upuštění od požadavku na splnění čekací doby v případě pracovníka ve služebním poměru, jemuž bylo uděleno volno z osobních důvodů a který čerpá mateřskou dovolenou, zatímco tak stanoví v případě pracovníka ve služebním poměru, který dal výpověď, a v případě pracovníka ve služebním poměru, který byl propuštěn?
 (1) Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110.
 (2) Úř. věst. L 204, s. 23.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/19
 Usnesení Soudního dvora ze dne 5. července 2007 – Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ v. Rada Evropské unie, Komise Evropských společenství
 (Věc C-255/06) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Mezinárodní dohody - Dohoda EHS-Turecko - Celní unie mezi Evropskou unií a Tureckem - Vyrovnávací finanční podpora)
 (2007/C 297/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ (zástupce: R. Sinner, advokát)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a D. Canga Fano, zmocněnci), Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 30. března 2006, Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ v. Rada a Komise (T-367/03), kterým Soud zamítl jako neopodstatněnou žalobu na náhradu škody směřující k dosažení náhrady za újmu údajně utrpěnou žalobkyní poté, co žalované orgány nedodržely povinnosti stanovené v ustanoveních týkajících se celní unie mezi Evropskou unií a Tureckem, a zejména povinnost poskytnout finanční podporu směřující k vyvážení negativních účinků celní unie na turecké hospodářství
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Yedaș Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret AȘ se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 2.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. ledna 2013 — FunFactory v. OHIM (vibrátor)
 (Věc T-137/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky - Vibrátor - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 první věta nařízení č. 207/2009 - Právo na obhajobu - Článek 75 druhá věta nařízení č. 207/2009)
 2013/C 63/38
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: FunFactory GmbH (Brémy, Německo) (zástupce: K. D. Franzen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. ledna 2012 (věc R 1436/2011-4) týkajícímu se zápisu trojrozměrného označení představujícího vibrátor.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti FunFactory GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 157, 2.6.2012.


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Brussel (Belgie) dne 17. dubna 2013 — Johan Deckmyn, Vrijheidsfonds VZW v. Helena Vandersteen a další
 (Věc C-201/13)
 2013/C 189/11
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Johan Deckmyn, Vrijheidsfonds VZW
 Odpůrkyně: Helena Vandersteen, Christiane Vandersteen, Liliana Vandersteen, Isabelle Vandersteen, Rita Dupont, Amoras II CVOH, WPG Uitgevers België
 Předběžné otázky
 1)
 Je pojem „parodie“ autonomní pojem unijního práva?
 2)
 Je třeba, aby v případě kladné odpovědi na tuto otázku parodie splňovala následující znaky:
 —
 vykazovat původní osobitost (originalita),
 —
 a to tím způsobem, že parodie nemůže být logicky připisována autorovi původního díla,
 —
 zaměření na pobavení nebo výsměch nezávisle na tom, zda se případná zde vyjádřená kritika týká původního díla nebo jiné věci či osoby,
 —
 údaj o zdroji parodovaného díla?
 3)
 Musí splňovat dílo k tomu, aby mohlo být považováno za parodii, další podmínky resp. znaky?


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/14
 Žaloba podaná dne 20. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-517/06)
 (2007/C 42/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a E. Montaguti)
 Žalovaná: Rakouská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Rakouská republika tím, že ve spolkových zemích Štýrsko a Salcbursko nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru (1), případně o těchto předpisech neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 1. července 2005.
 (1) Úř. věst. L 345, s. 90.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Gerechtshof te Amsterdam ze dne 28. prosince 2004 ve věci Friesland Coberco Dairy Foods B.V. (jednající pod jménem Friesland Supply Point Ede) proti Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Noord/kantoor Groningen
 (Věc C-11/05)
 (2005/C 82/16)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Gerechtshof te Amsterdam ze dne 28. prosince 2004 ve věci Friesland Coberco Dairy Foods B.V. (jednající pod jménem Friesland Supply Point Ede) proti Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Noord/kantoor Groningen, který došel kanceláři Soudního dvora dne 14. ledna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Gerechtshof te Amsterdam žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Jakým způsobem musí být vykládán text „aniž by byly nepříznivě dotčeny zásadní zájmy výrobců podobného zboží ve Společenství“ uvedený v čl. 133 písm. e) celního kodexu Společenství (1)? Může být zohledněn pouze trh pro hotové výrobky, nebo musí být rovněž zkoumána hospodářská situace ohledně surovin pro přepracování pod celním dohledem?
 2)
 Pokud jde o posouzení „vytvoření nebo udržení přepracovatelských aktivit“ podle čl. 502 odst. 3 nařízení, kterým se provádí celní kodex Společenství (2), je zde dán minimální počet pracovních míst, která musejí být těmito aktivitami umožněna? Která další kritéria se rovněž použijí pro výklad uvedeného textu nařízení?
 3)
 Může Soudní dvůr ve světle odpovědí na první a druhou otázku zkoumat platnost závěrů výboru v řízení o předběžné otázce?
 4)
 V případě kladné odpovědi, jsou v projednávaném případě závěry platné, pokud jde jak o důvody, tak o uvedené hospodářské argumenty?
 5)
 Pokud Soudní dvůr nemůže zkoumat platnost závěrů, jakým způsobem má být vykládán text „[p]říslušné celní orgány [...] závěry výboru zohlední“ uvedený v čl. 504 odst. 4 nařízení, kterým se provádí celní kodex Společenství (3), pokud se celní orgány (v prvním stupni) nebo vnitrostátní soudy (při odvolání) domnívají, že závěry výboru nemohou odůvodnit zamítnutí návrhu na přepracování pod celním dohledem?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1).
 (3) Oprava nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne 4. května 2001, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. 141, s. 1).


