text:
 30.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 237/23
 Žaloba podaná dne 10. srpna 2006 – G v. Komise
 (Věc F-96/06)
 (2006/C 237/41)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: G (Port-Vendres, Francie) (zástupci: B. Cambier a L. Cambier, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 určit, že žalovaná je odpovědná za pochybení, kterých se dopustila vůči žalobci;
 —
 uložit žalované, aby žalobci a jeho rodině uhradila prozatímní částku 1 581 801 eur, která odpovídá polovině újmy způsobené všemi pochybeními, kterých se dopustila Komise, její zmocněnci, zaměstnanci nebo jiné instituce, které jí jsou podřízeny, přičemž druhá část musí být upřesněna znalcem;
 —
 uložit žalované, aby uhradila 8 % úrok ze všech výše uvedených částek, a to od 23. listopadu 1999, tedy data, kdy byla ukončena první zpráva o vnitřním vyšetřování vedeném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF), ve které se objevily první náznaky podjatosti vůči žalobci, nebo podpůrně od 29. června 2005, data, ke kterému žalobce podal návrh na náhradu škody podle čl. 90 odst. 1 statutu;
 —
 ustanovit znalce;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby se žalobce dovolává osmi žalobních důvodů.
 V prvním vytýká Komisi, že ho začlenila do věci „Berthelot“ a považovala ho za hlavního strůjce v této věci, třebaže veškerá tato obvinění jsou nepravdivá a neexistuje sebemenší důkaz, na kterém by se taková obvinění vůči žalobci mohla zakládat. Komise tím nesplnila svoji povinnost péče a řádné správy a porušila legitimní očekávání žalobce.
 Ve druhém žalobním důvodu žalobce vytýká Komisi, že vážně zasáhla do jeho práv obhajoby všemi nesplněními povinností a nedostatky ve správních šetřeních spojených s věcí „Berthelot“, které nebyly vedeny nestranně.
 Ve třetím žalobním důvodu žalobce uplatňuje porušení povinnosti zachovávat důvěrnost tím, že v průběhu roku 2000 umožnila Komise novinářům vstup do kanceláří OLAF a seznámení se s důvěrnými dokumenty týkajícími se žalobce, aby některé odvysílali v televizním pořadu.
 Ve čtvrtém žalobním důvodu žalobce kritizuje rozhodnutí Komise zrušit jeho soudní imunitu.
 V pátém žalobním důvodu žalobce vytýká Komisi, že ho přeložila na pracovní místo hlavního poradce na generálním ředitelství „Technologický výzkum a vývoj“ nikoliv v zájmu služby nebo na základě politiky mobility tohoto orgánu, ale na základě zastřené disciplinární sankce.
 V šestém žalobním důvodu, týkajícím se řízení o uznání nemoci z povolání (článek 73 služebního řádu), žalobce zpochybňuje rozhodnutí Komise o okamžitém vyloučení možnosti pracovního úrazu a o předání jeho spisu Disciplinárnímu a vyšetřovacímu úřadu Komise (IDOC), aby provedl správní šetření za účelem stanovení původu jeho nemoci.
 V sedmém žalobním důvodu žalobce uplatňuje nezávislost řízení řídících se články 73 a 78 služebního řádu a zpochybňuje rozhodnutí Výboru pro otázky invalidity Komise definitivně přerušit řízení zahájené podle čl. 78 odst. 5 služebního řádu, dokud nebude přijato rozhodnutí na základě článku 73 služebního řádu.
 V osmém žalobním důvodu žalobce kritizuje skutečnost, že proti němu bylo zahájeno, a stále pokračuje, disciplinární řízení, třebaže skutkové prvky základu tohoto řízení byly belgickými soudy v rámci trestního řízení vedenému proti němu prohlášeny za neopodstatněné.
 Žalobce dochází k závěru, že výše uvedená pochybení Komise jsou příčinou jeho nervové deprese, která jej donutila předčasně ukončit jeho kariéru úředníka. Tato okolnost způsobila majetkovou a nemajetkovou újmu jak jemu samotnému, tak i jeho rodině.


