text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/39
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2013 Účetním dvorem Evropské unie proti rozsudku vydanému dne 17. října 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-69/11, BF v. Účetní dvůr
 (Věc T-663/13 P)
 2014/C 52/75
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Účetní dvůr Evropské unie (zástupci: T. Kennedy a J. Vermer, zmocněnci)
 Další účastník řízení: BF (Lucemburk, Lucembursko)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ve věci F-69/11,
 —
 vyhověl návrhovým žádáním předloženým Účetním dvorem Evropské unie v řízení v prvním stupni, tedy zamítnutí žaloby jako neopodstatněné,
 —
 uložil BF náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i řízení před Soudem pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel čtyři důvody.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, jelikož Soud pro veřejnou službu článek 6 rozhodnutí č. 45-2010, ze dne 17. června 2010, týkající se výběrových řízení na vedoucí oddělení a ředitele, vyložil a uplatnil nesprávně.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zkreslení důkazu, kterého se Soud pro veřejnou službu dopustil tím, že považoval hodnocení uchazečů předvýběrovou komisí za informaci, která měla být obsažena ve zprávě předané touto komisí orgánu oprávněnému ke jmenování.
 3)
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází ze zkreslení skutkových okolností, jelikož Soud pro veřejnou službu nedodržel svoji povinnost přezkoumat skutečnosti, z nichž vychází při konstatování procesního pochybení.
 4)
 Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nedostatečného odůvodnění a z nesprávného právního posouzení vedoucího k narušení jednoty rozhodovací praxe, jelikož Soud pro veřejnou službu rozhodl, že pochybení vycházející z absence odůvodnění vyžadovaného čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 45-2010 ve zprávě předvýběrové komise může vést ke zrušení rozhodnutí napadených v řízení v prvním stupni.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. února 2012 — Azienda Agricola Colsaliz di Faganello Antonio v. OHIM — Weinkellerei Lenz Moser (SERVO SUO)
 (Věc T-525/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SERVO SUO - Starší slovní ochranná známka Společenství SERVUS - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 109/22
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Azienda Agricola Colsaliz di Faganello Antonio (Refrontolo, Itálie) (zástupci: G. Massa a P. Massa, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně G. Mannucci, poté P. Bullock, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Weinkellerei Lenz Moser AG (Linec, Rakousko) (zástupce: C. R. Haarmann, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. srpna 2010 (věc R 1571/2009-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Weinkellerei Lenz Moser AG a Azienda Agricola Colsaliz di Faganello Antonio.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Azienda Agricola Colsaliz di Faganello Antonio se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/27
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. listopadu 2015 Industria de Diseño Textil, S.A. (Inditex) proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2015 ve věci T-584/14, INDITEX v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-575/15 P)
 (2016/C 038/40)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Industria de Diseño Textil, S.A. (Inditex) (zástupkyně: C. Duch Fonoll, advokátka)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit rozsudek Tribunálu Evropské unie, kterým byla zamítnuta žaloba podaná navrhovatelkou proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. května 2014 (věc R 1118/2013-2) a v důsledku toho zrušit napadené rozhodnutí a jemu předcházející rozhodnutí výmazového oddělení OHIM ze dne 30. dubna 2013, kterým bylo vyhověno návrhu na výmaz zápisu ochranné známky Společenství ZARA č. 112755 pro služby třídy 39.
 —
 Uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Kasačním opravným prostředkem je prostřednictvím šesti důvodů napadeno odůvodnění uvedené v bodech 32 až 37 napadeného rozsudku.
 2.
 V prvním důvodu se uvádí, že Tribunál porušil čl. 65 odst. 3 nařízení č. 207/2009 (1), když v bodu 37 napadeného rozsudku překročil meze podané žaloby, od okamžiku, kdy přezkoumal používání ochranné známky ZARA č. 112755 pro služby třídy 39, ačkoli tato otázka nebyla předmětem sporu a žaloba se jí netýkala.
 3.
 Předmět odvolání podaného k odvolacímu senátu se omezoval na určení, zda používání ochranné známky ZARA, jak jej uváděla společnost Inditex, pro služby dopravy a distribuce zboží dodávaného uvedenou společností osobám oprávněným na základě franšízy, lze považovat za veřejné používání, nebo naopak, pouze za soukromé používání v rámci samotného podniku a tedy, zda jej lze považovat za řádné používání, čili nic. Existence používání ochranné známky ZARA pro dopravní a distribuční služby poskytované majitelem ochranné známky teda nebyla spornou skutečností a byla mimo rámec sporu ve správním řízení.
 4.
 Ve druhém důvodu společnost Inditex uvádí, že Tribunál se v bodech 32 a 33 napadeného rozsudku dopustil nesprávního právního posouzení při uplatnění čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když zaměnil pojem „obchodní integrace“ typický pro společnost oprávněnou na základě franšízy integrující se do obchodních postupů poskytovatele franšízy s pojmem „hospodářská integrace“ či „hospodářská jednotka“ ve smyslu úrovně hospodářské závislosti.
 5.
 Tribunál v bodu 33 napadeného rozsudku zastával názor, že skutečnost, že osoby oprávněné z franšízy společnosti Inditex přebraly model obchodování obchodně integrovaný do obchodních postupů poskytovatele franšízy, pro ně znamená, že ztratily své postavení nezávislých hospodářských jednotek, tedy třetích osob nezávislých na vnitřní organizaci poskytovatele franšízy. Toto posouzení není podle navrhovatelky správné, jelikož odporuje právu.
 6.
 Ve třetím důvodu se uvádí, že Tribunál v bodu 33 napadeného rozsudku zkreslil pojmy právního prohlášení, které dne 7. května 2012 učinil D. Antonio Abril (příloha 4 žaloby), když část uvedeného prohlášení reprodukoval jen částečně, což Tribunál vedlo k tomu, že tento dokument vyložil nesprávně, což ovlivnilo závěr Tribunálu ohledně uznání veřejného používání ochranné známky ZARA.
 7.