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/40
 Žaloba podaná dne 7. září 2010 — Masco a další v. Komise
 (Věc T-378/10)
 ()
 2010/C 301/65
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Masco Corp. (Taylor, Spojené státy americké), Hansgrohe AG (Schiltach, Německo), Hansgrohe Deutschland Vertriebs GmbH (Schiltach, Německo), Hansgrohe Handelsgesellschaft m.b.H. (Wiener Neudorf, Rakousko), Hansgrohe SA/NV (Anderlecht, Belgie), Hansgrohe B.V. (Westknollendam, Nizozemsko), Hansgrohe SARL (Antony, Francie), Hansgrohe Srl (Villanova d’Asti, Itálie), Hüppe GmbH (Bad Zwischenahn, Německo), Hüppe Gesellschaft m.b.H. (Laxenburg, Rakousko), Hüppe Belgium SA/NV (Zaventem, Belgie) a Hüppe B.V. (Alblasserdam, Nizozemsko) (zástupci: D. Schroeder, advokát a J. Temple Lang, solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 Zrušit článek 1 rozhodnutí Komise K(2010) konečné ze dne 23. června 2010 ve věci COMP/39092 — Vybavení koupelen v rozsahu, v němž prohlašuje, že žalobkyně se účastnily trvající kartelové dohody nebo jednání ve vzájemné shodě „v oblasti vybavení koupelen“, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení jakož i ostatních nákladů a výdajů žalobkyň vynaložených v souvislosti s projednávaným případem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se svou žalobou domáhají částečného zrušení článku 1 rozhodnutí Komise K(2010) konečné ze dne 23. června 2010 ve věci COMP/39092 — Vybavení koupelen, v němž Komise určila, že žalobkyně spolu s jinými podniky tím, že se účastnily trvající kartelové dohody nebo jednání ve vzájemné shodě „v oblasti vybavení koupelen“, která se týkala území Německa, Rakouska, Itálie, Francie, Belgie a Nizozemska, porušily článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP.
 Žalobkyně zakládají svou žalobu na jednom žalobním důvodu.
 Žalobkyně napadají právní kvalifikaci Komise chování jakožto jediného a komplexního protiprávního jednání, týkajícího se tří různých skupin zboží, a to armatur, sprchových zástěn a výrobků ze sanitární keramiky, ačkoli bylo nutno konstatovat, že se jedná o tři samostatná protiprávní jednání.
 Žalobkyně nevyrábějí žádné výrobky ze sanitární keramiky. Tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení skutkového stavu, neboť určila, že žalobkyně se dopustily komplexního protiprávního jednání, týkajícího se tří různých skupin zboží včetně výrobků ze sanitární keramiky. Konstatování Komise v rozhodnutí, že se jedná o komplexní protiprávní jednání, je v rozporu s dřívějšími případy Komise (nebo s judikaturou soudů). Komise tím porušila zásadu transparentnosti, právní jistoty a rovného zacházení. Předložené skutečnosti a důkazy zejména nepřipouští závěr Komise, že se jedná o komplexní protiprávní jednání, týkající se tří různých skupin zboží.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. února 2009 Volkerem Mergelem, Klausem Kampfenkelem, Burkartem Billem a Andreasem Herdenem proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 16. prosince 2008 ve věci T-335/07, Volker Mergel a další v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-80/09 P)
 2009/C 90/29
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Volker Mergel, Klaus Kampfenkel, Burkart Bill, Andreas Herden (zástupce: G. P. Friderichs, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozhodnutí Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 16. prosince 2008 (č.j. T-355/07-33), které bylo účastníkům řízení podávajícím opravný prostředek (dále jen „navrhovatelé“) zasláno dne 18. prosince 2008 faxem;
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu dalšího účastníka řízení (dále jen „odpůrce“) ze dne 25. června 2007 (věc R0299/2007-4);
 —
 uložit odpůrci náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Předmětem soudního sporu je otázka, zda pojem „Patentconsult“ pro služby zařazené do tříd 35, 41 a 42 může být chráněn jako ochranná známka. Soud prvního stupně zastával názor, že se v případě „Patentconsult“ jedná o údaj, který uvedené služby přímo a konkrétně popisuje.
 Navrhovatelé opírají svůj kasační opravný prostředek o nesprávný výklad a nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 40/94.
 Prvním důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelé namítají Soudem nesprávně provedenou kvalifikaci předmětné ochranné známky jako novotvar, který představuje vnímatelný rozdíl v porovnání s pouhým souhrnem popisných prvků. Soud odůvodnil nedostatek rozlišitelnosti předmětné ochranné známky tím, že ochranná známka „Patentconsult“ má běžnou strukturu obdobných označení jako „patent consulting “ nebo „patent consultancy“. Tato kvalifikace je ovšem nesprávná, neboť „Patentconsult“ právě nemá běžnou, a sice gramaticky správnou strukturu, ale od této struktury se liší, a je tak nápadným novotvarem, který představuje vnímatelný rozdíl v porovnání s pouhým souhrnem prvků „patent“ a „consult“.
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelé poukazují na skutečnost, že Soud nesprávně posoudil výlučně popisnou povahu ochranné známky „Patentconsult“. Má se vycházet z toho, že pro popisnou povahu je irelevantní, zda mohou být pro chráněné služby použity jiné pojmy. Navrhovatelé ovšem vychází z toho, že pro uplatnění požadavku dostupnosti je právě nutné použít jiný pojem než „Patentconsult“. Gramaticky nesprávný pojem „Patentconsult“ není právě pro uplatnění tohoto požadavku vhodný.
 Nakonec třetím důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelé Soudu vytýkají, že neprávem shledal dřívější rozhodnutí odpůrce týkající se ochranné známky „Netmeetig“ a rozsudek Soudního dvora ve věci C-383/99 P týkající se ochranné známky „Baby-dry“ za irelevantní. Podle tohoto uvedeného rozsudku je vnímatelný rozdíl ve formulaci v porovnání s terminologií způsobu vyjadřování používanému v běžném jazyce dotčené veřejnosti způsobilý přiznat označení potřebnou rozlišovací způsobilost. Tato judikatura musí být zohledněna, aby tak byla zachována kontinuita a spolehlivost rozhodnutí soudů Společenství.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/39
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 19. října 2007 – Evropaïki Dynamiki v. EFSA
 (Věc T-69/05) (1)
 („Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Veřejné zakázky - Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) - Zrušení vyhlášení veřejné zakázky - Bezpředmětná žaloba“)
 (2007/C 315/74)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupce: N. Korogiannakis)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: původně A. Cuvillier a D. Detken, poté A. Cuvillier a S. Gabbi, zmocněnci, ve spolupráci s J. Stuyckem, advokátem)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA) ze dne 3. prosince 2004, kterým byla odmítnuta nabídka předložená žalobkyní v rámci zadávacího řízení na poskytování informačních služeb při vytváření sítě Extranet mezi národními agenturami členských států, EFSA a Komisí, jakož i rozhodnutí o přidělení zakázky jinému uchazeči
 Výrok
 1)
 Není namístě vydat rozhodnutí ve věci samé.
 2)
 EFSA ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hamburgisches Oberverwaltungsgericht (Německo) dne 31. května 2011 — Atilla Gülbahce v. Svobodné a hanzovní město Hamburk
 (Věc C-268/11)
 2011/C 269/43
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hamburgisches Oberverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Atilla Gülbahce
 Žalovaný: Svobodné a hanzovní město Hamburk
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 10 odst. 1 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 (1) vykládán v tom smyslu,
 a)
 že turecký pracovník, jemuž bylo řádně uděleno povolení vykonávat na území členského státu zaměstnání na určitou dobu (případně na dobu neurčitou), která je delší, než je doba povolení k pobytu, (takzvané extenzivní pracovní povolení), může během celé této doby vykonávat svá práva z tohoto povolení, pokud tomu nebrání důvody ochrany oprávněných zájmů státu, zejména důvody veřejného pořádku, bezpečnosti a zdraví,
 b)
 a že členský stát nesmí s odkazem na vnitrostátní právní předpisy o závislosti pracovního povolení na povolení k pobytu, které byly platné v době udělení tohoto povolení, tomuto povolení od počátku odepřít jakékoli účinky pokud jde o postavení pracovníka podle práva pobytu (v návaznosti na: rozsudky Soudního dvora ze dne 2. března 1999, El-Yassini, C-416/96, Recueil, s. I-1209, výrok 3, body 62 až 65, k rozsahu působnosti čl. 40 odst. 1 Dohody EHS-Maroko, jakož i ze dne 14. prosince 2006, Gattoussi, C-97/05, Sb. rozh. s. I-11917, výrok 2, body 36 až 43, k rozsahu působnosti čl. 64 odst. 1 Evropsko-středomořské dohody o přidružení ES-Tunisko)?
 V případě kladné odpovědi na tuto otázku:
 2)
 Má být článek 13 rozhodnutí č. 1/80 vykládán v tom smyslu, že pravidlo „standstill“ členskému státu rovněž zakazuje odejmout tureckému pracovníkovi působícímu na řádném trhu práce prostřednictvím normativní úpravy (zde: Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet [zákon o pobytu, výdělečné činnosti a integraci cizinců na Spolkovém území] ze dne 30. července 2004) možnost dovolávat se v souvislosti pracovním povolením s delší platností, než je platnost povolení k pobytu, porušení zásady zákazu diskriminace uvedené v čl. 10 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80?
 V případě kladné odpovědi na tuto otázku:
 3)