text:
 24.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 128/35
 Žaloba podaná dne 31. března 2008 – Sahlstedt a další v. Komise
 (Věc T-129/08)
 (2008/C 128/75)
 Jednací jazyk: finština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Markku Sahlstedt (Karkkila, Finsko), Juha Kankkunen (Laukaa, Finsko), Mikko Tanner (Vihti, Finsko), Toini Tanner (Helsinki, Finsko), Liisa Tanner (Helsinki, Finsko), Eeva Jokinen (Helsinki, Finsko), Aili Oksanen (Helsinki, Finsko), Olli Tanner (Lohja, Finsko), Leena Tanner (Helsinki, Finsko), Aila Puttonen (Ristiina, Finsko), Risto Tanner (Espoo, Finsko), Tom Järvinen (Espoo, Finsko), Runo K. Kurko (Espoo, Finsko), Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry (Helsinki, Finsko), Maataloustuottajain Keskusliiton Säätiö (Nadace ústředního spolku zemědělských producentů) (Helsinki, Finsko) (zástupce: K. Marttinen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká všech lokalit SCI ve Finské republice, která jsou uvedena v tomto rozhodnutí;
 —
 podpůrně, pokud to Soudní dvůr nepovažuje za možné, zrušit rozhodnutí ohledně lokalit SCI, které jsou upřesněny v oddílu 6.2.2.7 žaloby;
 —
 nárok na informaci a podání důkazů.
 Pokud o žalobě nebude rozhodnuto již na základě důkazů předložených v této žalobním návrhu ve prospěch žalobců ve smyslu návrhových žádání, žalobci navrhují, aby Soud prvního stupně Evropských společenství určil, že:
 1.
 Komise Evropských společenství je povinna žalobcům poskytnout ve formě CD-ROM návrhy Finska, které Komise obdržela, se všemi informacemi, které jsou uvedeny v návrhu a v bodě 7 odůvodnění rozhodnutí a které se týkají lokalit dotčených napadeným rozhodnutí.
 2.
 Komise Evropských společenství je povinna žalobcům poskytnout ve formě CD-ROM přírodovědné a další informace, které má k dispozici a které jsou uvedeny v bodě 8 odůvodnění rozhodnutí, které se týkají všech lokalit Finské republiky dotčených napadeným rozhodnutím, jakož i karty a informace v papírové verzi uvedené v bodě 9 odůvodnění.
 3.
 Komise Evropských společenství je povinna žalobcům poskytnout ve formě CD – ROM všechny dokumenty ohledně lokalit Finské republiky, které byly vyhotoveny v průběhu uvedené spolupráce zmíněné v bodě 10 napadeného rozhodnutí nebo které obdržela Komise a karty v papírové verzi a
 4.
 Komise Evropských společenství je povinna poskytnout žalobcům stanovisko Výboru pro stanoviště, které je uvedeno v bodě 15 odůvodnění napadeného rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení včetně zákonných úroků z prodlení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle žalobců porušuje rozhodnutí (1) právo Společenství, zejména článek 3 a 4 směrnice o stanovištích, jakož i její přílohu III, na kterou odkazuje článek 4. Porušení práva Společenství je založeno na čtyřech základních žalobních důvodech:
 a)
 směrnice o přírodních stanovištích nepovoluje zrušení rozhodnutí, která se týkají původního seznamu lokalit významných pro Společenství (dále jen „lokality SCI“), na základě nových rozhodnutí, která jsou přijata postupem, který je v současnosti použitelný a z důvodů, které jsou v současnosti předloženy. Požadavky ohledně postupu směrnice o stanovištích zavazují rovněž Komisi. Jiný výklad vede k právní nejistotě ve vztahu k vnitrostátním prováděcím nařízením a právní ochraně vlastníků půdy;
 b)
 Síť Natura 2000 je podle článku 3 směrnice o stanovištích spojitou evropskou ekologickou sítí zvláštních oblastí ochrany, pomocí níž na základě úkolů směrnice má být obnoven jejich příznivý stav. Tím, že článek 4 a příloha III směrnice, které se týkají výběru lokalit, jsou jako podrobné technické předpisy závazné jak pro členské státy, tak i pro Komisi, je zaručena soudržnost sítě a dosažen cíl příznivého stavu těchto lokalit. Lokality nemohou být označeny jako lokality SCI bez dodržení těchto ustanovení v obou fázích. Kvůli soudržnému cíli příznivého stavu je třeba vybrat lokality v dotčených členských státech podle jednotných kritériích, která jsou v souladu s článkem 4 a přílohou III směrnice o přírodních stanovištích;
 c)
 Fáze I (fáze na úrovni členských států) a fáze 2 (fáze na úrovni Komise) přílohy III tvoří celek právně účinných opatření. Řízení ve fázi 2 a rozhodnutí o lokalitách významných pro Společenství není v souladu se směrnicí o stanovištích, pokud návrh ve fázi 1 nesplňuje požadavky směrnice;
 d)
 Při vypracování návrhu Finska ohledně lokalit SCI boreální oblasti nebyl dodržen článek 4 směrnice o stanovištích a ustanovení o fázi 1 přílohy III. Jelikož návrh Finska byl rozhodnutím Komise přijat nezměněn a ohledně všech lokalit, je rozhodnutí Komise ohledně lokalit SCI již z tohoto důvodu v rozporu se směrnicí.
 (1) Rozhodnutí Komise 2008/24/ES ze dne 12. listopadu 2007, kterým se přijímá první aktualizovaný seznam lokalit významných pro Společenství v boreální biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 12, s. 118; Zvl. vyd. 15/02, s. 102).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 27.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 380/24
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. září 2014 Robertem Klarem a Franciscem Fernandezem proti usnesení vydanému dne 16. července 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-114/13, Klar a Fernandez Fernandez v. Komise
 (Věc T-665/14 P)
 2014/C 380/32
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Robert Klar (Grevenmacher, Lucembursko) et Francisco Fernandez Fernandez (Steinsel, Lucembursko) (zástupkyně: A. Salerno, advokátka)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Navrhovatelé navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 16. července 2014;
 —
 vrátil věc Soudu pro veřejnou službu k rozhodnutí ve věci samé;
 —
 náhradu veškerých nákladů řízení uložil Evropské komisi.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé jediný důvod kasačního opravného prostředku vycházející ze skutečnosti, že Soud pro veřejnou službu měl nesprávně za to, že žaloby byla zjevně nepřípustná, protože před jejím podáním neproběhlo řádné administrativní řízení, neboť nóta orgánu oprávněného ke jmenování z října 2012 nemůže být považována za akt nepříznivě zasahující do něčích práv, ani z hlediska slovního obsahu, ani kontextu, ani formy; u takového aktu by plynula lhůta k podání stížnosti.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — CISAC v. Komise
 (Věc T-442/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
 2013/C 156/64
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC) (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: J.-F. Bellis a K. Van Hove, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a A. Biolan, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: European Broadcasting Union (EBU) (Grand-Saconnex, Švýcarsko) (zástupci: D. Waelbroeck, advokát, a D. Slater, solicitor)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení části rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká International Confederation of Societies of Authors and Composers (CISAC).
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/10
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. července 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vrhovno sodišče – Slovinsko) – NLB Leasing d.o.o. v. Slovinská republika
 (Věc C-209/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Dodání zboží, nebo poskytnutí služby - Leasingová smlouva - Navrácení nemovitosti, která byla předmětem leasingové smlouvy, pronajímateli - Výraz ‚zrušení, vypovězení, odstoupení, celkové nebo částečné nezaplacení‘ - Právo pronajímatele na snížení daňového základu - Dvojí zdanění - Samostatná plnění - Zásada daňové neutrality“)
 (2015/C 294/13)
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Vrhovno sodišče
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: NLB Leasing d.o.o.
 Žalovaná: Slovinská republika
 Výrok
 1)
 Ustanovení čl. 2 odst. 1, článku 14 a čl. 24 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že smlouva o leasingu týkající se nemovitosti stanoví, že vlastnické právo k uvedené nemovitosti bude převedeno na nájemce po ukončení platnosti smlouvy, nebo že nájemce získá základní vlastnosti vlastníka uvedené nemovitosti, zejména že je na něj převedena většina výhod a rizik spojených s právním vlastnictvím této nemovitosti a že současná hodnota splátek je prakticky totožná s prodejní hodnotou zboží, musí být operace plynoucí z takové smlouvy považována za nabytí investičního majetku.
 2)
 Článek 90 odst. 1 směrnice 2006/112 musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje, aby si osoba povinná k dani snížila daňový základ, pokud skutečně obdržela veškeré platby jako protiplnění za uskutečněné plnění, nebo pokud druhá smluvní strana již osobě povinné k dani nedluží sjednanou částku, aniž by byla smlouva vypovězena či od ní bylo odstoupeno.
 3)
 Zásada daňové neutrality musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby poskytnutí leasingu, který se týká nemovitostí, na jedné straně a na druhé straně převod uvedených nemovitostí na třetí osobu (která není smluvní stranou leasingové smlouvy), byly pro účely DPH předmětem samostatného zdanění, pokud uvedená plnění nelze považovat za součásti jediného plnění, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 202, 30.6.2014.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/28
 Žaloba podaná dne 16. prosince 2010 — Fabryka Łożysk Tocznych Kraśnik v. OHIM — Impexmetal (FŁT-1)
 (Věc T-571/10)
 2011/C 63/54
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fabryka Łożysk Tocznych-Kraśnik S.A. (Kraśnik, Polsko) (zástupce: J. Sieklucki, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Impexmetal S.A.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 v celém rozsahu zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. října 2010 ve věci R 1387/2009-1;
 —
 uložit žalovanému a IMPEXMETAL S.A. náhradu nákladů řízení včetně nákladů vzniklých žalobkyni v řízení před odvolacím senátem a námitkovým oddělením Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „FŁT-1“ (přihláška č. 5026372) pro výrobky zařazené do třídy 7.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: IMPEXMETAL S.A.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazové ochranné známky Společenství „FŁT“ a národní slovní a obrazová ochranná známka „FŁT“ pro výrobky zařazené do třídy 7.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: námitce bylo z části vyhověno a přihláška ochranné známky byla pro některé výrobky zařazené do třídy 7 zamítnuta.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání podaného proti rozhodnutí námitkového oddělení.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) chybným posouzením podobnosti kolidujících označení, nezohledněním skutečnosti, že přihlášená ochranná známka patří k obchodnímu označení, které žalobkyně používala dlouho před podáním přihlášky, a že toto označení se na základě historického užívání stalo rozlišovacím znakem žalobkyně a nezohledněním dlouhé a nekonfliktní koexistence přihlášené ochranné známky a ochranných známek namítaných v námitkovém řízení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. února 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel – Belgie) – BVBA Management, Training en Consultancy v. Benelux-Merkenbureau
 (Věc C-239/05) (1)
 (Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Přihláška k zápisu ochranné známky pro soubor výrobků a služeb - Přezkum označení příslušným orgánem - Zohlednění všech relevantních skutečností a okolností - Pravomoc vnitrostátního soudu, kterému byla předložena žaloba)
 (2007/C 82/06)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: BVBA Management, Training en Consultancy
 Žalovaný: Benelux-Merkenbureau
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hof van beroep te Brussel – Výklad článku 3 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01) – Přihláška k zápisu ochranné známky „The Kitchen Company “– Přezkum označení příslušným orgánem – Zohlednění všech relevantních skutečností a okolností – Rozsudek Koninklijke KPN Nederland
 Výrok
 První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, musí být vykládána v tom smyslu,
 —
 že příslušný orgán je povinen, jestliže zamítá zápis ochranné známky, ve svém rozhodnutí uvést závěr, ke kterému dospěl pro každý z výrobků a služeb uvedených v přihlášce k zápisu, nezávisle na způsobu, jakým byla tato přihláška formulována. Nicméně pokud je stejný důvod pro zamítnutí namítán vůči kategorii nebo skupině výrobků či služeb, může se příslušný orgán omezit na souhrnné odůvodnění pro všechny dotčené výrobky nebo služby;
 —
 že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která brání soudu, jemuž byla předložena žaloba proti rozhodnutí příslušného orgánu, aby se vyjádřil k rozlišovací způsobilosti ochranné známky odděleně pro každý z výrobků a služeb uvedených v přihlášce k zápisu, jestliže se ani toto rozhodnutí, ani tato přihláška netýkaly jednotlivých kategorií výrobků či služeb nebo jednotlivých výrobků či služeb;
 —
 že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která brání soudu, jemuž byla předložena žaloba proti rozhodnutí příslušného orgánu, aby zohlednil skutečnosti a okolnosti následující po datu přijetí tohoto rozhodnutí.
 (1) Úř. věst. C 217, 3.9.2005.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Napoli (Itálie) dne 11. června 2012 — Oreste Della Rocca v. Poste Italiane SpA
 (Věc C-290/12)
 2012/C 243/17
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Napoli
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Oreste Della Rocca
 Žalovaná: Poste Italiane SpA
 Předběžné otázky
 1)
 Vztahuje se směrnice 1999/70/ES (1), konkrétně ustanovení 2, s ohledem na znění bodu 36 usnesení Soudního dvora ze dne 15. září 2010 (věc C-386/09, Briot) také na pracovní poměr na dobu určitou mezi přiděleným pracovníkem a agenturou dočasné práce nebo mezi přiděleným pracovníkem a uživatelem, a upravuje tedy směrnice 1999/70/ES dotčené vztahy?
 2)
 Splňuje ustanovení, které při neexistenci jiných zamezujících opatření umožňuje stanovení doby trvání pracovní smlouvy s agenturou dočasné práce a její prodloužení na základě technických, organizačních nebo výrobních potřeb nikoli na straně agentury a v souvislosti s konkrétním pracovním poměrem na dobu určitou, ale na základě obecných důvodů na straně přiděleného pracovníka, které nejsou vázány na konkrétní pracovní poměr [,] požadavky podle ustanovení 5 odst. 1 písm. a) směrnice 1999/70/ES, nebo může představovat obcházení směrnice? Musejí být objektivní důvody podle ustanovení 5 odst. 1 písm. a) směrnice 1999/70/ES uvedeny v určitém dokumentu a musejí se týkat konkrétního pracovního poměru na dobu určitou a jeho obnovení, a je tedy odkaz na obecné objektivní důvody, které ospravedlnily uzavření smlouvy o dočasném přidělení, způsobilý splňovat podmínky podle ustanovení 5 písm. a)?
 3)
 Brání ustanovení 5 směrnice 1999/70/ES tomu, aby byly důsledky zneužití přičteny k tíži třetí osoby, v tomto případě uživatele?
 (1) Úř. věst. L 175, s. 43.