 Ve čtvrtém důvodu se uvádí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, když v bodu 35 napadeného rozsudku porušil pravidla týkající se toho, že při posouzení řádné povahy používání ochranné známky se musí zohlednit všechny skutečnosti a okolnosti vhodné pro určení řádné povahy jejího obchodního používání. Konkrétně se uvádí se, že Tribunál popřel, že společnost Inditex byla přítomna na trhu služeb dopravy zboží se svou ochrannou známkou ZARA, když neexistoval objem obchodování generovaný prostřednictvím poskytováním služeb třídy 39 u této společnosti.
 8.
 Tribunál odmítl, že by společnost Inditex nabízela služby dopravy zboží třetím osobám nezávislým na její hospodářské jednotce, jelikož je společnosti, která se věnuje konfekci a prodeji módního zboží, a není dopravní společností. Tento názor Tribunálu je podle navrhovatelky nesprávný a v rozporu s právem, přičemž se cituje příslušná judikatura Unie.
 9.
 V pátém důvodu společnost Inditex uvádí, že Tribunál v bodu 35 napadeného rozsudku zkreslil pojmy právního prohlášení, které dne 7. května 2012 vykonal D. Antonio Abril, když množstevní údaje v bodu 18 prohlášení vyložil jako údaje dosvědčující obchodní využívání sporné ochranné známky, pokud jde o prodej zboží, zatímco ve skutečnosti se množství uvedená v daném dokumentu týkají množství, která společnost Inditex investovala ve prospěch osob oprávněných na základě franšízy na poskytování dopravních služeb z její strany.
 10.
 Konečně v šestém důvodu se uvádí nesprávné právní posouzení při porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 v souvislosti s pravidlem 22 nařízení č. 2868/1995 (2), když Tribunál v bodu 36 napadeného rozsudku požadoval od společnosti Inditex probatio diabolica k vyvrácení předložených důkazů o objemu obchodování, jelikož nebyly předloženy faktury, navzdory tomu, že Tribunál si byl vědom toho, že společnost Inditex nemůže faktury předložit, když z důvodů uvedených v odůvodnění žaloby neexistovaly.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).
 (2) Nariadenie Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189).


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2013 — Philips Lighting Poland a Philips Lighting v. Rada
 (Věc T-469/07) (1)
 (Dumping - Dovoz elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL i) pocházejících z Číny, Vietnamu, Pákistánu a Filipín - Pozbytí platnosti antidumpingových opatření - Přezkum - Článek 4 odst. 1, čl. 5 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 384/96 (nyní čl. 4 odst. 1, čl. 5 odst. 4 a čl. 9 odst. 1 nařízení (ES) č. 1225/2009) - Pojem „výrobní odvětví Společenství“ - Zjišťování újmy - Povinnost uvést odůvodnění)
 2013/C 252/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Philips Lighting Poland S.A. (Piła, Polsko); a Philips Lighting BV (Eindhoven, Nizozemsko) (zástupci: L. Catrain González, advokát, a E. Wright, barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně J. P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem a G. Wolfem, advokáty, poté J. P. Hix a B. Driessen, zmocněnci, ve spolupráci s G. Berrischem)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyně: Hangzhou Duralamp Electronics Co., Ltd (Hangzhou, Čína) (zástupci: M. Gambardella a V. Villante, advokáti); a GE Hungary Ipari és Kereskedelmi Zrt. (GE Hungary Zrt) (Budapešť, Maďarsko) (zástupce: P. De Baere, advokát)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet a K. Talabér-Ritz, zmocněnci); a Osram GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: R. Bierwagen, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Rady (ES) č. 1205/2007 ze dne 15. října 2007, kterým se na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení (ES) č. 384/96 ukládá antidumpingové clo z dovozu elektronických integrovaných kompaktních fluorescenčních výbojek (CFL i) pocházejících z Čínské lidové republiky a rozšiřuje se na dovoz téhož výrobku z Vietnamské socialistické republiky, Pákistánské islámské republiky a Filipínské republiky (Úř. věst. L 272, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Philips Lighting Poland S. A. a Philips Lighting BV ponesou vlastní náklady a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie, s výjimkou nákladů vynaložených Radou v souvislosti s vedlejším účastenstvím společností Hangzhou Duralamp Electronics Co., Ltd a GE Hungary Ipari és Kereskedelmi Zrt (GE Hungary Zrt), a náklady řízení vynaložené společností Osram GmbH.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Hangzhou Duralamp Electronics a GE Hungary ponesou vlastní náklady řízení a nahradí Radě náklady vynaložené v souvislosti s jejich vedlejším účastenstvím.
 (1) Úř. věst. C 51, 23.2.2008


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/34
 Žaloba podaná dne 6. července 2006 – Italská republika v. Komise
 (Věc T-181/06)
 (2006/C 212/62)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: Giacomo Aiello, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise 2006/334/ES ze dne 28. dubna 2006, K (2006) 1702, v části, ve které vylučuje z financování Společenství některé výdaje vynaložené Italskou republikou v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Italská republika napadla před Soudem prvního stupně rozhodnutí Komise K(2006) 1702 ze dne 28. dubna 2006 v části, ve které vylučuje z financování Společenství některé výdaje vynaložené žalobkyní v rámci Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF).
 Na podporu svých návrhových žádání se žalobkyně dovolává porušení a nesprávného použití:
 —
 článku 11 odst. 1 písm. c) bodu 4, čl. 13 odst. 2, čl. 15 odst. 4 písm. a), čl. 30 odst. 1 a 2 a článku 51 nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (Úř. věst. L 297, 2. 11. 1996, s. 19; Zvl. vyd. 03/20, s. 55);
 —
 článku 17 odst. 2 třetího pododstavce nařízení Komise (ES) č. 659/97 ze dne 16. dubna 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o intervenční režim v odvětví ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 100, 17. 4. 1997, s. 22; Zvl. vyd. 03/20, s. 405);
 —
 článku 8 odst. 2 písm. c) a d) a odst. 4 písm. b), jakož i čl. 16 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 609/2001 ze dne 28. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o operační programy, provozní fondy a finanční podporu Společenství a kterým se ruší nařízení (ES) č. 411/97 (Úř. věst. L 90, 30. 3. 2001, s. 4; Zvl. vyd. 03/32, s. 39);
 —
 článku 3 nařízení Komise (ES) č. 412/97 ze dne 3. března 1997, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2200/96, pokud jde o uznání organizací producentů (Úř. věst. L 62, 4. 3. 1997, s. 16);
 —
 článků 6 a 9 nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla k integrovanému systému správy a kontroly pro určité režimy pomoci Společenství (Úř. věst. L 391, 31. 12. 1992, s. 36).