 Má být čl. 10 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 vykládán v tom smyslu, že v něm upravená zásada zákazu diskriminace vnitrostátním orgánům v žádném případě nezakazuje, vzít zpět povolení k pobytu na dobu určitou, která podle vnitrostátního práva byla na určitou dobu udělena neoprávněně, po uplynutí jejich doby platnosti v souladu s vnitrostátními předpisy pro ta období, v nichž turecký pracovník skutečně využíval pracovní povolení na dobu neurčitou, jež mu předtím bylo řádně uděleno, a pracoval?
 4)
 Má být čl. 10 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 dále vykládán v tom smyslu, že se tento předpis vztahuje výlučně na taková zaměstnání, která turecký pracovník, jemuž bylo vnitrostátními orgány řádně uděleno časově a věcně neomezené pracovní povolení, vykonává v okamžiku, v němž končí platnost jeho povolení k pobytu na dobu určitou uděleného za jiným účelem, a že turecký pracovník v této situaci tudíž nemůže požadovat, aby vnitrostátní orgány i po definitivním ukončení tohoto zaměstnání povolily jeho další pobyt za účelem nového zaměstnání, případně po přerušení nutném k hledání pracovního místa?
 5)
 Má být čl. 10 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 dále vykládán v tom smyslu, že zásada zákazu diskriminace vnitrostátním orgánům hostitelského členského státu vůči tureckému státnímu příslušníkovi působícímu na řádném trhu práce, jemuž původně, pokud jde o výkon zaměstnání, propůjčil rozsáhlejší práva, než co se týče jeho pobytu, po uplynutí platnosti naposledy uděleného povolení k pobytu (pouze) zakazuje přijmout opatření k ukončení pobytu, pokud tato opatření neslouží ochraně oprávněného zájmu státu, avšak nezavazuje je k tomu, aby udělily povolení k pobytu?
 (1) Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení mezi EHS a Tureckem.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/30
 Žaloba podaná dne 25. října 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-462/04)
 (2005/C 6/56)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 25. října 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Eugeniem de March a Carmelem O'Reillym, jako zmocněnci.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2001/40/ES (1) ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí, anebo v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 2. prosince 2002.
 (1) Úř. věst. L 149, 2.6.2001, s. 34.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 2. prosince 2004
 ve věci C-42/03: Komise Evropských společenství proti Španělskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Rybolov - Zachování a řízení zdrojů - Kontrolní opatření pro rybolovné činnosti)
 (2005/C 19/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve věci C-42/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 4. února 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: T. van Rijn a S. Pardo Quintillán) proti Španělskému království (zmocněnkyně: N. Díaz Abad), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj), S. von Bahr, J. Malenovský, a U. Lõhmus, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 2. prosince 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Španělské království tím, že pro každý rok rybolovu od 1990 do 1997
 —
 nestanovilo vhodné postupy pro použití kvót, které mu byly přiděleny a nepřistoupilo k inspekcím, jakož i k dalším kontrolám, které vyžadují použitelná nařízení Společenství,
 —
 dočasně nezakázalo rybolov po vyčerpání kvót a,
 —
 nepřijalo všechna opatření trestněprávní a správněprávní povahy, která bylo povinno uplatnit vůči kapitánům, kteří porušili tato nařízení nebo vůči jakékoliv jiné osobě odpovědné za toto protiprávní jednání,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 5 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se určuje systém Společenství pro zachování a řízení rybolovných zdrojů, čl. 9 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992, kterým se určuje systém Společenství pro rybolov a akvakulturu, článek 1 a čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení Rady (EHS) č. 2241/87 ze dne 23. července 1987, kterým se zavádí některá kontrolní opatření rybolovných činností, jakož i článek 2 a čl. 21 odst. 1 a 2 a 31 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o vytvoření kontrolního systému pro společnou rybářskou politiku.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů.
 (1) Úř. věst. C 101, 26.4.2002.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. června 2012 — H.Eich v. OHIM — Arav (H.EICH)
 (Věc T-557/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství H.EICH - Starší národní obrazová ochranná známka H SILVIAN HEACH - Relativní důvody pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 227/29
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: H.Eich Srl (Signa, Itálie) (zástupci: D. Mainini, T. Rubin, A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli, G. Petrocchi a B. Passaretti, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: G. Mannucci a R. Pethke, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Arav Holding Srl (Palma Campania, Itálie) (zástupce: R. Bocchini, advokát)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. září 2010 (věc R 1411/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Arav Holding Srl a H.Eich Srl.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 9. září 2010 (věc R 1411/2009-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení před Tribunálem a ukládá se mu náhrada nákladů řízení před Tribunálem vynaložených společností H.Eich Srl.
 3)
 OHIM ponese nezbytné náklady vynaložené v řízení před prvním odvolacím senátem.
 4)
 Společnost Arav Holding Srl ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 14.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgerichts Wien (Rakousko) dne 12. dubna 2012 — Alfred Hirmann v. Immofinanz AG
 (Věc C-174/12)
 2012/C 209/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgerichts Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Alfred Hirmann
 Žalovaný: Immofinanz AG
 Vedlejší účastnice řízení: Aviso Zeta AG
 Předběžné otázky
 1)
 Je vnitrostátní právní úprava, která stanoví odpovědnost akciové společnosti jakožto emitenta vůči nabyvateli akcií z důvodu porušení informačních povinností uložených právními předpisy o kapitálovém trhu podle následujících právních úprav v
 —
 článku 6 a článku 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ve znění směrnice 2008/11/ES ze dne 11.3.2008 (1);
 —
 článcích 7, 17 a 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES ze dne 15.12.2004 (2);
 —
 článku 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28.1.2003 (3),
 slučitelná se články 12, 15, 16, 19 a 42 [druhé] směrnice Rady 77/91/EHS (4) ze dne 13.12.1976 v platném znění?
 2)
 Musejí být ustanovení článků 12, 15, 16, [a] zejména článků 18 a 19, jakož i článku 42 směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13.12.1976 v platném znění vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která obsahuje úpravu, že akciová společnost musí vzhledem k odpovědnosti uvedené v bodu 1 uhradit nabyvateli [akcií] cenu, za kterou nabyl akcie a nabyté akcie přijmout zpět?
 3)
 Musejí být ustanovení článků 12, 15, 16, 18, 19, jakož i článku 42 směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13.12.1976 v platném znění vykládána v tom smyslu, že taková odpovědnost akciové společnosti uvedená v bodu 1
 —
 může zahrnovat rovněž vázaný majetek akciové společnosti (upsaný základní kapitál a rezervy ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice), popřípadě
 —
 může existovat rovněž tehdy, pokud může mít za následek platební neschopnost akciové společnosti?
 4)
 Musejí být ustanovení článků 12 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/101/ES (5) ze dne 16.9.2009 vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stanoví zpětné zrušení nabytí podílu, takže v případě zrušení kupní smlouvy, jejímž předmětem je koupě akcií, je třeba vycházet z účinku ex-nunc (viz rozsudek Soudního dvora Evropské unie ze dne 15.4.2010, C 215/08 „E. Friz GmbH“)?
 5)
 Musejí být ustanovení článků 12, 15, 16, 18, 19 a článku 42 směrnice Rady 77/91/EHS ze dne 13.12.1976 v platném znění a článků 12 a 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/101/ES ze dne 16.9.2009 vykládána v tom smyslu, že odpovědnost je omezena na hodnotu akcií — v případě společnosti působící na burze tedy burzovní kurs akcií —, kterou akcie mají v době uplatnění nároku, takže akcionář za určitých okolností dostane zpět méně než původně zaplacenou cenu svých akcií?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování, a o změně směrnice 2001/34/ES, Úř. věst. L 345, s. 64, ve znění směrnice Evropského parlamentu a rady 2008/11 ze dne 11. března 2008, Úř. věst. L 76, s. 37
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES ze dne 15. prosince 2004 o harmonizaci požadavků na průhlednost týkajících se informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, a o změně směrnice 2001/34/ES, Úř. věst. L 390, s. 38
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem, Úř. věst. L 96, s. 16
 (4) Druhá směrnice Rady ze dne 13. prosince 1976 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření, Úř. věst. L 26, s. 1
 (5) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/101/ES ze dne 16. září 2009 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 48 druhého pododstavce Smlouvy, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření, Úř. věst. L 258, s. 11