text:
 14.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/5
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. srpna 2006 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 6. června 2006 ve věci T-10/02, Girardot v. Komise
 (Věc C-348/06 P)
 (2006/C 249/11)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin, F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Marie-Claude Girardot
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Svým kasačním opravným prostředkem účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Soudu ze dne 6. června 2006 ve věci T-10/02;
 —
 uložil Komisi, aby M.-C. Girardot uhradila částku 23 917,4 eur;
 —
 rozhodl, že každá z účastnic řízení ponese vlastní náklady řízení vzniklé v tomto řízení a v řízení probíhajícím před Soudem prvního stupně Evropských společenství.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) na podporu svého kasačního opravného prostředku vznáší jediný důvod, vycházející z porušení článku 236 ES a podmínek vzniku odpovědnosti Komise. Tato účastnice řízení v podstatě Soudu vytýká, že pojem ztráta „příležitosti“ zastávat pracovní místo zaměnil za pojem rovnocenný ztrátě „zajištění“ zastávat takové pracovní místo – přičemž tak nesprávně zohlednil prostor pro uvážení, kterým Komise tradičně disponuje v oblasti přijímání do zaměstnání – a v důsledku toho uplatnil nesprávnou metodu výpočtu částky dlužné Komisí za účelem náhrady za ztrátu příležitosti být zaměstnán, vyplývající z protiprávního rozhodnutí tohoto orgánu. Pouze skutečná a určitá škoda totiž může vést k odškodnění. V projednávaném případě je přitom pro dotyčnou jedinou skutečnou a určitou škodou škoda, která vyplývá z toho, že Komise nepřezkoumala kandidaturu dotyčné, a nikoli škoda, která vyplývá z hypotetické ztráty odměny.
 Komise krom toho poukazuje na to, že kritérium ztráty odměny zohledněné Soudem pro výpočet nahraditelné škody je samo o sobě nahodilé, neboť pokud by dotyčná během dotčeného období vykonávala zaměstnání mimo orgány Společenství za vyšší odměnu než zaměstnání, do nějž mohla být přijata v Komisi, neexistovala by žádná ztráta odměny, kterou je třeba nahradit. Metoda uplatněná Soudem tedy může rovněž zavést diskriminaci mezi uchazeči o přijetí do téhož zaměstnání podle toho, zda tito uchazeči vykonávají či nikoli zaměstnání za vyšší odměnu než zaměstnání, do nějž měli příležitost být přijati.


text:
 9.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Anotato Dikastirio Kyprou – Kypr) – Alpha Bank Cyprus Ltd v. Dau Si Senh a další
 (Věc C-519/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce ve věcech občanských a obchodních - Doručování soudních a mimosoudních písemností - Nařízení (ES) č. 1393/2007 - Článek 8 - Odmítnutí přijmout písemnost - Nepřipojení překladu jedné ze zasílaných písemností - Nepřiložení jednotného formuláře uvedeného v příloze II zmíněného nařízení - Následky“)
 (2015/C 371/04)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Anotato Dikastirio Kyprou
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Alpha Bank Cyprus Ltd
 Žalovaní: Dau Si Senh, Alpha Panareti Public Ltd, Susan Towson, Stewart Cresswell, Gillian Cresswell, Julie Gaskell, Peter Gaskell, Richard Wernham, Tracy Wernham, Joanne Zorani, Richard Simpson
 Výrok
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 musí být vykládáno v tom smyslu, že
 —
 přijímající subjekt musí za všech okolností, aniž by měl v tomto ohledu prostor pro uvážení, informovat adresáta písemnosti o jeho právu na odmítnutí přijetí písemnosti, a za tímto účelem systematicky používat jednotný formulář uvedený v příloze II tohoto nařízení a
 —
 okolnost, že tento subjekt, doručuje-li písemnost adresátovi, nepřiložil jednotný formulář uvedený v příloze II nařízení č. 1393/2007, představuje nikoli důvod neplatnosti řízení, ale opomenutí, které je třeba zhojit v souladu s ustanoveními uvedenými v tomto nařízení.
 (1) Úř. věst. C 377, 21.12.2013.


text:
 15.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 198/50
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 30. dubna 2015 – Maraoud v. ESVČ
 (Věc F-71/14) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci ESVČ - Smluvní zaměstnanec - Služební cesta do třetího státu - Úraz, ke kterému došlo při plnění služebních povinností - Příspěvek za životní podmínky - Nevyčerpaná dovolená - Hrazení zdravotní péče - Nedodržení postupu před zahájením soudního řízení - Zjevná nepřípustnost“)
 (2015/C 198/68)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hayet Maraoud (Brusel, Belgie) (zástupci: L. F. de Castro Fernandez a J.-L. Gillain, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o ukončení vyplácení příspěvku za životní podmínky, dodatečného příspěvku s ohledem na životní podmínky v místě výkonu zaměstnání žalobkyně a denního příspěvku, na vyplacení 49 dnů dovolené za rok 2012, které nebyly vyčerpány, a na náhradu újmy za neposkytnutí pomoci a nedostatek zájmu po pracovním úrazu, který žalobkyni postihl
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 H. Maraoud ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou službou pro vnější činnost.
 (1) Úř. věst. C 388, 3.11.2014, s. 29.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/49
 Žaloba podaná dne 10. února 2014 – Export Development Bank of Iran v. Rada
 (Věc T-89/14)
 2014/C 135/63
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Export Development Bank of Iran (Teherán, Írán) (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 prohlásil, že se nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 vůči žalobkyni neuplatní;
 —
 prohlásil, že se rozhodnutí 2010/413/SZBP vůči žalobkyni neuplatní;
 —
 podpůrně, zrušil prováděcí nařízení a rozhodnutí uvedená v prvních dvou odrážkách tohoto návrhového žádání, a to ode dne 20. ledna 2014;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně devět žalobních důvodů, z nichž osm je v podstatě totožných nebo podobných s žalobními důvody předloženými v rámci věci T-65/14, Bank Refah Kargaran v. Rada.
 Žalobkyně kromě toho předkládá žalobní důvod vycházející z porušení zásad rovného zacházení a zákazu diskriminace.