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 8. ledna 2010 — Staatssecretaris van Financiën v. Marishipping and Transport BV
 (Věc C-11/10)
 2010/C 80/23
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Staatssecretaris van Financiën
 Další účastnice řízení: Marishipping and Transport BV
 Předběžné otázky
 1)
 Je osvobození od cla pro farmaceutické látky podle přílohy I části I hlavy II oddílu C bodu 1 písm. i) nařízení (EHS) č. 2658/87 (1) ze dne 23. července 1987 ve spojení se seznamem farmaceutických látek obsaženým v příloze 3 části III (přílohy) oddílu II omezeno na uvedenou (chemickou) látku v čisté formě?
 2)
 Jaká omezení mají platit, pokud k uvedeným farmaceutickým látkám smějí být přidány jiné látky?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382).


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/46
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2014 – ZZ v. Parlament
 (Věc F-139/14)
 (2015/C 089/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: F. Moyse, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí nepřevést do roku 2013 dny dovolené, které žalobce nevyčerpal v roce 2012 z důvodu nemocenské a návrh na náhradu údajně vzniklé majetkové a nemajetkové újmy.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 12. února 2014 a ze dne 15. září 2014, a případně důchodový výměr za duben 2013;
 —
 uložit Parlamentu škodu vzniklou žalobci ve výši 26 677,56 eur;
 —
 uložit Parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 1.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/3
 Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. dubna 2016 – Jean-Marie Cahier v. Rada Evropské unie, Evropská komise, Francouzská republika
 (Věc C-227/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost Evropské unie - Nařízení (ES) č. 1493/1999 - Článek 28 odst. 1 - Povinnost destilace množství vína z odrůd s dvojím účelem převyšujícího množství, které se běžně vinifikuje a není vyvezeno mimo území Unie - Nařízení (ES) č. 1623/2000 - Destilace prováděná samotným producentem, který má současně funkci palírny - Produkce destilátů s označením původu“)
 (2016/C 279/04)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Jean-Marie Cahier, Robert Aubineau, Laurent Bigot, Pascal Bourdeau, Jacques Brard-Blanchard, Olivier Charruaud, Daniel Chauvet, Régis Chauvet, Fabrice Compagnon, Francis Crepeau, Philippe Davril, Bernard Deborde, Chantal Goulard, Jean-Pierre Gourdet, Bernard Goursaud, Jean Gravouil, Guy Herbelot, Rodrigue Herbelot, Sophie Landrit, Michel Mallet, Michel Merlet, Alain Phelipon, Claude Potut, Philippe Pruleau, Philippe Riche, Françoise Rousseau, René Roy, Pascale Rulleaud-Beaufour (zástupce: C.-É. Gudin, advokát)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: S. Barbagallo a É. Sitbon, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: I. Galindo Martín a B. Schima, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Colas a S. Ghiandoni, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Jean-Marie Cahier, Robert Aubineau, Laurent Bigot, Pascal Bourdeau, Jacques Brard-Blanchard, Olivier Charruaud, Daniel Chauvet, Régis Chauvet, Fabrice Compagnon, Francis Crepeau, Philippe Davril, Bernard Deborde, Chantal Goulard, Jean-Pierre Gourdet, Bernard Goursaud, Jean Gravouil, Guy Herbelot, Rodrigue Herbelot, Sophie Landrit, Michel Mallet, Michel Merlet, Alain Phelipon, Claude Potut, Philippe Pruleau, Philippe Riche, Françoise Rousseau, René Roy a Pascale Rulleaud-Beaufour ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 311, 21. 9. 2015.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 2. dubna 2009 — „Enosi Efopliston Aktoploïas“, „ANEK“, „Minoïkes Grammes“, „N.E.Lesbou“, „Blue Star Ferries“ v. Ypourgos Emborikis Naftilias
 (Věc C-122/09)
 2009/C 141/52
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias
 Účastníci původního řízení
 Žalobci:„Enosi Efopliston Aktoploïas“, „ANEK“, „Minoïkes Grammes“, „N.E.Lesbou“, „Blue Star Ferries“
 Žalovaný: Ypourgos Emborikis Naftilias
 Předběžné otázky
 1)
 „Je na základě čl. 10 druhého pododstavce ES a čl. 249 druhého pododstavce ES: i) řecký zákonodárce povinen do 1. ledna 2004 během doby platnosti dočasné výjimky z použití nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364), která byla zavedena ustanovením čl. 6 odst. 3 tohoto nařízení vztahujícím se na Řecko, zdržet se přijetí ustanovení, která by mohla vážně ohrozit plné a účinné použití nařízení č. 3577/92 v Řecku od 1. ledna 2004; ii) jsou jednotlivci oprávněni opírat se o uvedené nařízení za účelem zpochybnění platnosti ustanovení přijatých řeckým zákonodárcem před 1. lednem 2004, pokud tato vnitrostátní ustanovení vážně ohrožují plné a účinné použití tohoto nařízení v Řecku od 1. ledna 2004?“;
 2)
 „V případě kladné odpovědi na první otázku, je vážně ohroženo úplné použití nařízení č. 3577/92 od 1. ledna 2004 v Řecku z toho důvodu, že řecký zákonodárce přijal před 1. lednem 2004 ustanovení celistvé a trvalé povahy, která nestanoví, že jejich platnost končí ke dni 1. ledna 2004 a která nejsou slučitelná se zněním nařízení č. 3577/92?“
 3)
 „V případě kladné odpovědi na první a na druhou otázku, umožňují články 1, 2 a 4 nařízení (EHS) č. 3577/92 přijetí vnitrostátních pravidel, podle kterých mohou majitelé lodí poskytovat služby námořní kabotáže pouze na zvláštních provozních trasách každoročně k tomu účelu určených příslušným vnitrostátním orgánem a teprve po získání správního povolení udělovaného na základě systému povolení s následujícími charakteristikami: i) vztahuje se na všechny provozní trasy obsluhující ostrovy bez výjimky, a ii) příslušné vnitrostátní orgány mohou, při výkonu diskreční pravomoci a bez předchozí definice použitých kritérií, podanou žádost o udělení povolení k provozování služby schválit jednostrannou změnou prvků žádosti, které se týkají četnosti a doby přerušení služby a ceníku jízdného?“;