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžných otázkách podaná usnesením High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) ze dne 14. července 2004 ve věci královny k žalobě International Air Transport Association proti Department for Transport a ve věci královny k žalobě European Low Fares Airline Association a Hapag-Lloyd Express GmbH proti Department for Transport
 (Věc C-344/04)
 (2004/C 251/15)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court), Spojené království, ze dne 14. července 2004 ve věci královny k žalobě International Air Transport Association proti Department for Transport a ve věci královny k žalobě European Low Fares Airline Association a Hapag-Lloyd proti Department for Transport, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 12. srpna 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 High Court of Justice (England & Wales) Queen's Bench Division (Administrative Court) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je článek 6 nařízení 261/2004 (1) neplatný z důvodu neslučitelnosti s Úmluvou o sjednocení některých pravidel o mezinárodní letecké přepravě, známou jako Montrealská úmluva z roku 1999, zejména s články 19, 22 a 29 Montrealské úmluvy z roku 1999 a má tato skutečnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 2)
 Byla změna článku 5 nařízení v průběhu posuzování jeho navrhovaného znění v dohodovacím výboru provedena způsobem, který je v rozporu s procedurálními požadavky stanovenými článkem 251 ES, a v případě kladné odpovědi má tato skutečnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 3)
 Jsou články 5 a 6 nařízení 261/2004 (nebo jejich části) neplatné z důvodu neslučitelnosti se zásadou právní jistoty a v případě kladné odpovědi má tato neplatnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 4)
 Jsou články 5 a 6 nařízení 261/2001 (nebo jejich části) neplatné z důvodu, že nejsou podloženy žádným nebo přiměřeným odůvodněním a v případě kladné odpovědi má tato neplatnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 5)
 Jsou články 5 a 6 nařízení 261/2004 (nebo jejich části) neplatné z důvodu neslučitelnosti se zásadou přiměřenosti požadovanou pro všechna opatření Společenství a v případě kladné odpovědi má taková neplatnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 6)
 Jsou články 5 a 6 nařízení 261/2004 (nebo jejich části) neplatné z důvodu, že diskriminují zejména členy druhé žalující organizace způsobem, který je svévolný nebo není objektivně odůvodněný, a v případě kladné odpovědi má taková neplatnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 7)
 Je článek 7 nařízení (nebo jeho část) nulitní nebo neplatný z důvodu, že uložení fixní náhrady škody v případě zrušení letu z příčin, které nejsou pokryty vyloučením odpovědnosti z důvodů mimořádných okolností, nesplňuje požadavky na přiměřenost, vyžadovanou u každého opatření Společenství, nebo není založen na přiměřeném odůvodnění, a v případě kladné odpovědi má taková neplatnost (ve spojení s jinými relevantními faktory) vliv na platnost nařízení jako celku?
 8)
 Existují za okolností, kdy vnitrostátní soud povolil, aby u takového vnitrostátního soudu byl uplatněn nárok, který vyvolává otázky ohledně platnosti ustanovení právního předpisu Společenství a který tento soud považuje za plausibilní a nikoliv nepodložený, nějaké zásady práva Společenství v souvislosti s jakýmkoli rozlišovacím kritériem nebo prahem, jenž vnitrostátní soud musí použít, když podle čl. 234 odst. 2 ES rozhoduje o tom, zda takové otázky o platnosti postoupí Evropskému soudnímu dvoru jako předběžné otázky?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (text s významem pro EHP) – Společný postoj (Úř. věst. L 46, 17.02.2004, s. 1)