text:
 11.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. března 2015 – Sea Handling v. Komise
 (Věc T-456/13) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se řízení o přezkumu státních podpor - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů třetích osob - Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum - Převažující veřejný zájem - Částečný přístup“)
 (2015/C 155/27)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sea Handling SpA (Somma Lombardo, Itálie) (zástupci: B. Nascimbene a M. Merola, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně D. Grespan a C. Zadra, poté D. Grespan a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. června 2013, kterým se společnosti Sea Handling odpírá přístup k dokumentům týkajícím se řízení o přezkumu státních podpor.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Sea Handling SpA ponese vlastní náklady řízení a uhradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 298, 12.10.2013.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/12
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. ledna 2013 — BSH v. OHIM (ecoDoor)
 (Věc T-625/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ecoDoor - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 55/20
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: S. Biagosch, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. září 2011 (věc R 340/2011-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení ecoDoor k zápisu jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/40
 Žaloba podaná dne 14. února 2005 Jeanem Dehonem proti Evropskému parlamentu
 (Věc T-95/05)
 (2005/C 106/81)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. února 2005 žaloba podaná proti Evropskému parlamentu Jeanem Dehonem, s bydlištěm v Hagenu (Lucembursko), zastoupeným Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem M., Albertem Coolenem, Jeanem-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 29. dubna 2004 o jmenování jiné osoby na pracovní místo zástupce vedoucího francouzského překladatelského odboru,
 —
 uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce v této věci se staví proti zamítnutí své kandidatury na pracovní místo zástupce vedoucího francouzského překladatelského odboru orgánem oprávněným ke jmenování. Úspěšný kandidát byl jmenován po vyhlášení oznámení o vnitřním výběrovém řízení LA/113 (oznámení o volném místě č. 9192).
 Na podporu svých návrhů se dovolává porušení článku 233 Smlouvy o ES, porušení čl. 29 odst. 1 služebního řádu, porušení zásady o rozumných vyhlídkách na služební postup, jakož i porušení povinnosti odůvodnění.
 Konkrétně v tomto ohledu uplatňuje:
 —
 Sporné jmenování nastalo, aniž byla přezkoumána kandidatura žalobce.
 —
 Nebylo dodrženo pořadí přednosti mezi různými postupy o obsazení pracovních míst, jak jsou stanoveny v článku 29 služebního řádu.
 —
 Neexistence rozhodnutí ohledně kandidatury žalobce podle řízení o povýšení/převedení je o to závažnější, že postup obsazení dotčeného pracovního místa byl již předmětem zrušujícího rozsudku ze dne 15. listopadu 2000 (věc T-261/99, Dehon v. Parlament). Přitom výkon tohoto rozsudku zahrnoval navrácení situace do stavu, ve kterém byla před tím, než nastaly okolnosti přezkoumané soudem.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/27
 Žaloba podaná dne 11. října 2010 — Francie v. Komise
 (Věc T-488/10)
 ()
 2011/C 13/53
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues a N. Rouam, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v celém rozsahu,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se dožaduje zrušení rozhodnutí Evropské komise K(2010) 5229 ze dne 28. července 2010 o částečném zrušení příspěvku z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) na základě jednotného programového dokumentu cíle 1 pro strukturální pomoc Společenství v oblasti Martiniku ve Francii. Toto rozhodnutí zrušuje veškerou účast EFRR, která byla poskytnuta ve prospěch velkého projektu „Village de vacances Club Méditerranée-Les Boucaniers“ ve výši 12 460 000 eur.
 Žalobkyně na podporu své žaloby vznáší čtyři žalobní důvody.
 Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 93/37/EHS ze dne ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky (1) tím, že se domnívala, že veřejné zakázky na dodávky, které byly uzavřeny pro obnovu a rozšíření „Club Méditerranée-Les Boucaniers“, představovaly veřejné zakázky na dodávky přímo subvencované ve výši přesahující 50 % veřejnými zadavateli. Tyto zakázky totiž byly subvencovány pouze do výše 29,92 % nákladů projektu. Daňové úlevy, které byly soukromým společnostem poskytnuty na základě jejich investic do projektu údajně nemohou představovat subvenci ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice 93/37/EHS.
 Ve svém druhém žalobním důvodu, který se dělí na dvě části, žalobkyně tvrdí, že Komise porušila čl. 2 odst. 2 směrnice 93/37/EHS tím, že se domnívá, že veřejné zakázky na dodávky pro obnovu a rozšíření „Club Méditerranée-Les Boucaniers“ týkaly výstavby sportovních, rekreačních a volnočasových zařízení ve smyslu tohoto ustanovení.
 Na jedné straně má žalobkyně za to, že Komise měla zohlednit Všeobecnou klasifikaci ekonomických činností v rámci Evropských společenství (NACE), stanovenou nařízením č. 3037/90 (2), na kterou odkazuje čl. 2 odst. 2 směrnice 93/37/EHS. Tato klasifikace rozlišuje na jedné straně ubytovací a restaurační činnosti a na druhé straně rekreační, kulturní a sportovní činnosti.
 Na druhé straně se žalobkyně domnívá, že čl. 2 odst. 2 směrnice 93/37/EHS se týká veřejných zakázek, které svou povahou spadají do oblasti tradiční poptávky veřejných zadavatelů, a tudíž se vztahuje na sportovní, rekreační a volnočasová zařízení otevřená všem, a nikoli na zařízení, která jsou vyhrazena soukromým zákazníků.
 Ve svém třetím žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění stanovenou v čl. 296 druhém pododstavci SFEU tím, že jasně a jednoznačně neuvedla důvody, ze kterých se práce na obnově a rozšíření „Club Méditerranée-Les Boucaniers“ týkaly výstavby sportovních, rekreačních a volnočasových zařízení ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice 93/37/EHS.
 Ve svém čtvrtém žalobním důvodu žalobkyně podpůrně tvrdí, že Komise porušila zásadu proporcionality tím, že použila na subvenci EFRR opravnou sazbu ve výši 100 %, ačkoli práce týkající se sportovních a volnočasových zařízení představují méně než 10 % projektu.
 (1) Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163.
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 3037/90 ze dne 9. října 1990 o statistické klasifikaci ekonomických činností v Evropském společenství (Úř. věst. L 293, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 177).


text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (Civil Division) (Spojené království) dne 5. listopadu 2007 – L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie v. Bellure NV, Malaika Investments Ltd, jednající pod obchodním jménem „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales“, Starion International Ltd
 (Věc C-487/07)
 (2008/C 8/15)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (Civil Division)
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC, Laboratoire Garnier & Cie
 Žalované: Bellure NV, Malaika Investments Ltd, jednající pod obchodním jménem „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales“, Starion International Ltd
 Předběžné otázky
 1)
 Užívá-li obchodník v reklamě na vlastní zboží nebo služby zapsanou ochrannou známku, jejímž majitelem je soutěžitel, pro účely srovnání vlastností (konkrétně vůně) zboží, které uvádí na trh, s vlastnostmi (konkrétně vůní) zboží uváděného na trh soutěžitelem pod touto ochrannou známkou, způsobem, který nevede k záměně nebo jinak neohrožuje základní funkci ochranné známky jakožto údaje o původu, spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) nebo b) směrnice 89/104?
 2)
 Užívá-li obchodník při obchodování (konkrétně na srovnávacím seznamu) velmi známou zapsanou ochrannou známku pro účely uvedení vlastnosti vlastního výrobku (konkrétně jeho vůně) způsobem, který:
 a)
 nezpůsobuje žádné nebezpečí záměny; a
 b)
 nemá vliv na prodej výrobků, na něž se vztahuje velmi známá zapsaná ochranná známka; a
 c)
 neohrožuje základní funkci zapsané ochranné známky jakožto záruky původu a nepoškozuje dobré jméno této známky, buď pošpiněním jejího image nebo jeho zeslabením nebo jakýmkoliv jiným způsobem, a
 d)
 hraje významnou roli při propagaci výrobku obchodníka, spadá takové užívání do působnosti čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104?
 3)
 Co znamená „protiprávně netěží z“ v kontextu čl. 3a písm. g) směrnice o klamavé reklamě (84/450), ve znění směrnice o srovnávací reklamě (97/55), a, konkrétně, těží obchodník protiprávně z dobré pověsti velmi známé ochranné známky, pokud na srovnávacím seznamu srovnává svůj výrobek s výrobkem, na něž se vztahuje velmi známá ochranná známka?
 4)
 Co znamená „nepředstavuje zboží nebo službu jako napodobeninu nebo reprodukci“ v kontextu čl. 3a písm. h) uvedené směrnice a, konkrétně, zahrnuje tento výraz případ, kdy bez toho, aby byla způsobena záměna nebo podvod, obchodník pouze pravdivě uvádí, že jeho výrobek má důležitou vlastnost (vůni) velmi známého výrobku, který je chráněn ochrannou známkou?
 5)
 Užívá-li obchodník označení, které je podobné zapsané ochranné známce, která má dobré jméno, a toto označení není podobné ochranné známce tak, aby došlo k záměně, takovým způsobem, že:
 a)
 základní funkce zapsané ochranné známky, tedy poskytnutí záruky původu, není narušena nebo ohrožena;
 b)
 nedochází k pošpinění nebo zastření zapsané ochranné známky nebo jejího dobrého jména nebo jakémukoli riziku s tímto spojeným;
 c)
 prodeje majitele ochranné známky nejsou narušeny; a
 d)
 majitel ochranné známky neztrácí prospěch z propagace, udržování nebo šíření své ochranné známky;
 e)
 ale obchodník získává užíváním svého označení obchodní výhodu z důvodu jeho podobnosti se zapsanou ochrannou známkou,
 rovná se takové užívání „[protiprávnímu těžení]“ z dobrého jména zapsané ochranné známky ve smyslu čl. 5 odst. 2 směrnice o ochranných známkách?