 4)
 „V případě kladné odpovědi na první a na druhou otázku, je omezením volného pohybu služeb, které je nepřípustné pro účely článku 49 ES, zavedení vnitrostátní právní úpravy, která stanoví, že majitel lodi, kterému správní orgány udělily povolení k provozování lodi na zvláštní trase (buď na základě schválení žádosti beze změn v tomto ohledu, nebo po jejím schválení s určitými změnami, které majitel lodi přijme), je v zásadě povinen obsluhovat konkrétní provozní trasu nepřetržitě po celou dobu trvání ročního provozního období, a že za účelem zajištění splnění jemu uložené povinnosti musí před zahájením provozní služby složit jistinu, která zcela nebo zčásti propadne, pokud uvedená povinnost nebude splněna nebo nebude splněna přesně?“


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/27
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. července 2017 Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého rozšířeného senátu) vydanému dne 16. května 2017 ve věci T-122/15, Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank v. Evropská centrální banka
 (Věc C-450/17 P)
 (2017/C 293/31)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (zástupci: A. Glos, T. Lübbig a M. Benzing, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Evropská centrální banka (ECB), Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2017 ve věci T-122/15;
 —
 zrušil rozhodnutí ECB ze dne 5. ledna 2015 (č.j.: ECB/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3) a nařídil zachování účinků nahrazovaného rozhodnutí ECB ze dne 1. září 2014 (č.j.: ECB/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1);
 —
 podpůrně zrušil uvedený rozsudek Tribunálu a vrátil věc Tribunálu;
 —
 uložil ECB náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku: Porušení unijního práva při výkladu a použití čl. 6 odst. 4 nařízení č. 1024/2013 (1) a článku 70 nařízení č. 468/2014 (2)
 Tribunál nesprávně vyložil relevantní ustanovení čl. 6 odst. 4 pododst. 2 nařízení č. 1024/2013 ve spojení s čl. 70 odst. 1 nařízení č. 468/2014. Nesprávné došel k závěru, že „zvláštní okolnosti“, které musí vést ke klasifikaci institutu jako méně důležitého institutu, existují pouze v případě, kdy přímý dohled prováděný vnitrostátními orgány lépe přispívá k dosažení cílů nařízení č. 1024/2013 než přímý dohled ECB. Tribunál vycházel při svém výkladu pouze z anglického znění nařízení č. 468/2014 a porušil tím zásadu, že všechny jazykové verze jsou stejně závazné. Tribunál nesprávně neuskutečnil výklad norem ve světle předpisů vyšší právní síly, což představuje zásadu proporcionality uplatňovanou v oblasti pravomoci. Nesprávné odmítl existenci zjevně nesprávného posouzení při ohodnocení skutkových okolností, kterého se dopustila ECB a stejně jako předtím ECB dostatečně nepřezkoumal, zda se má navrhovatelka na základě ní předložených specifických a skutkových okolností kvůli „zvláštním okolnostem“ podle čl. 6 odst. 4 pododst. 2 nařízení č. 1024/2013 ve spojení s čl. 70 odst. 1 nařízení č. 468/2014 klasifikovat jako méně důležitý institut. Tribunál tím porušil svou povinnost provést úplné přezkoumání, zda v napadeném rozhodnutí nedošlo k omylu v posouzení.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Zkreslení napadeného rozhodnutí a nesprávné posouzení požadavků odůvodnění
 Tribunál zkreslil odůvodnění napadeného rozhodnutí a nahradil odůvodnění ECB svým vlastním odůvodněním. Jelikož zkreslil obsah napadeného rozhodnutí, nebral v úvahu, že rozhodnutí nenaplnilo požadavky unijního práva v souvislosti s povinností uvést odůvodnění: odůvodnění napadeného rozhodnutí není soudržné a je vnitřně rozporuplné.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil vad řízení zavedením aspektů, které nejsou předmětem řízení
 Rozsudek Tribunálu porušuje právo navrhovatelky být vyslechnuta a zásadu kontradiktornosti. Odůvodnění rozsudku uvádí podstatné aspekty pro rozhodnutí sporu, které jako takové nebyly předmětem projednání v soudním řízení.
 (1) Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. L 287, s. 63).
 (2) Nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014 , kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) (Úř. věst. L 141, s. 1).


text:
 8.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/9
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 28. července 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof — Rakousko) — Agrana Zucker GmbH v. Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
 (Věc C-309/10) (1)
 (Cukr - Dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu v Evropském společenství - Nařízení (ES) č. 320/2006 - Článek 11 - Přebytek příjmů restrukturalizačního fondu - Vyčlenění pro EZZF - Zásady svěřených pravomocí a proporcionality - Povinnost uvést odůvodnění - Bezdůvodné obohacení)
 2011/C 298/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Agrana Zucker GmbH
 Žalovaný: Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Verwaltungsgerichtshof — Výklad článku 11 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 58, s. 42) — Výběr dočasné restrukturalizační částky v situaci, kdy v dočasném restrukturalizačním fondu existuje přebytek a kdy se zdá být vyloučeno zvýšení finančních potřeb — Rovnocennost zavedení obecné daně — Porušení zásady svěřených pravomocí
 Výrok
 1)
 Článek 11 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky, musí být vykládán v tom smyslu, že je třeba vybrat celou dočasnou částku, a to i za předpokladu, že v restrukturalizačním fondu vznikne přebytek příjmů.
 2)
 Přezkum druhé položené předběžné otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 11 nařízení č. 320/2006.