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Německo) dne 19. března 2015 – Lidl Dienstleistungs-GmbH & Co. KG v. Freistaat Sachsen
 (Věc C-134/15)
 (2015/C 205/20)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Sächsisches Oberverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Lidl Dienstleistungs-GmbH & Co. KG
 Žalovaný: Freistaat Sachsen
 Předběžné otázky
 1)
 Je čl. 5 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 543/2008 (1) slučitelný s čl. 6 odst. 1 prvním pododstavcem Smlouvy o Evropské unii (SEU) ve spojení s čl. 15 odst. 1 a článkem 16 Listiny základních práv Evropské unie (Listina základních práv)?
 2)
 Je čl. 5 odst. 4 písm. b) nařízení (ES) č. 543/2008 slučitelný s čl. 40 odst. 2 druhým pododstavcem SFEU?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 543/2008 ze dne 16. června 2008, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde o obchodní normy pro drůbeží maso (Úř. věst. L 157, s. 46).


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Rostock (Německo) dne 13. srpna 2012 — Trestní řízení proti Peru Haraldovi Lökkevikovi
 (Věc C-384/12)
 2012/C 343/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Rostock
 Účastníci původního trestního řízení
 Per Harald Lökkevik
 Další účastník řízení: Staatsanwaltschaft Rostock
 Předběžné otázky
 Je třeba vykládat pojem výhody ve smyslu čl. 4 odst. 3 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 (1) o ochraně finančních zájmů Evropských společenství v tom smyslu, že zahrnuje též způsobení domnělé nepříslušnosti Evropské komise uvedením údajů v dotačním řízení, které mají sloužit k obcházení oznámení projektů regionální investiční podpory s celkovými náklady na projekt ve výši alespoň 50 milionů eur, stanoveného v bodu 2 odst. 1 písm. i) víceodvětvového rámce pro regionální podpory velkým investičním projektům ze dne 7. dubna 1998 (Úř. věst. C 107, s. 7)?
 (1) Úř. věst. L 312, s. 1.


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/13
 Žaloba podaná dne 22. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
 (Věc C-262/05)
 (2005/C 205/25)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 22. června 2005 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Hansem Støvlbækem a Andreasem Manvillem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 rozhodl, že Rakouská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro úplné provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES (1) ze dne 14. května 2001, kterou se mění směrnice Rady 89/48/EHS a 92/51/EHS o obecném systému pro uznávání odborných kvalifikací a směrnice Rady 77/452/EHS, 77/453/EHS, 78/686/EHS, 78/687/EHS, 78/1026/EHS, 78/1027/EHS, 80/154/EHS, 80/155/EHS, 85/384/EHS, 85/432/EHS, 85/433/EHS a 93/16/EHS o povolání zdravotní sestry odpovědné za všeobecnou péči (ošetřovatele odpovědného za všeobecnou péči), zubního lékaře, veterinárního lékaře, porodní asistentky, architekta, farmaceuta a lékaře a v každém případě tím, že je nesdělila Komisi, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 —
 uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 3. ledna 2003.
 (1) Úř. věst. L 206, s. 1


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 9. května 2016 – Finnair Oyj v. Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia
 (Věc C-258/16)
 (2016/C 260/37)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein oikeus
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Finnair Oyj
 Odpůrkyně: Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia
 Předběžné otázky
 1.
 Je třeba čl. 31 odst. 4 Montrealské úmluvy vykládat v tom smyslu, že pro zachování práva na podání žaloby se vedle stížnosti vznesené ve stanovené lhůtě vyžaduje, aby stížnost byla vznesena ve lhůtě stanovené k jejímu podání písemně ve smyslu čl. 31 odst. 3?
 2.
 V případě, že zachování práva na podání žaloby vyžaduje, aby stížnost podaná ve stanovené lhůtě byla vznesena písemně, je třeba čl. 31 odst. 3 Montrealské úmluvy vykládat v tom smyslu, že požadavek písemné formy může být splněn prostřednictvím elektronického postupu a rovněž registrací ohlášené škody v informačním systému leteckého dopravce?
 3.
 Brání Montrealská úmluva výkladu, podle něhož požadavek písemné formy je třeba považovat za splněný, pokud zástupce leteckého dopravce zaznamená oznámení o škodě/stížnost s vědomím cestujícího, písemně buď na papír nebo elektronicky do systému leteckého dopravce?
 4.
 Stanoví článek 31 Montrealské úmluvy další obsahové požadavky na stížnost krom požadavku, že vzniklá škoda musí být leteckému dopravci oznámena?