text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/17
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Výkon evropského zatýkacího rozkazu vystaveného proti Halilu Ibrahimovi Özçelikovi
 (Věc C-453/16 PPU) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/JAI - Článek 8 odst. 1 písm. c) - Pojem ‚zatýkací rozkaz‘ - Autonomní pojem unijního práva - Vnitrostátní zatýkací rozkaz vystavený policejním orgánem a potvrzený státním zástupcem pro účely trestního stíhání“)
 (2017/C 014/21)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastník původního řízení
 Halil Ibrahim Özçelik
 Výrok
 Článek 8 odst. 1 písm. c) rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009 musí být vykládán v tom smyslu, že takové potvrzení vnitrostátního zatýkacího rozkazu, jenž byl předtím vystaven policejním orgánem pro účely trestního stíhání, ze strany státního zástupce, jako je potvrzení dotčené ve věci v původním řízení, představuje „soudní rozhodnutí“ ve smyslu uvedeného ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 383, 17.10.2016.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 31. března 2011 — Řecko v. Komise
 (Věc T-214/07) (1)
 (EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Plodiny na orné půdě - Zvláštní opatření pro menší ostrovy v Egejském moři týkající se některých zemědělských produktů)
 2011/C 145/36
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: V. Kontolaimos a I. Chalkias, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Tserepa-Lacombe, zmocněnec, ve spolupráci s N. Korogiannakisem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2007/243/ES ze dne 18. dubna 2007 o vyloučení z financování Společenství některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 106, s. 55).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 199, 25.8.2007.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/52
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Cofresco Frischhalteprodukte v. Komise
 (Věc T-223/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Směrnice 2013/2/EU - Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály - Nedostatek bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 2014/C 315/87
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG (Minden, Německo) (zástupce: H. Weil, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a J.-F. Brakeland, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení směrnice Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 37, s. 10), a to v rozsahu, v němž Komise zařazuje role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály, kromě těch, které slouží jako součást výrobních strojů a které se nepoužívají k úpravě výrobku jako prodejní jednotky, na seznam názorných příkladů použití kritérií, jimiž se upřesňuje pojem „obal“
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnost Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 2. dubna 2009 — France Télécom SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-202/07 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Zneužití dominantního postavení - Trh služeb přístupu k vysokorychlostnímu internetu - Predátorské ceny - Pokrytí ztrát - Právo na přizpůsobení cen“)
 2009/C 141/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: France Télécom SA (zástupci: J. Philippe, H. Calvet, O.W. Brouwer, T. Janssens, avocats)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupce: E. Gippini Fournier, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 30. ledna 2007, France Télécom v. Komise (T 340/03), kterým Soud zamítl žalobu France Télécom proti rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2003 ohledně postupu použití článku 82 ES (Věc COMP/38.233 — Wanadoo Interactive) — Trh služeb přístupu k vysokorychlostnímu internetu (ADSL) — Zneužití dominantního postavení — Pojmy „predátorské ceny“, „přizpůsobení se cenám praktikovaným konkurenty“ a „pokrytí utrpěných ztrát“
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 France Télécom SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 170, 21.7.2007.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/41
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. května 2009 — ars Parfum Creation & Consulting v. OHIM (Tvar rozprašovače)
 (Věc T-104/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar rozprašovače - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 7 odst. 1 písm. b), článek 73 a čl. 74 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94“)
 2009/C 141/84
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ars Parfum Creation & Consulting GmbH (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupci: A. Späth a G. Hasselblatt, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. listopadu 2007 (věc R 1656/2006-1), týkajícímu se zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem rozprašovače jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 ars Parfum Creation & Consulting GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 30.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof – Belgie) – Pelckmans Turnhout NV v. Walter Van Gastel Balen NV a další
 (Věc C-483/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Listina základních práv Evropské unie - Zásady rovnosti a zákazu diskriminace - Provádění unijního práva - Působnost unijního práva - Neexistence - Nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
 2014/C 202/05
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Grondwettelijk Hof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pelckmans Turnhout NV
 Žalované: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV, Walter Van Gastel Schoten NV
 Za přítomnosti: Ministerraad
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Grondwettelijk Hof – Belgie – Výklad čl. 6 odst. 3 SEU, článků 34, 35, 36, 56 a 57 SFEU a článků 15, 16, 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie – Vnitrostátní právní úprava ukládající povinnost dodržovat v maloobchodě jeden zavírací den v týdnu – Výjimky stanovené pro obchody nacházející se na určitých místech nebo prodávající určité zboží
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie nemá pravomoc k tomu, aby odpověděl na předběžnou otázku položenou Grondwettelijk Hof (Belgie).
 (1) Úř. věst. C 26, 26. 1. 2013.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/10
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Málaga – Španělsko) – trestní řízení proti G. Francesco Gasparinimu, Josému Ma L. A. Gasparinimu, G. Costa Bozzovi, Juanu de Lucchi Calcagnovi, Francescovi Mario Gasparinimu, Josému A. Hormiga Marrerovi, Sindicatura Quiebra
 (Věc C-467/04) (1)
 (Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 54 - Zásada zákazu dvojího trestu - Působnost - Zproštění obžaloby z důvodu promlčení trestného činu)
 (2006/C 294/16)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Málaga
 Účastník původního trestního řízení
 G. Francesco Gasparini, José Ma L.A. Gasparini, G. Costa Bozzo, Juan de Lucchi Calcagno, Francesco Mario Gasparini, José A. Hormiga Marrero, Sindicatura Quiebra
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Audiencia Provincial de Málaga – Výklad článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (Úř. věst. 2000, L 239, s. 19) – Zásada zákazu dvojího trestu – Působnost – Výklad článku 24 ES – Působnost
 Výrok
 1)
 Zásada zákazu dvojího trestu zakotvená v článku 54 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu se uplatní na rozhodnutí soudu smluvního státu vydané na základě trestního stíhání, kterým je obžalovaný pravomocně zproštěn obžaloby z důvodu promlčení trestného činu, kvůli kterému bylo zahájeno stíhání.
 2)
 Uvedená zásada se uplatní pouze na osoby pravomocně odsouzené smluvním státem.
 3)
 Trestní soud smluvního státu nemůže považovat zboží za zboží ve volném oběhu na jeho území pouze z toho důvodu, že trestní soud jiného smluvního státu určil ve vztahu k témuž zboží, že trestný čin pašování byl promlčen.
 4)
 Uvedení zboží na trh v jiném členském státě po dovozu do členského státu, který rozhodl o zproštění obžaloby, je jednáním, které může být součástí „téhož činu“ ve smyslu článku 54 ÚPSD.
 (1) Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


text:
 25.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 186/10
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana — Španělsko) — David Montoya Medina v. Fondo de Garantia Salarial, Universidad de Alicante
 (Věc C-273/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Pracovní smlouvy na dobu určitou ve veřejnoprávním sektoru - Právo na tříletý příplatek za odpracovaná léta - Zásada zákazu diskriminace)
 2011/C 186/16
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: David Montoya Medina
 Žalovaní: Fondo de Garantia Salarial, Universidad de Alicante
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana — Výklad přílohy ustanovení 4 bodu 4 směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) — Pracovní smlouvy vědecko-pedagogického pracovníka uzavřené s veřejnoprávními univerzitami — Vyloučení určitých požitků u pracovních smluv na dobu určitou
 Výrok
 Ustanovení 4 bod 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené dne 18. března 1999, která se nachází v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, které bez jakéhokoliv objektivního odůvodnění vyhrazují právo pobírat příplatek za odpracovaná léta pouze vysokoškolským učitelům zaměstnaným na dobu neurčitou, s vyloučením vysokoškolských učitelů zaměstnaných na dobu určitou, přičemž z hlediska výběru této dávky se obě tyto kategorie zaměstnanců nacházejí ve srovnatelných situacích.
 (1) Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. února 2007 Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producterus de lait (FNPL) a Jeunes agriculteurs (JA) proti rozsudku vydanému dne 13. prosince 2006 ve spojených věcech T-217/03 a T-245/03, FNCBV a další v. Komise
 (Věc C-110/07 P)
 (2007/C 95/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fédération nationale des syndicats d'exploitants agricoles (FNSEA), Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale des producterus de lait (FNPL) a Jeunes agriculteurs (JA) (zástupci: V. Ledoux a B. Néouze, advokáti)
 Další účastnice řízení: Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV), Komise Evropských společenství, Francouzská republika
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu ze dne 13. prosince 2006;
 —
 rozhodnout, že není namístě uložit pokuty federacím, které podávají kasační opravný prostředek;
 —
 podpůrně snížit výši těchto pokut;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů vztahujících se k řízení o předběžném opatření a řízení ve věci samé před Soudem, jakož i k řízení před Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) uvádí čtyři důvody na podporu kasačního opravného prostředku. Svým prvním důvodem navrhovatelky uplatňují, že Soud nesprávně posoudil jemu předložené důkazy, neboť opomenul zohlednit dva podstatné dokumenty, z nichž vyplývá, že dohoda ze dne 24. října 2001 nepokračovala po 30. listopadu téhož roku. Ve svém druhém důvodu navrhovatelky tvrdí, že Soud porušil právo Společenství a ustálenou judikaturu Soudního dvora tím, že rozhodl, že Komise neporušila právo na obhajobu, když ve sdělení námitek neuvedla, že při vyměřování výše pokuty bude vycházet ze součtu obratů členů federací, které podávají kasační opravný prostředek. Ve svém třetím důvodu navrhovatelky tvrdí, že byl porušen čl. 15 odst. 2 nařízení 17/62 tím, že Soud vycházel ze součtu obratů členů těchto federací a na základě toho dospěl k závěru, že pokuty uložené federacím nepřekročují strop 10 % z obratu stanovený tímto článkem, aniž by zohlednil přesné a objektivní podmínky vymezené judikaturou. Konečně, ve svém čtvrtém důvodu navrhovatelky tvrdí, že byl porušena zásada „non bis in idem“, jakož i zásada proporcionality, když Soud uložil každé z federací samostatnou pokutu, která vychází ze součtu obratů jejich členů. Podle navrhovatelek jedné federaci mohla být v daném případě uložena pokuta, která vychází ze součtu finančních možností společných členů federací, které podaly kasační opravný prostředek.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/14
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Pensionsversicherungsanstalt v. Christine Kleist
 (Věc C-356/09) (1)
 (Sociální politika - Rovné zacházení s muži a ženami v oblasti zaměstnání a povolání - Směrnice 76/207/EHS - Článek 3 odst. 1 písm. c) - Vnitrostátní právní úprava usnadňující propouštění zaměstnanců, kterým vznikl nárok na starobní důchod - Cíl podpory zaměstnanosti mladších osob - Vnitrostátní právní úprava stanovící pro vznik nároku na důchod věk 60 let pro ženy a 65 let pro muže)
 2011/C 13/23
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pensionsversicherungsanstalt
 Žalovaná: Christine Kleist
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof — Výklad čl. 3 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky (Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187) ve znění směrnice 2002/73/ES — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví věk odchodu do důchodu na 60 let pro ženy a na 65 let pro muže a která zjednodušuje propuštění zaměstnanců, kteří dosáhli tohoto věku — Propuštění ženy, která dosáhla věku 60 let a která má právo na odchod do důchodu veřejným zaměstnavatelem, které je motivováno vůlí zaměstnat mladší osoby
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES ze dne 23. září 2002, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní úprava, která za účelem podpory přístupu mladších osob k zaměstnání umožňuje zaměstnavateli propouštět zaměstnance, kteří získali nárok na starobní důchod, přičemž tento nárok získávají ženy ve věku o pět let nižším, než je věk potřebný k získání téhož nároku v případě mužů, představuje přímou diskriminaci na základě věku zakázanou touto směrnicí.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/33
 Žaloba podaná dne 28. února 2005 Joergem Peterem Blockem a dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-114/05)
 (2005/C 115/59)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 28. února 2005 předložena žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Joergem Peterem Blockem, s bydlištěm ve Sterrebeek (Belgie), a 12 dalšími, zastoupenými Stéphanem Rodriguesem a Alice Jaume, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 rozhodl o zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterými se zamítají stížnosti žalobců, přijatých společně s rozhodnutími orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 1. května 2004, kterými se mění platová třída žalobců na platovou třídu A*8, popřípadě B*8,
 —
 rozhodl o zrušení výplatních pásek žalobců, pro které bylo použito rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o změně platových tříd žalobců na platovou třídu A*8, popřípadě B*8 ode dne 1. května 2004,
 —
 určit orgánu oprávněnému ke jmenování, jaké účinky má zrušení napadených rozhodnutí, zejména rekvalifikaci platové třídy žalobců na platovou třídu A*9, popřípadě B*9, a to se zpětnou účinností ode dne 1. května 2004,
 —
 podpůrně navrhnout Komisi, aby uznala žalobce za způsobilé pro povýšení do platové třídy A*10, popřípadě B*10 při jejich příštím služebním povýšení,
 —
 uložil Komisi nahradit škodu způsobenou žalobcům skutečností, že nebyli zařazeni do platové třídy A*9, popřípadě B*9 ode dne 1. května 2004,
 —
 uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Všichni žalobci jsou úředníci Komise jmenovaní v platových třídách A7 a B2 před účinností reformy služebního řádu, tedy dnem 1. května 2004. Nesouhlasí se svým zařazením do platových tříd A*8, popřípadě B*8 na základě článku 2 přílohy XIII služebního řádu.
 Na podporu svých žalob žalobci uplatňují, že použití výše uvedeného ustanovení bylo protiprávní, protože bylo v rozporu s článkem 6 služebního řádu, zásadami rovnocennosti mezi dřívější a novou strukturou služebních zařazení a rovnosti zacházení, jakož i s legitimním očekáváním a nabytými právy žalobců. Žalobci se dovolávají rovněž zneužití pravomoci.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. června 2016 – CW v. Rada
 (Věc T-224/14) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá proti určitým osobám a subjektům s ohledem na situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Prodloužení platnosti - Právo vlastnit majetek - Proporcionalita - Nesprávné skutkové zjištění - Zneužití pravomoci - Mimosmluvní odpovědnost“)
 (2016/C 305/38)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CW (zástupkyně: A. Tekari, advokátka)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: G. Étienne a M. Bishop, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí Rady 2014/49/SZBP ze dne 30. ledna 2014, kterým se mění rozhodnutí 2011/72/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Tunisku (Úř. věst. 2014, L 28, s. 38), v rozsahu, v němž se týká žalobce, a zadruhé návrh na základě článku 268 SFEU znějící na náhradu škody vzniklé žalobci.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 CW ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 351, 6. 10. 2014.