 (1) Úř. věst. C 260, 25.9.2010.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/14
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. října 2013 — Land Burgenland Grazer Wechselseitige Versicherung AG, Rakouská republika v. Evropská komise Rakouská republika
 (Spojené věci C-214/12 P, C-215/12 P a C-223/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Státní podpory - Podpora, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem - Podpora poskytnutá skupině Grazer Wechselseitige (GRAWE) v rámci privatizace Bank Burgenland AG - Určování tržní ceny - Nabídkové řízení - Nezákonné podmínky bez vlivu na nejvyšší nabídku - Takzvané kritérium „soukromého prodávajícího“ - Rozlišování povinností, které přísluší státu při výkonu jeho výsad veřejné moci a které mu přísluší, pokud jedná jakožto akcionář - Zkreslení důkazů - Povinnost uvést odůvodnění)
 2013/C 367/22
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Land Burgenland (zástupci: U. Soltész, P. Melcher a A. Egger, Rechstanwälte), Grazer Wechselseitige Versicherung AG (zástupce: H. Wollmann, Rechtsanwalt), Rakouská republika (zástupci: C. Pesendorfer a M. J. Bauer, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, V. Kreuschitz a T. Maxian Rusche, zmocněnci), Rakouská republika, Land Burgenland
 Vedlejší účastnice podporující Land Burgenlad a Rakouskou republiku: Spolková republika Německo (zástupci: K. Petersen, jakož i T. Henze a J. Möller, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) ze dne 28. února 2012, Land Burgenland a Rakousko v. Komise (T-268/08 a T-281/08), kterým Tribunál zamítl žaloby směřující ke zrušení rozhodnutí Komise 2008/719/ES ze dne 30. dubna 2008 o státní podpoře Rakouska na privatizaci společnosti Bank Burgenland (Úř. věst. L 239, s. 32) — Porušení unijního práva a zejména čl. 107 odst. 1 SFEU — Nesprávné posouzení záruky na splnění („Ausfallhaftung“) Land Burgenland ve prospěch Bank Burgenland
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Spolkové zemi Burgenland, společnosti Grazer Wechselseitige Versicherung AG a Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.
 Úř. Věst. C 184, 23.6.2012.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/24
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 20. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Alba Iulia – Rumunsko) – Direcţia Generală a Finanţelor Publice a Judeţului Sibiu – Activitatea de Inspecţie Fiscală v. Cătălin Ienciu
 (Věc C-313/13) (1)
 2014/C 184/38
 Jednací jazyk: rumunština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/16
 Žaloba podaná dne 14. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-81/07)
 (2007/C 69/37)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: G. Zavvos a K. Simonsson)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nevypracovala, neschválila a neprovedla plány pro příjem a zpracování lodního odpadu a zbytků lodního nákladu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu (1);
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice 2000/59/ES do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 28. prosince 2000.
 (1) Úř. věst. L 332, 28.12.2000, s. 81; Zvl. vyd. 07/05, s. 358.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 2. května 2013 Manutencoop Soc. coop., dříve Manutencoop Soc. coop. arl a Astrocoop Universale Pulizie, Manutenzioni e Trasporti Soc. coop. proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise
 (Věc C-246/13 P)
 2013/C 207/39
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Manutencoop Soc. coop., dříve Manutencoop Soc. coop. arl a Astrocoop Universale Pulizie, Manutenzioni e Trasporti Soc. coop. (zástupci: A. Vianello, A. Bortoluzzi a A. Veronese, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Comitato „Venezia vuole vivere“
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit nebo změnit usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 20. ledna 2013 oznámené dne 25. února 2013, vydané ve věcech T-280/00 a T-285/00;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatelky předkládají dva důvody.
 Zaprvé je usnesení Tribunálu stiženo nesprávným právním posouzením zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ s ohledem na povinnost uvést odůvodnění rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor. Konkrétně Tribunál nerozhodl v souladu s výrokem Soudního dvora v rozsahu, v němž uvádí, že rozhodnutí Komise „musí obsahovat všechny základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány“. I přesto, že rozhodnutí postrádá základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány, Tribunál nekonstatoval žádné nedostatky v metodě použité Komisí ve sporném rozhodnutí, a tudíž se dopustil nesprávného právního posouzení.
 Zadruhé je usnesení stiženo nesprávným právním posouzením zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ s ohledem na rozložení důkazního břemene, pokud jde o podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU. Na základě zásad vytýčených Soudním dvorem přísluší v rámci vymáhání podpory členskému státu — a tedy nikoliv jednotlivému příjemci — v každém jednotlivém případě prokázat, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU. V projednávané věci však Komise v napadeném rozhodnutí neupřesnila „způsoby“ takového ověření. Vzhledem tedy k tomu, že Italská republika neměla v rámci vymáhání podpory k dispozici základní prvky za účelem prokázání, zda poskytnuté výhody představují státní podpory ve prospěch příjemců, obrátila důkazní břemeno, takže po jednotlivých podnicích, které jsou příjemci podpor poskytnutých ve formě úlevy, požaduje, aby prokázaly, že dané výhody nenarušují hospodářskou soutěž nebo neovlivňují obchod mezi členskými státy. Při neexistenci takového důkazu platí domněnka, že poskytnutá výhoda mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/14
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 4. března 2010 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-258/09) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2008/1/ES - Integrovaná prevence a omezování znečištění - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2010/C 113/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a A. Marghelis, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království (zástupce: T. Materne, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nepřijetí nebo nesdělení opatření nezbytných pro dosažení souladu s čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 24, s. 8) v Région wallonne ve stanovené lhůtě — Stávající zařízení, jejichž využívání by mohlo ovlivnit emise do ovzduší, vody a půdy a mít vliv na znečištění
 Výrok
 1)
 Belgické království tím, že v Région wallonne povolilo fungování stávajících zařízení, která nejsou v souladu s články 3, 7, 9, 10, 13, čl. 14 písm. a) a b) a čl. 15 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění, a to i po datu 30. října 2007 stanoveném v čl. 5 odst. 1 této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/11
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Baden-Württemberg — Německo) — Alketa Xhymshiti v. Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach
 (Věc C-247/09) (1)
 (Dohoda mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob - Nařízení (EHS) č. 1408/71 a č. 574/72, jakož i nařízení (ES) č. 859/2003 - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Rodinné dávky - Státní občan třetího státu, který pracuje ve Švýcarsku a se svými dětmi žije v členském státě, jehož státní občanství mají děti)
 2011/C 13/18
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Alketa Xhymshiti
 Žalovaná: Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Lörrach
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Baden-Württemberg — Výklad nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (Úř. věst. L 124, s. 1; Zvl. vyd. 05/04, s. 317), a článků 2, 13 a 76 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35), jakož i čl. 10 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 1408/71 (Úř. věst. L 74, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 83) — Státní příslušník třetí země, který pracuje ve Švýcarské konfederaci a bydlí společně se svou manželkou a dětmi v členském státě, jehož státními příslušníky jsou děti — Odmítnutí členského státu bydliště přiznat rodinné dávky — Slučitelnost takového odmítnutí přiznat rodinné dávky s výše uvedenými ustanoveními práva Společenství
 Výrok
 1)
 V případě, kdy státní příslušník třetího státu oprávněně bydlí v členském státě Evropské unie a pracuje ve Švýcarsku, nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti, se na tohoto státního příslušníka v členském státě bydliště neuplatní, pokud toto nařízení č. 859/2003 není uvedeno mezi akty Společenství v části A přílohy II Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob, podepsané v Lucemburku dne 21. června 1999, které se smluvní strany této dohody zavázaly uplatňovat. V důsledku toho nelze shledat, že členský stát bydliště je povinen na uvedeného zaměstnance a jeho manželku uplatnit nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 ze dne 18. prosince 2006, a nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97.