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/23
 Žaloba podaná dne 13. dubna 2012 — Brauerei Beck v. OHIM — Aldi (Be Light)
 (Věc T-172/12)
 2012/C 194/40
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Brauerei Beck GmbH & Co. KG (Brémy, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt a V. Töbelmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 19. ledna 2012 věci R 2258/2010-1;
 —
 uložil žalovanému vlastní náklady řízení a náhradu nákladů řízení žalobkyně;
 —
 rozhodl, že další účastnice řízení před odvolacím senátem v případě svého vedlejšího účastenství v řízení před Tribunálem ponese vlastní náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Be Light“ pro výrobky zařazené do tříd 29, 30 a 32 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 7165351
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Přihláška slovní ochranné známky Společenství č. 135285 „BECK’s“ pro výrobky zařazené do třídy 32
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám pro všechny napadené výrobky zařazené do třídy 32 a povolení zápisu napadené ochranné známky Společenství pro ostatní výrobky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 10.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Commissione Tributaria Provinciale di Novara ze dne 26. dubna 2004 ve věci Paolo Vergani proti Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona
 (Věc C-207/04)
 (2004/C 179/13)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Commissione Tributaria Provinciale di Novara (Itálie) ze dne 26. dubna 2004 ve věci Paolo Vergani proti Agenzia delle Entrate, Ufficio locale di Arona, které došlo Kanceláři Soudního dvora Evropských společenství dne 10. května 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Commissione Tributaria Provinciale di Novara žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Porušuje, je v rozporu nebo v každém případě vytváří čl. 17 odst. 4 písm. a) Decreto del Presidente della Repubblica č. 917/86, kterým se přiznává za stejných podmínek pracovníkům, kteří dosáhli věku 50 let, jedná-li se o ženy, a 55 let, jedná-li se o muže, výhoda spočívající ve zdanění o snížené sazbě (50 %) pobídky k dobrovolnému odchodu do důchodu a částek vyplacených v souvislosti s ukončením pracovního poměru, podmínky nerovného zacházení pro muže a ženy zakázané článkem 141 (bývalý článek 119) Smlouvy o Evropské unii a směrnicí EHS č. 76/207 (1)?
 (1) Úř. věst. L 39, 14.2.1976, s. 40.


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/31
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2017 – SE v. Rada
 (Věc T-231/17)
 (2017/C 213/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: SE (zástupce: N. de Montigny, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 prohlásil a zrušil
 —
 rozhodnutí Oddělení pro individuální nároky ze dne 22. června 2016, kterým mu bylo zamítnuto uznání za vyživované dítě týkající se jeho vnučky;
 —
 v případě potřeby výslovné rozhodnutí ze dne 24. ledna 2017 o zamítnutí stížnosti podané dne 19. září 2016;
 a tím
 —
 prohlásil, že vnučka žalobce je v jeho péči podle čl. 2 odst. 2 třetího pododstavce přílohy VII služebního řádu s účinností od 13. června 2016;
 —
 přiznal vnučce žalobce pokrytí zdravotním pojištěním (RCAM) prostřednictvím žalobce s účinností od 13. června 2016;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení, jakož i nesprávných posouzení a výkladu čl. 2 odst. 2 třetího pododstavce přílohy VII služebního řádu úředníků, jichž se Rada dopustila přijetím napadených rozhodnutí.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 24 Listiny základních práv.


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/18
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2011 — IPK International v. Komise
 (Věc T-671/11)
 2012/C 65/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: IPK International — World Tourism Marketing Consultants GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: C. Pitschas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. října 2011 [ENTR/R1/HHO/lsa — entr.r.1 (2011) 1183091] v rozsahu, ve kterém žalobkyni přiznává pouze úroky ve výši 158 618,27 eur;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně uvádí, že žalovaná porušila článek 266 SFEU, jelikož nesprávně vypočetla výši kompenzačních úroků a úroků z prodlení, které má zaplatit na základě rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2011 ve věci T-297/05, IPK International v. Komise.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/36
 Žaloba podaná dne 22. května 2006 – Pereira Sequeira v. Komise
 (věc F-65/06)
 (2006/C 165/74)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rosa Maria Pereira Sequeira (Brusel, Belgie) (zástupci: T. Bontinck a J. Feld, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit individuální rozhodnutí o změně kategorie, které vstoupilo v platnost dne 16. srpna 2005 a bylo oznámeno dne 19. září 2005;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně je úspěšnou kandidátkou vnitřního výběrového řízení COM/PC/04, zveřejněného dříve, než vstoupil v platnost nový služební řád. Na základě tohoto řádu byla jmenována úředníkem a zařazena do platové třídy C*1, to znamená do stejné platové třídy, do které byla zařazena při své poslední smlouvě dočasného zaměstnance. I když totiž dříve měla výhodnější zařazení, před svým jmenováním úředníkem byla zařazena do nižší platové třídy C*1.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává porušení článků 31 a 62 služebního řádu a článků 5 a 2 přílohy XIII služebního řádu.
 Žalobkyně mimoto uplatňuje porušení zásady legitimního očekávání a zásady zachování nabytých práv.


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/70
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Rihn v. Europol
 (Věc F-67/13) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanec Europolu - Úmluva o Europolu - Služební řád Europolu - Rozhodnutí 2009/371/JAI - Uplatnění PŘOZ na zaměstnance Europolu - Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou - Odmítnutí uzavřít s dočasným zaměstnancem smlouvu na dobu neurčitou“)
 2014/C 253/98
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Philippe Rihn (Haag, Nizozemsko) (zástupce: J.-J.Ghosez, advokát)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: původně J. Arnould a D. Neumann, zmocněnci, poté J. Arnould, D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o neobnovení smlouvy žalobce na dobu určitou
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Philippe Rihn ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským policejním úřadem.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013, s. 31.


text:
 8.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/24
 Žaloba podaná dne 9. srpna 2011 — Catinis v. Komise
 (Věc T-447/11)
 2011/C 298/45
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Lian Catinis (Damašek, Sýrie) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, ve kterém tímto rozhodnutím nebylo zastaveno vyšetřování a ve kterém byl tímto rozhodnutím zamítnut přístup k osobnímu spisu žalobce, a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobce jako žalobní důvod uvádí především porušení práva, jakož i porušení povinnosti uvést odůvodnění rozhodnutí pokračovat ve vyšetřování nad rámec jakékoli přiměřené doby a neuzavřít ho.
 Žalobce se dále opírá o žalobní důvod porušení povinnosti uvést odůvodnění rozhodnutí neumožnit přístup k vyšetřovacímu spisu.
 Konečně uvádí porušení základních práv a obecných právních zásad, zejména porušení zásady řádné správy, presumpce neviny a práva na obhajobu.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. března 2012 — Evropská komise v. Kyperská republika
 (Věc C-340/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/43/EHS - Článek 4 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 - Nezapsání jezera Paralimni jako lokality významné pro Společenství ve stanovené lhůtě - Systém ochrany druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka))
 2012/C 133/09
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Zavvos a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalovaná: Kyperská republika (zástupci: K. Lykourgos a M. Chatzigeorgiou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 4 odst. 1 a čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) — Nezahrnutí jezera Paralimni na vnitrostátní seznam lokalit způsobilých k zařazení jako lokality významné pro Společenství — Nezavedení systému ochrany druhu natrix natrix cypriaca (kyperská užovka)
 Výrok
 1)
 Kyperská republika tím,
 —
 že nezapsala lokalitu jezera Paralimni do státního seznamu navrhovaných lokalit významných pro Společenství,
 —
 že tolerovala činnosti, které vážně ohrožují ekologické vlastnosti jezera Paralimni, a že nepřijala nezbytná ochranná opatření pro zachování populace druhu Natrix natrix cypriaca (kyperská užovka), který představuje ekologický zájem tohoto jezera a přehrady Xiliatos, a
 —
 že nepřijala opatření nezbytná pro vytvoření a uplatňování systému přísné ochrany tohoto druhu,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, ve znění směrnice Rady 2006/105/ES ze dne 20. listopadu 2006, z této směrnice 92/43, ve znění změn, a z čl. 12 odst. 1 téže směrnice 92/43, ve znění změn.
 2)
 Kyperské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 246, 11.9.2010.