text:
 26.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/16
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená soudem Norges Høyesterett dne 19. února 2016 ve věci Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS v. staten v/Konkurransetilsynet
 (Věc E-3/16)
 (2017/C 26/07)
 Podáním ze dne 19. února 2016, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 24. února 2016, požádal Norges Høyesterett (Nejvyšší soud Norska) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Ski Taxi SA, Follo Taxi SA og Ski Follo Taxidrift AS v. staten v/Konkurransetilsynet, týkající se následujících otázek:
 1.
 Jaký právní test se použije ke stanovení, zda je cílem dohody mezi podniky omezení hospodářské soutěže ve smyslu článku 53 Dohody o EHP?
 a)
 Aby bylo možné stanovit, že určitá forma jednání představuje protiprávní jednání z hlediska cíle podle článku 53 Dohody o EHP, je v této souvislosti dostatečné, že daná spolupráce může omezit hospodářskou soutěž?
 2.
 Jestliže k této spolupráci došlo ve vztahu k veřejnému zadavateli otevřeně, jaký právní význam to má pro úvahy, zda daná forma jednání představuje protiprávní jednání z hlediska cíle?
 3.
 Jaká právní kritéria se musí především zdůraznit při posuzování toho, zda by se u spolupráce, při níž dvě konkurenční společnosti předkládají společnou nabídku prostřednictvím společného podniku a tyto dva podniky mají být subdodavateli uvedeného společného podniku, mělo mít za to, že představuje protiprávní jednání z hlediska cíle?


text:
 19.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/2
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 8. října 2004
 ve věci C-249/03: Komise Evropských společenství proti Transport Environment Development Systems (Trends) a další (1)
 (Rozhodčí doložka - Rozhodnutí 2004/407/ES, Euratom - Články 2 a 3 - Postoupení k Soudu prvního stupně)
 (2005/C 69/05)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-249/03, jejímž předmětem je žaloba na základě článku 238 ES, podaná dne 10. června 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnec: M. Patakia, ve spolupráci s M. Braem, K. Kapoutzidouem a S. Chatziyiannisem) proti Transport Environment Development Systems (Trends), neziskové společnosti občanského práva, se sídlem v Athénách (Řecko), (advokát: V. Christianos), Mariosovi Kontaratosovi, s bydlištěm v Athénách (Řecko), Anastasiovi Tillisovi, s bydlištěm v Neo Irakleio, Attika (Řecko), (advokát: V. Christianos), Georgiosovi Argyrakosovi, s bydlištěm v Athénách (Řecko), Konstatinosu Petrakisovi, s bydlištěm v Cholargos, Attika (Řecko), Fotini Koutroubovi, s bydlištěm v Glyfada, Attika (Řecko), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení C. Gulmann, úřadující předseda senátu, R. Schintgen a G. Arestis (zpravodaj); soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 8. října 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 Věc C-249/03 se postupuje k Soudu prvního stupně Evropských společenství.
 (1) Úř. věst. C 184, 2.8.2003.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/45
 Žaloba podaná dne 17. března 2010 — Lidl Stiftung v. OHIM — Vinotasia (VITASIA)
 (Věc T-124/10)
 2010/C 134/74
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: M. Schaeffer a A. Marx, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vinotasia GmbH (Koblenz, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 14. ledna 2010 ve věci R 1054/2008-4,
 —
 zamítnout námitku č. B 1 027 947, podanou dne 30. června 2006, v rozsahu, ve kterém jí bylo vyhověno rozhodnutím námitkového oddělení ze dne 30. května 2008,
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem Evropské unie a před čtvrtým odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory),
 —
 podpůrně, přerušit řízení do vydání pravomocného rozhodnutí o návrhu na zrušení starší německé ochranné známky č. 302 12 015 „VINOTASIA“, podanému dne 17. března 2010 Německému úřadu pro patenty a ochranné známky.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „VITASIA“ pro výrobky zařazené do tříd 29, 30, 31, 32 a 33 (přihláška č. 4 691 101)
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Vinotasia GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá slovní ochranná známka „VINOTASIA“ č. 302 15 015 pro výrobky a služby zařazené do tříd 32, 33 a 35
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 (1), neboť mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 9.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Judecătoria Timișoara (Rumunsko) dne 2. února 2011 — SC Volksbank România S.A. v. Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor CRPC Arad Timiș
 (Věc C-47/11)
 2011/C 113/13
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Judecătoria Timișoara
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SC Volksbank România S.A.
 Žalovaný: Autoritatea Națională pentru Protecția Consumatorilor Consumatorilor — Comisariatul Județean pentru Protecția Consumatorilor (CRPC) Arad Timiș
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 30 odst. 1 směrnice 2008/48 (1) vykládán v tom smyslu, že členským státům zakazuje stanovit uplatňování vnitrostátního právního předpisu provádějícího uvedenou směrnici i na smlouvy uzavřené před vstupem tohoto vnitrostátního právního předpisu v platnost?
 2)
 Má být čl. 22 odst. 1 směrnice 2008/48 vykládán v tom smyslu, že zavádí úplnou harmonizaci v oblasti smluv o spotřebitelském úvěru, tedy harmonizaci, která členským státům neumožňuje, aby:
 2.1
 rozšiřovaly oblast působnosti ustanovení obsažených ve směrnici 2008/48 na smlouvy výslovně vyloučené z působnosti uvedené směrnice (jako jsou smlouvy o hypotečním úvěru), nebo
 2.2
 ukládaly úvěrovým institucím další povinnosti v oblasti druhů poplatků, které mohou tyto instituce vybírat v souvislosti se smlouvami o spotřebitelském úvěru, které spadají do působnosti vnitrostátního prováděcího předpisu?
 3)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku, mají být zásady volného pohybu služeb a kapitálu vykládány v tom smyslu, že členskému státu brání přijímat vůči úvěrovým institucím opatření, jimiž ve smlouvách o spotřebitelském úvěru zakazuje uplatňovat bankovní poplatky, které nejsou uvedeny v seznamu povolených poplatků, nejsou-li tyto poplatky stanoveny právními předpisy dotčeného státu?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, s. 66)