 2)
 Články 2, 13 a 76 nařízení č. 1408/71, jakož i čl. 10 odst. 1 písm. a) nařízení č. 574/72 nejsou relevantní ve vztahu ke státní příslušnici třetího státu v situaci žalobkyně v původním řízení, neboť její situace spadá do působnosti právních předpisů členského státu bydliště. Samotná skutečnost, že děti této státní příslušnice jsou občany Unie, nemůže vést k tomu, že by odmítnutí přiznat nárok na rodinné přídavky v členském státě bydliště bylo protiprávní, pokud nejsou, jak to vyplývá ze zjištění učiněných předkládajícím soudem, splněny zákonné podmínky takového přiznání.
 (1) Úř. věst. C 233, 26.9.2009.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/26
 Žaloba podaná dne 25. ledna 2013 — Think Schuhwerk v. OHIM — Müller (VOODOO)
 (Věc T-50/13)
 2013/C 86/43
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Think Schuhwerk GmbH (Kopfing, Rakousko) (zástupce: M. Gail, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Andreas Müller (Ulm, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. listopadu 2012 ve věci R-474/2012-4;
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „VOODOO“ pro výrobky zařazené do třídy 25 — ochranná známka Společenství č. 5 832 464
 Majitel ochranné známky Společenství: Andreas Müller
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 jakož i porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 jakož i porušení čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/24
 Žaloba podaná dne 14. července 2017 – Evropská komise v. Irsko
 (Věc C-427/17)
 (2017/C 293/29)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Mifsud-Bonnici, E. Manhaeve, zmocněnci)
 Žalované: Irsko
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určil, že Irsko tím, že nezajistilo, aby vody shromažďované ve 14 aglomeracích v kombinované soustavě městských odpadních a dešťových vod byly zadrženy a odváděny k čištění v souladu s požadavky směrnice Rady 91/271/EHS o čištění městských odpadních vod (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 3 odst. 1, čl. 3 odst. 2, přílohy I A a poznámky pod čarou 1 směrnice Rady 91/271/EHS;
 —
 určil, že Irsko tím, že nezajistilo sekundární nebo jiné rovnocenné čištění, ani neposkytlo v tomto ohledu dostatečné důkazy k prokázání souladu se směrnicí 91/271/EHS, pokud jde o 25 aglomerací, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 4 odst. 1 a 3 ve spojení s požadavky článku 10 a přílohy 1 B směrnice Rady 91/271/EHS;
 —
 určil, že Irsko tím, že nezajistilo, aby městské odpadní vody odváděné stokovými soustavami z 21 aglomerací byly před vypuštěním do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a v souladu s požadavky přílohy I B směrnice Rady 91/271/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 5 odst. 2 a 3 ve spojení s požadavky článku 10 a přílohy 1 B směrnice Rady 91/271/EHS;
 —
 určil, že Irsko tím, že nezajistilo, aby zneškodňování odpadních vod z čistíren městských odpadních vod v aglomeracích Arklow (IEAG_547) a Castlebridge (IEAG_515) podléhalo předem vydaným předpisům nebo předem uděleným zvláštním povolením, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 12 směrnice Rady 91/271/EHS.
 —
 uložil Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 91/271/EHS ukládá členským státům povinnost zajistit, aby aglomerace s populací přesahující určitý počet byly vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod. Pokud se členský stát rozhodne provozovat kombinovaný systém shromažďování a čištění městských odpadních a dešťových vod, musí být tento systém navržen tak, aby zajistil, že shromážděné vody budou zadrženy a odváděny k čištění s ohledem na klimatické podmínky, jakož i sezónní výkyvy. Na základě údajů získaných během 7. a 8. kola pro podávání zpráv podle článku 15 směrnice, jakož i diskuse s Irskem v průběhu fáze před zahájením soudního řízení je Komise toho názoru, že Irsko nesplňuje tuto povinnost ve 14 aglomeracích z důvodu neexistence stokové soustavy nebo nadměrného úniku.