text:
 30.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/10
 Žaloba podaná dne 4. května 2014 – Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-162/14)
 2014/C 202/11
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Tokár a K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že ponechala v platnosti naléhavé důvody pro vyloučení provozovatele z postupu zadávání veřejných zakázek, stanovené v čl. 24 odst. 1 bodech 1 a 1a zákona o veřejných zakázkách (Prawo zamówień publicznych), které překračují rámec věcných kritérií taxativního výčtu důvodů pro vyloučení obsaženého v čl. 45 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 45 odst. 2 uvedené směrnice;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Důvody pro vyloučení hospodářského subjektu z výběrového řízení, stanovené v čl. 24 odst. 1 bodech 1 a 1a zákona o veřejných zakázkách, které týkají jeho profesní způsobilosti – a to jednak proto, že hospodářský subjekt způsobil z důvodu neplnění nebo nesprávného plnění zakázky pravomocně zjištěnou škodu, a dále proto, že byl hospodářský sujekt stranou smlouvy, kterou zadavatel zrušil, vypověděl nebo od ní odstoupil – šly nad rámec podmínek pro vyloučení uvedených v čl. 45 odst. 2 směrnice 2004/18/ES, zejména pak v písmeni b) uvedeného článku.
 Výklad této posledně uvedené podmínky tvořil předmět rozsudku Soudního dvora ve věci C 465/11, Forposta a ABC Direct Contact. Soudní dvůr v něm konstatoval, že pod pojmem pochybení v rámci profesní činnosti uvedený v čl. 45 odst. 2 písm. d) směrnice 2004/18/ES je třeba chápat jakékoli chybné chování hospodářského subjektu, jež ovlivňuje jeho profesní důvěryhodnost. Podmínky vyloučení stanovené polským zákonem se však neomezovaly jen na různá chování hospodářských subjektů, z nichž bylo možno usuzovat na úmysl nebo nedbalost určité závažnosti, nýbrž zavazovaly veřejného zadavatele k automatickému vyloučení hospodářského subjektu bez předchozího posouzení zaviněného neplnění povinností, z něhož byl podezírán.
 (1) Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07 s. 132


text:
 19.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/7
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 25. března 2013
 ve věci E-10/12
 Yngvi Harðarson v. Askar Capital hf.
 (směrnice 91/533/EHS – povinnost informovat zaměstnance – změny písemné pracovní smlouvy – účinek neoznámení změn)
 2013/C 270/05
 Ve věci E-10/12 Yngvi Harðarson v. Askar Capital hf. – ŽÁDOST o stanovisko Soudního dvora podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur (obvodním soudem v Reykjavíku) ohledně výkladu směrnice Rady 91/533/EHS ze dne 14. října 1991 o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru – Soud ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 25. března 2013 rozsudek, jehož výrok zní:
 Směrnice Rady 91/533/EHS ze dne 14. října 1991 o povinnosti zaměstnavatele informovat zaměstnance o podmínkách pracovní smlouvy nebo pracovního poměru musí být vykládána v tom smyslu, že nevyžaduje, aby se náhrady poskytnuté zaměstnancům posuzovaly na základě písemné pracovní smlouvy, pokud nebyl zaměstnanci předložen žádný písemný dokument týkající se změn, ať již dočasných nebo trvalých, které mohou být činěny v souvislosti s podstatnými body pracovní smlouvy či pracovního poměru mezi stranami ve lhůtách stanovených v článku 5 směrnice. To platí i v souvislosti s konkurzním řízením nebo rozdělením společnosti s ručením omezeným s obdobnými účinky.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná dall’Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture (Itálie) dne 25. července 2013 — Emmeci v. Cotral
 (Věc C-427/13)
 2013/C 325/19
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 dall’Autorità per la Vigilanza sui Contratti pubblici di lavori, servizi e forniture
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Emmeci Srl
 Žalovaná: Cotral SpA
 Předběžné otázky
 1)
 Musí se článek 56 směrnice 2004/17/ES (1) vykládat v tom smyslu, že vnitrostátnímu zákonodárci neumožňuje, aby stanovil, že veřejný zadavatel je oprávněn neukázat soutěžitelům během fáze předkládání posledních nabídek na elektronické dražbě jejich místo v pořadí ani nabídky dalších hospodářských subjektů s tím, že tuto informaci zpřístupní na konci dražby?
 2)
 Brání článek 56 směrnice 2004/17/ES a zásada transparentnosti a rovného zacházení vnitrostátní právní úpravě nebo takové správní praxi jaká je v tomto řízení, která stanoví, že v závěrečné fázi se elektronická dražba vypne na pět minut, přičemž soutěžitelé se nemohou během této fáze seznámit se svým pořadím?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (Úř. věst. L 134, s. 1).