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/23
 Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van koophandel te Antwerpen — Belgie) — Pelckmans Turnhout NV v. Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV
 (Věc C-559/11) (1)
 (Článek 92 odst. 1, čl. 103 odst. 1 a čl. 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Směrnice 2005/29/CE - Nekalé obchodní praktiky - Vnitrostátní právní úprava zakazující, aby byla prodejna otevřena sedm dní v týdnu)
 2013/C 9/38
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van koophandel te Antwerpen
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Pelckmans Turnhout NV
 Žalované: Walter Van Gastel Balen NV, Walter Van Gastel NV, Walter Van Gastel Schoten NV, Walter Van Gastel Lifestyle NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van koophandel te Antwerpen — Výklad článků 34, 35, 49 a 56 SFEU a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, s. 22) — Pojem obchodních praktik podniků vůči spotřebitelům — Otevření prodejny sedm dní v týdnu a propagace této praktiky
 Výrok
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) musí být vykládána v tom smyslu, že se nepoužije na vnitrostátní právní úpravu, jako je ta, o kterou se jedná v původním řízení, jež nesleduje cíle směřující k ochraně spotřebitelů.
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative (Lucembursko) dne 24. července 2015 – Adrien Kauffmann v. Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche
 (Věc C-402/15)
 (2015/C 302/36)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Adrien Kauffmann
 Žalovaný: Ministre de l'Enseignement supérieur et de la recherche
 Předběžné otázky
 Aby byly účinně splněny požadavky zákazu diskriminace s ohledem na čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 (1) o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie, spolu s čl. 45 odst. 2 SFEU, v rámci zohlednění skutečného stupně vazby studenta nerezidenta, který žádá o finanční podporu na vysokoškolské studium, na společnost a trh práce Lucemburska jako členského státu, ve kterém byl příhraniční pracovník zaměstnán nebo vykonával činnost za podmínek uvedených v článku 2a zákona ze dne 22. června 2000 o finanční podpoře státu na vysokoškolské studium, doplněného zákonem ze dne 19. července 2013, a to v přímé návaznosti na rozsudek SDEU ze dne 20. června 2013 (věc C-20/12) (2),
 —
 je třeba podmínku, že uvedený student musí být „dítětem“ zmíněného příhraničního pracovníka, chápat tak, že musí být jeho „potomkem v přímé linii a v prvním stupni, jehož příbuzenství má ve vztahu k jeho předkovi právní základ“, s tím, že je kladen důraz na příbuzenský vztah mezi studentem a příhraničním pracovníkem, o kterém se předpokládá, že je základem výše uvedené vazby, nebo
 —
 je třeba klást důraz na skutečnost, že příhraniční pracovník „nadále poskytuje studentovi výživu“, aniž by mezi nimi musel existovat právní příbuzenský vztah, a to zejména v případě, kdy lze konstatovat dostatečnou vazbu společného soužití, která existuje mezi příhraničním pracovníkem a jedním z rodičů studenta, ve vztahu k němuž má příbuzenský vztah právní základ?
 —
 vychází-li se z tohoto druhého hlediska, musí z povahy věci nepovinné přispívání příhraničního pracovníka, není-li výlučné, nýbrž souběžné s přispíváním rodiče či rodičů, kteří jsou se studentem v právním příbuzenském vztahu, a proto vůči němu zásadně mají zákonnou vyživovací povinnost, splňovat určitá kritéria trvalosti?
 (1) Úř. věst. L 141, s. 1
 (2) EU:C:2013:411


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/57
 Žaloba podaná dne 28. dubna 2009 — Vidieffe v. OHIM — Ellis International Group Holdings (GOTHA)
 (Věc T-169/09)
 2009/C 141/115
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vidieffe Srl (Bologna, Itálie) (zástupci: M. Lamandini, advokát, D. De Pasquale, advokát, M. Pappalardo, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Perry Ellis International Group Holdings Ltd
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit, pro porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11. s. 1) [nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2008 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78 s. 1] a zneužití pravomoci, rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. února 2009, v rozsahu v němž částečně vyhovuje odvolání a zrušuje rozhodnutí námitkového oddělení OHIM v rozsahu, v němž toto zamítá námitku, pokud jde o „zboží z kůže a imitace kůže, výrobky z těchto látek nezahrnuté v jiných třídách; kufry a kufříky, deštníky, slunečníky a vycházkové hole“ třídy 18 a všechny výrobky třídy 25; a v důsledku toho potvrdit v plném rozsahu rozhodnutí námitkového oddělení OHIM (věc č. B 909 350, 22. únor 2008);
 —
 uložit OHIM, aby přijal všechna opatření nezbytná k vyhovění rozhodnutí Soudu;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GOTHA“ (přihláška č. 3 665 957) pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Perry Ellis International Group Holdings Ltd
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství „gotcha“ (č. 2 896 199) pro výrobky zařazené do tříd 3, 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v celém rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné přijetí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nahrazeno nařízením č. 207/2009) a v každém případě zneužití pravomoci z důvodu domněnky, že mezi označeními, která nemohou být zaměněna, existovalo nebezpečí záměny


text:
 11.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/9
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená soudem Héraðsdómur Reykjavíkur dne 16. prosince 2011 ve věci Vín Tríó ehf v. Island
 (Věc E-19/11)
 2012/C 136/06
 Dopisem ze dne 16. prosince 2011, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 26. prosince 2011, požádal Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Vín Tríó ehf. v. Island, týkající se následujících otázek:
 1)
 Je v rozporu s článkem 11 nebo čl. 16 odst. 1 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, pokud smluvní strana stanoví v právních předpisech nebo správních aktech, že subjekt mající státní monopol na maloobchodní prodej alkoholu může odmítnout prodávat ve svých maloobchodních prodejnách alkoholické nápoje obsahujících stimulanty, jako např. kofein?
 2)
 Pokud se Soudní dvůr ESVO domnívá, že opatření, které je popsáno v první otázce, představuje množstevní omezení dovozu nebo opatření s rovnocenným účinkem ve smyslu článku 11 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, žádá se Soudní dvůr ESVO o odpověď na otázku, zda takové opatření může být přesto považováno za odůvodněné odkazem na článek 13 Dohody.
 3)
 Pokud takové opatření, jako je popsáno v první otázce, je považováno za opatření, které je v rozporu s článkem 11 nebo čl. 16 odst. 1 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, žádá se Soudní dvůr ESVO o odpověď na otázku, zda je názoru (v rozsahu, v němž tyto otázky posuzuje), že podmínky, které žalobce musí splňovat, aby měl nárok na náhradu škody od státu ESVO z důvodu porušení Dohody, jsou splněny.