 Článek 4 odst. 1 směrnice Rady 91/271/EHS ukládá členským státům povinnost zajistit, aby městské odpadní vody z aglomerací s populací přesahující určitý počet byly před vypuštěním podrobeny sekundárnímu nebo jinému rovnocennému čištění. Dále čl. 4 odst. 3 směrnice ukládá členským státům povinnost zajistit, aby vypouštění z čistíren městských odpadních vod vyhovovalo požadavkům uvedeným v příloze I B. Po posouzení údajů poskytnutých Irskem se Komise domnívá, že Irsko nesplňuje požadavky článku 4 u 25 aglomerací kvůli neexistenci čistírny odpadních vod, neschopnosti stávající čistírny odpadních vod vyčistit veškeré vody z aglomerací, kterým slouží, nedodržení norem přílohy I B nebo v důsledku nedodržení článku 3 směrnice.
 Článek 5 směrnice Rady 91/271/EHS dále členským státům ukládá povinnost vymezit citlivé oblasti a zajistit, aby byly městské odpadní vody vypouštěné z aglomerací s populací přesahující určitý počet do citlivých oblastí čištěny podle přísnějších požadavků, než jaké jsou popsány v článku 4, a v souladu s požadavky přílohy I B. Po posouzení údajů poskytnutých Irskem se Komise domnívá, že Irsko nesplnilo požadavky článku 5 směrnice v případě 21 aglomerací.
 Článek 12 směrnice Rady 91/271/EHS požaduje, aby příslušné orgány zajistily, aby zneškodňování odpadních vod z čistíren městských odpadních vod podléhalo předem vydaným předpisům nebo předem uděleným zvláštním povolením. Na základě informací poskytnutých Irskem se Komise domnívá, že Irsko nesplnilo požadavky článku 12, pokud jde o dvě aglomerace, ve kterých čistírny působí bez platného povolení.
 (1) Úř. věst. 1991, L 135, s 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/40
 Žaloba podaná dne 4. června 2007 – Itálie v. Komise
 (Věc T-204/07)
 (2007/C 170/77)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: Paolo Gentili, Avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit přípis Komise Evropských společenství č. 03059 ze dne 26. března 2007, Generálního ředitelství pro regionální politiku – Programy a projekty na Kypru, v Řecku, Maďarsku, Itálii, na Maltě a v Nizozemsku, jehož předmětem je POR Sardegna 2000–2006 (č. CCI 1999 IT 16 1PO 010) – Platby jiné než požadované částky Komisí;
 —
 zrušit přípis Komise Evropských společenství č. 04718 ze dne 14. května 2007, Generálního ředitelství pro regionální politiku – Programy a projekty na Kypru, v Řecku, Maďarsku, Itálii, na Maltě a v Nizozemsku, jehož předmětem je POR Sardegna 2000–2006 (č. CCI 1999 IT 16 1PO 010) – Platby jiné než požadované částky Komisí;
 —
 zrušit všechny související a následné akty, a v důsledku toho uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty dovolávanými ve věci T-345/04, Italská republika v. Komise (1)
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004, s. 55.


text:
 16.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 336/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Avery Dennison v. OHIM — Dennison Hesperia (AVERY DENNISON)
 (Věc T-200/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství AVERY DENNISON - Starší národní slovní ochranná známka DENNISON - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 - Předmět řízení u odvolacího senátu)
 2013/C 336/33
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Avery Dennison Corp. (Pasadena, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: E. Armijo Chávarri, A. Castán Pérez-Gómez a A. Sanz Cerralbo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Dennison-Hesperia, SA (Torrejón de Ardoz, Španělsko) (zástupce: L. Broschat García, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. února 2010 (věc R 798/2009-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Dennison-Hesperia, SA a Avery Dennison Corp.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Avery Dennison Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/62
 Žaloba podaná dne 18. května 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-89/15)
 (2015/C 279/80)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: G.-M. Enache, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí nezapsat žalobce na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/248/13 a návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která mu údajně vznikla.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování týkajícího se stížnosti podané žalobcem na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu proti rozhodnutí výběrové komise nezapsat jej na seznam úspěšných uchazečů výběrového řízení EPSO/AD/248/13;
 —
 zrušit rozhodnutí výběrové komise týkající se žádosti o přezkum podané žalobcem ve výběrovém řízení EPSO/AD/248/13;
 —
 zrušit rozhodnutí výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/248/13 nezapsat žalobce na seznam úspěšných uchazečů otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/248/13;
 —
 nahradit vzniklou majetkovou a nemajetkovou újmu. Majetková újma žalobce je vyčíslena na 50 000 eur představující rozdíl mezi základním platem, na nějž by měl nárok po přijetí ze seznamu úspěšných uchazečů a jeho stávajícím základním platem. Nemajetková újma je vyčíslena na 50 000 eur za úsilí a čas, které musel zbytečně vynaložit při řešení této situace, a za odloučení od rodiny, k čemuž by nedošlo, kdyby se k rodině vracel poté, co byl vybrán ze seznamu úspěšných uchazečů;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance de Paris (Francie) dne 4. července 2011 — Thomson Sales Europe SA v. Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)
 (Věc C-348/11)
 2011/C 282/09
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal d'instance de Paris
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Thomson Sales Europe SA
 Žalovaná: Administration des douanes (Direction Nationale du Renseignement et des Enquêtes douanières)
 Předběžné otázky
 1)
 Je vyšetřování OLAF, které proběhlo v Thajsku a které bylo zahájeno na základě ustanovení o preferenčním původu, neplatné z důvodu rozporu s mezinárodním právem, a sice se zásadou plné suverenity a s Deklarací o nepřípustnosti zasahování do vnitřních záležitostí států a o ochraně jejich nezávislosti a suverenity přijatou dne 21. prosince 1965 Valným shromážděním OSN?
 2)
 Je vyšetřování OLAF, které proběhlo v Thajsku a které bylo zahájeno na základě ustanovení o preferenčním původu, neplatné, pokud, tak jako v projednávaném případě OLAF důsledně nerespektoval ustanovení článku 94 nařízení provádějícího celní kodex Společenství?