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/7
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 13. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles — Belgie) — Waypoint Aviation SA v. État belge — SPF Finances
 (Věc C-9/11) (1)
 (Volný pohyb služeb - Daňové právní předpisy - Sleva na dani z příjmů z půjček poskytnutých k nabytí majetku používaného v tuzemsku - Vyloučení majetku, k němuž je užívací právo převedeno na třetí osobu usazenou v jiném členském státě)
 2011/C 355/11
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Bruxelles
 Účastnici původního řízení
 Žalobkyně: Waypoint Aviation SA
 Žalovaný: État belge — SPF Finances
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour d'appel de Bruxelles — Výklad článků 10 ES (čl. 4 odst. 3 EU) a 49 ES (článek 56 SFEU) — Vnitrostátní právní úprava přiznávající slevy na dani příjemcům příjmů z pohledávek nebo půjček poskytnutých vnitrostátnímu koordinačnímu centru — Užívací právo k majetku nabytému prostřednictvím vypůjčených prostředků společností, která je rezidentem a je součástí téže skupiny, jako je skupina, k níž patří koordinační centrum — Vyloučení společností téže skupiny, které nejsou rezidenty — Omezení volného pohybu služeb
 Výrok
 Článek 49 ES musí být vykládán v tom smyslu, že brání takovému ustanovení členského státu, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které stanoví, že přiznání slevy na dani z příjmů z půjček poskytnutých některým společnostem k nabytí nového majetku používaného v tuzemsku, podléhá podmínce, že užívací právo k majetku nebude převedeno společností, která nabyla tento majetek díky půjčce, jež zakládá nárok na slevu na dani nebo jakoukoliv jinou společností, která je součástí téže skupiny, na jiné třetí osoby než členy této skupiny usazené v tomto členském státě.
 (1) Úř. věst. C 95, 26.3.2011.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 15. července 2016 – DOCERAM GmbH v. CeramTec GmbH
 (Věc C-395/16)
 (2016/C 419/35)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: DOCERAM GmbH
 Žalovaná: CeramTec GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Existuje podmíněnost technickou funkcí vylučující ochranu ve smyslu čl. 8 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (1) i tehdy, pokud koncepční účinek nemá žádný význam pro vzhled výrobku, nýbrž jediným, vzhled určujícím faktorem je (technická) funkčnost?
 2)
 V případě, že Soudní dvůr zodpoví otázku 1) kladně:
 Z jakého hlediska je nutno posoudit, zda jednotlivé znaky vzhledu výrobku byly vybrány výlučně z úvah o funkčnosti? Je rozhodný „objektivní pozorovatel“ a pokud ano, jak je třeba ho definovat?
 (1) Úř. věst. L 3, s. 1.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/37
 Žaloba podaná dne 17. července 2006 – L'Air Liquide v. Komise
 (Věc T-185/06)
 (2006/C 212/66)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: L'Air Liquide (Paříž, Francie) (zástupci: R. Saint Esteben, advokát a M. Pittie, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou;
 —
 zrušit čl. 1 písm. i) rozhodnutí Komise K (2006) 1766 konečné ze dne 3. května 2006 vztahující se k řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody EHP (věc COMP/F/38.620 – Peroxid vodíku a perboritan) v rozsahu, v němž rozhoduje, že Air Liquide mezi 12. květnem 1995 a 31. prosincem 1997 porušil článek 81 ES a článek 53 EHP;
 —
 v důsledku toho zrušit čl. 2 písm. f) a článek 4 rozhodnutí Komise K (2006) 1766 konečné ze dne 3. května 2006 v rozsahu, v němž se týká Air Liquide;
 —
 uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení vynaložených žalobkyní v souvislosti s projednávanou žalobou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávanou žalobou se žalobkyně domáhá částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 1766 konečné ze dne 3. května 2006 ve věci COMP/F/38.620 – Peroxid vodíku a perboritan, kterým Komise konstatovala, že podniky, jimž bylo rozhodnutí určeno, mezi nimiž je žalobkyně, porušily čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 dohody EHP tím, že se účastnily souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě spočívajících ve výměně informací mezi soutěžiteli a dohodách o cenách a výrobních kapacitách, jakož i v dohledu nad prováděním těchto dohod v odvětví peroxidu vodíku a perboritanu sodného.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje čtyři žalobní důvody.
 Svým prvním žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise provedla zjevně nesprávné posouzení, když měla za to, že skutečnosti, které uplatňuje za účelem uplatnění společné a nerozdílné odpovědnosti Air Liquide z důvodu jednání její dceřiné společnosti, byly dostatečné s ohledem na kritéria stanovená judikaturou a že tedy Komise porušila pravidla upravující přičitatelnost mateřské společnosti jednání její dceřiné společnosti, a porušila tak článek 81 ES.
 Svým druhým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise tím, že nesprávně uplatnila domněnku přičitatelnosti vůči Air Liquide, krom toho protiprávně obrátila důkazní břemeno a porušila tak práva obhajoby žalobkyně.
 Svým třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že i za předpokladu, že by Soud měl za to, že bylo pro Komisi odůvodněné uplatňovat přičitatelnost Air Liquide jednání její dceřiné společnosti Chemoxal, Komise nesplnila svou povinnost odůvodnění v rozsahu, v němž neprojednala žádnou ze skutečností uplatněných Air Liquide za účelem prokázání autonomie Chemoxal, a obrátila tak tuto domněnku společné a nerozdílné odpovědnosti, která je pouze vyvratitelnou domněnkou.
 Svým čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že Komise v tomto řízení neprokázala právně a skutkové dostačujícím způsobem svůj legitimní zájem na podání žaloby proti ní, když i přes stanovení její pravomoci uložit Air Liquide sankci přijala rozhodnutí konstatující, že Air Liquide porušila čl. 81 odst. 1 ES a článek 53 dohody EHP, a že v důsledku nedostatku takového legitimního zájmu tedy Komise nebyla příslušná k přijetí takového rozhodnutí vůči žalobkyni.


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 22. prosince 2015 – Simona Kornhaas v. Thomas Dithmar jako správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd
 (Věc C-594/14)
 (2015/C 127/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Simona Kornhaas
 Žalovaný: Thomas Dithmar jako správce podstaty v úpadkovém řízení na majetek společnosti Kornhaas Montage und Dienstleistung Ltd
 Předběžné otázky
 a)
 Týká se žaloba podaná u německého soudu, kterou je vůči řediteli „private company limited by shares“ založené podle anglického nebo waleského práva, na jejíž majetek bylo v Německu podle čl. 3 odst. 1 nařízení č. 1346/2000 (1) zahájeno úpadkové řízení, uplatňován správcem podstaty nárok na náhradu plateb, které provedl před zahájením úpadkového řízení, avšak po vzniku platební neschopnosti, německého úpadkového práva ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1346/2000?
 b)
 Je výše uvedený druh žaloby v rozporu se svobodou usazování zakotvenou v článcích 49 SFEU a 54 SFEU?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160; s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191).


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/27
 Žaloba podaná dne 7. března 2013 — Saferoad RRS v. OHIM (MEGARAIL)
 (Věc T-137/13)
 2013/C 129/52
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Saferoad RRS GmbH (Weroth, Německo) (zmocněnec: C. Czychowski, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 9. ledna 2013 ve věci R 2536/2011-4, jakož i rozhodnutí průzkumového referenta ze dne 23. listopadu 2011, v rozsahu, ve kterém byl zamítnut zápis ochranné známky;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „MEGARAIL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 6, 19 a 37
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009