text:
 19.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 304/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. září 2013 — Post Bank Iran v. Rada
 (Věc T-13/11) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá proti Íránu za účelem zabránění šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Právní základ - Porušení mezinárodního práva - Povinnost uvést odůvodnění - Práva na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Zjevně nesprávné posouzení - Právo na vlastnictví - Přiměřenost - Rovné zacházení - Zákaz diskriminace)
 2013/C 304/23
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Post Bank Iran (Téhéran, Írán) (zástupce: D. Luff, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a A. Vitro, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení, zaprvé, přílohy II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), ve znění rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010 (Úř. věst. L 281, s. 81), a přílohy VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010, o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně, zadruhé, rozhodnutí vydaného proti žalobkyni „obsaženého v“ dopise ze dne 29. října 2010, zatřetí, rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP (Úř. věst L 319, s. 71), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst L 319, s. 11), v rozsahu, v němž se mohou dotknout situace žalobkyně, začtvrté, rozhodnutí vydaného proti žalobkyni „obsaženého v“ dopise ze dne 5. prosince 2011, zapáté, přílohy IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a zašesté každého budoucího nařízení nebo rozhodnutí Rady nebo Komise, které by doplnilo nebo pozměnilo některý z aktů napadených v rámci této žaloby, a dále návrh, aby se na žalobkyni nevztahoval čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413, čl. 16 odst. 2 nařízení č. 961/2010, čl. 1 bod 7 rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst L 19, s. 22), čl. 23 odst. 2 nařízení č. 267/2012, čl. 1 bod 8 rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 282, s. 58), čl. 1 bod 11 nařízení Rady (EU) č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění nařízení č. 267/2012 (Úř. věst. L 356, s. 34), jakož i čl. 1 bod 2 rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst L 356, s. 71).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba je nepřípustná v rozsahu, v němž se týká zrušení každého budoucího nařízení nebo každého budoucího rozhodnutí Rady Evropské unie nebo Evropské komise, které by doplnilo nebo pozměnilo některý z aktů napadených předloženou žalobou.
 2)
 Není třeba rozhodovat o návrhu na zrušení rozhodnutí vydaných vůči Post Bank Iran, která jsou „obsažena v“ dopisech Rady ze dne 29. října 2010 a 5. prosince 2011, ani o námitce nepřípustnosti vznesené Radou, podporovanou Komisí, pouze proti návrhu na zrušení rozhodnutí vydaného vůči Post Bank Iran „obsaženého v“ dopise Rady ze dne 29. října 2010.
 3)
 Příloha II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP, ve znění rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, příloha VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007, rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413, prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení č. 961/2010, a příloha IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 961/2010 se zrušují v rozsahu, v němž se týkají Post Bank Iran.
 4)
 Účinky přílohy II rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644 a rozhodnutí 2011/783, jsou vůči Post Bank Iran zachovány až do doby, kdy nabyde účinku zrušení přílohy IX nařízení č. 267/2012 v rozsahu, v němž se týká Post Bank Iran.
 5)
 Rada ponese kromě vlastních nákladů také náklady řízení vynaložené Post Bank Iran.
 6)
 Komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 63, 26.2.2011.


text:
 30.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 130/15
 Žaloba podaná dne 16. února 2011 — Apollo Tyres v. OHIM — Endurance Technologies (ENDURACE)
 (Věc T-109/11)
 2011/C 130/28
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Apollo Tyres AG (Baden, Švýcarsko) (zástupce: S. Szilvasi, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Endurance Technologies Pvt Ltd (Aurangabad, Indie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. listopadu 2010 ve věci R 625/2010-1;
 —
 uložit další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ENDURANCE“ pro výrobky zařazené do třídy 12 a služby zařazené do tříd 35 a 37 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6419824.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: přihláška ochranné známky Společenství č. 5819149 obrazové ochranné známky „ENDURANCE“ s barevným označením pro výrobky třídy 12.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání žalobkyně a částečné vyhovění návrhu osoby, která podala námitky podle čl. 8 odst. 3 nařízení č. 216/96 (1) a v důsledku toho částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolávací senát měl nesprávně za to, že zde existuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 216/96 ze dne 5. února 1996, kterým se stanoví jednací řád odvolacích senátů Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) pozměněné nařízením Komise (ES) č. 2082/2004 ze dne 6. prosince 2004


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/32
 Žaloba podaná dne 17. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-259/08)
 (2008/C 209/48)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a D. Recchia)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná k úplnému nebo správnému provedení povinností vyplývajících z čl. 3 odst. 1 a 2, čl. 4 odst. 1, článku 5 a čl. 8 odst. 1 směrnice 79/409/EHS o ochraně volně žijících ptáků (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto ustanovení;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1.
 Komise přezkoumala slučitelnost opatření, která Řecká republika přijala k provedení směrnice 79/409/EHS, s právem Společenství. Z tohoto přezkumu vyplynulo, že některá ustanovení směrnice nebyla provedena úplně nebo nebyla provedena správně.
 2.
 Komise zvláště tvrdí, že Řecká republika neprovedla čl. 3 odst. 1 směrnice 79/409/EHS, neboť nepřijala všechna nezbytná opatření na ochranu, zachování nebo obnovení dostatečné rozmanitosti a rozlohy stanovišť pro všechny druhy ptáků, na které se vztahuje článek 1.
 3.
 Komise rovněž tvrdí, že čl. 3 odst. 2 směrnice 79/409/EHS nebyl proveden úplně a správně s ohledem na to, že prováděcí akt nepřipouští kontrolu oprávněnosti označení lokality jako zvláště chráněné oblasti, neobsahuje žádné ustanovení pro ochranu stanovišť nacházejících se mimo zvláště chráněné oblasti, které ale s těmito zvláště chráněnými oblastmi sousedí, a krom toho neobsahuje žádné ustanovení týkající se otázky obnovy zničených biotopů a vytváření nových biotopů, ačkoli jde o významné cíle směrnice.
 4.
 Komise také zdůrazňuje, že čl. 4 odst. 1 směrnice 79/409/EHS nebyl proveden správně v rozsahu, v němž nebyl stanoven žádný formální postup pro označování lokalit jako zvláště chráněných oblastí, nebyl uveden výslovný odkaz a spojení mezi druhy uvedenými v příloze I a povinnostmi označování zvláště chráněných oblastí a nebyl uveden žádný odkaz na povinnost zohlednit trendy a kolísání početnosti populací chráněných druhů.
 5.
 Komise dále konstatuje, že článek 5 směrnice 79/409/EHS nebyl proveden úplně a správně, neboť řecká právní úprava neobsahuje žádné obecné ustanovení o ochraně druhů, jak stanoví směrnice, ale je zaměřena na lov. Navíc nebyly provedeny zákazy úmyslného usmrcování chráněných druhů a sběru vajec.
 6.
 Nakonec Komise tvrdí, že čl. 8 odst. 1 směrnice 79/409/EHS nebyl proveden správně, neboť řecká právní úprava neobsahuje obecný zákaz všech prostředků, zařízení nebo metod, jimiž jsou ptáci ve velkém měřítku nebo nevýběrovým způsobem chytáni a usmrcováni nebo jejichž použití by mohlo způsobit vymizení druhů v určitých územích.
 7.
 Komise tudíž tvrdí, že Řecká republika neprovedla úplně nebo správně povinnosti, které vyplývají z čl. 3 odst. 1 a 2, čl. 4 odst. 1, článku 5 a čl. 8 odst. 1 směrnice 79/409/EHS o ochraně volně žijících ptáků.
 (1) Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd 15/01, s. 98.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. května 2015 Robertem Aubineauem a dalšími proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 18. března 2015 ve věcech T-195/11, T-458/11, T-448/12 a T-41/13, Cahier a další v. Rada a Komise
 (Věc C-227/15 P)
 (2015/C 311/20)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Robert Aubineau a další (zástupce: Ch.-E. Gudin, advokát)
 Další účastnice řízení: Rada, Komise, Francie
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozsudek, který odmítá uznat, že je výrobcům-paličům zakázáno, aby sami destilovali své víno vyrobené nad rámec běžně vinifikovaného množství, a to pod záminkou, že mohli žádat o schválení, a stát se tak palírnami dříve.
 —
 zrušit rozsudek, který odmítá uznat diskriminační povahu nařízení (ES) č. 1623/2000 (1), které výrobcům pálenek nepřiznává stejná práva.
 —
 zrušit rozsudek, který odmítá uznat vadné jednání a odpovědnost orgánů, které zavedly právní úpravu, jež je v případě, že se vyskytuje v rámci společné organizace trhu, tak jako v projednávané věci, neslučitelná se zásadou zákazu diskriminace, která je jako obecná zásada unijního práva vyjádřena v judikatuře Soudního dvora a v článku 40 SFEU.
 —
 zrušit rozsudek, který odmítá uznat újmu, jež navrhovatelům vznikla na základě nařízení, které lze vyložit dvojím způsobem a které vedlo všechny vnitrostátní soudy k tomu, aby navrhovatele přísně sankcionovaly. Tento dvojí možný výklad je přímým důsledkem znění nařízení, za které je odpovědný jeho autor, jímž je v projednávaném případě Komise.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňují navrhovatelé čtyři důvody.
 Zaprvé navrhují, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek, kterým Tribunál odmítl uznat diskriminační povahu nařízení č. 1623/2000, které výrobcům pálenek nepřiznává stejná práva.
 Zadruhé se navrhovatelé domnívají, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl uznat vadné jednání a odpovědnost orgánů, které zavedly a vyložily právní úpravu, jež je v případě, že se vyskytuje v rámci společné organizace trhu, tak jako v projednávané věci, neslučitelná se zásadou zákazu diskriminace, která je jako obecná zásada unijního práva vyjádřena v judikatuře Soudního dvora a v článku 40 SFEU.
 Zatřetí navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že neuznal újmu, která jim byla způsobena. Dvojí možný výklad nařízení č. 1623/2000 vedl vnitrostátní soudy k tomu, aby navrhovatele přísně sankcionovaly, a tato protiprávnost je tudíž samotnou příčinou vzniklé újmy.
 A nakonec navrhovatelé Tribunálu vytýkají, že nesprávně vyložil smysl a působnost článku 65 nařízení, který ve vztahu k výrobcům, jenž disponují vlastním destilačním zařízením a mají v úmyslu provádět povinnou destilaci z vlastních přebytků nad rámec běžně vinifikovaného množství, stanoví zvláštní formální požadavky.
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu (Úř. věst. L 194, s. 45; Zvl. vyd. 03/30, s. 182).