 3)
 Je vyšetřování OLAF, které proběhlo v Thajsku, neplatné a mohou být informace získané v rámci tohoto vyšetřování použity k tomu, aby zpochybnily původ stanovený podle obecného práva, pokud:
 —
 informace byly vyžádány v rámci vyšetřování preferenčního původu;
 —
 OLAF porušil právní úpravu Společenství a zejména nařízení (ES) č. 1073/1999 (1) tím, že zejména nejednal „v souladu s platnými dohodami o spolupráci ve třetích zemích“;
 —
 příslušný místní orgán se právně nezavázal k poskytnutí pomoci;
 —
 získané informace byly předány bez souhlasu příslušného místního orgánu a v rozporu s jejich vnitřními předpisy pro předávání osobních údajů třetím zemím;
 —
 šetření se uskutečnilo neoficiálním způsobem, v utajení a bez dodržení práva na obhajobu?
 4)
 Jsou nařízení Rady (ES) č. 710/95 ze dne 27. března 1995 o uložení konečného antidumpingového cla na dovozy barevných televizních přijímačů pocházejících z Malajsie, Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Singapuru a Thajska (2) a pozměňující nařízení Rady č. 2584/98 ze dne 27. listopadu 1998 (3) neplatné z důvodu, že použití metody vynulování při stanovení váženého průměrného dumpingového rozpětí nebylo uvedeno ani v jejich odůvodněních ani v odůvodnění předchozího nařízení Komise (ES) č. 2376/94 ze dne 27. září 1994 o uložení dočasného antidumpingového cla na dovozy barevných televizních přijímačů pocházejících z Malajsie, Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Singapuru a Thajska (4)?
 5)
 Jsou nařízení Rady (ES) č. 710/95 ze dne 27. března 1995 o uložení konečného antidumpingového cla na dovozy barevných televizních přijímačů pocházejících z Malajsie, Čínské lidové republiky, Korejské republiky, Singapuru a Thajska a pozměňující nařízení Rady č. 2584/98 ze dne 27. listopadu 1998 neplatné, jestliže Rada Evropské unie použila pro stanovení dumpingového rozpětí týkajícího se výrobků, které byly předmětem šetření, metodu vynulování záporného dumpingového rozdílu pro každý z typů dotčených výrobků?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném Evropským úřadem pro boj proti podvodům (OLAF) (Úř. věst. L 136, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 91)
 (2) Úř. věst. L 73, s. 3.
 (3) Úř. věst. L 324, s. 1.
 (4) Úř. věst. L 255, s. 50.


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 — Polsko v. Komise
 (Věc T-333/09) (1)
 (EZFRV - Rozlišení - Přerozdělení dosažených úspor mezi členskými státy - Rozlišování mezi starými členskými státy a státy, které přistoupily k Unii v roce 2004 - Článek 9 odstavec 2 nařízení (ES) č. 73/2009 - Solidarita - Rovnost zacházení - Povinnost odůvodnění)
 2012/C 343/18
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupci: původně M. Dowgielewicz, poté M. Szpunar, B. Majczyna a D. Krawczyk, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a M. Owsiany-Hornung, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2009/444/ES ze dne 10. června 2009 kterým se členským státům přidělují pro období 2009 až 2012 částky vyplývající z modulace podle článků 7 a 10 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 (Úř. věst. L 148, s. 29), v rozsahu, v němž příloha I přiděluje členským státům pro rok 2012 částky vyplývající z modulace podle čl. 9 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumunsko) dne 8. srpna 2016 – SMS group GmbH v. Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
 (Věc C-441/16)
 (2016/C 419/39)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: SMS group GmbH
 Odpůrce: Direcţia Generală Regională a Finanțelor Publice a Municipiului București
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být články 2, 3, 4 a 5 směrnice 79/1072/EHS (1), ve spojení s ustanoveními čl. 17 odst. 2 a 3 písm. a) směrnice 77/388/EHS (2), vykládány v tom smyslu, že brání praxi vnitrostátních daňových orgánů, které mají za to, že neexistují objektivní důkazy potvrzující úmysl deklarovaný osobou povinnou k dani použít dovážené zboží v rámci své hospodářské činnosti, když ke dni skutečného dovozu byla smlouva, k jejímuž splnění osoba povinná k dani nakoupila a dovezla zboží, pozastavena, s vážným rizikem, že následné dodání/operace, pro kterou bylo dovážené zboží určeno, se již neuskuteční?
 2)
 Představuje důkaz následného pohybu dováženého zboží, čili konstatování skutečnosti, že dovážené zboží bylo ve skutečnosti určeno pro zdanitelná plnění osoby povinné k dani, a do jaké míry, dodatečnou podmínku požadovanou pro účely vrácení DPH, odlišnou od podmínek uvedených v článcích 3 a 4 směrnice 79/1072/EHS, zakázanou v článku 6 téže směrnice, nebo nezbytnou informaci k základní podmínce pro vrácení týkající se použití dováženého zboží v rámci zdanitelných plnění, kterou může daňový orgán požadovat na základě článku 6 směrnice?
 3)
 Mohou být články 2, 3, 4 a 5 směrnice 79/1072/EHS, ve spojení ustanovením čl. 17 odst. 2 a 3 písm. a) směrnice 77/388/EHS, vykládány v tom smyslu, že právo na vrácení DPH může být zamítnuto, pokud následná předpokládaná operace, v rámci níž má být dovážené zboží použito, nebude uskutečněna. Zda má za těchto podmínek význam skutečné určení zboží, nebo skutečnost, zda bylo skutečně využíváno, jakým způsobem a na kterém území, na území členského státu, kde byla DPH vybrána nebo mimo tento stát?
 (1) Osmá směrnice Rady ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, s. 11).
 (2) Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/10
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 8. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Supremo – Španělsko) – Sharda Europe B.V.B.A. v. Administración del Estado, Syngenta Agro, SA
 (Věc C-293/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh - Směrnice 2008/69/ES - Článek 3 odst. 2 - Postup nového zhodnocení povolených přípravků na ochranu rostlin členskými státy - Lhůta - Rozdíl mezi jazykovými verzemi“)
 (2017/C 249/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Sharda Europe B.V.B.A.
 Žalované: Administración del Estado, Syngenta Agro, SA
 Výrok
 Článek 3 odst. 2 první pododstavec směrnice Komise 2008/69/ES ze dne 1. července 2008, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinných látek klofentezinu, dikamby, difenokonazolu, diflubenzuronu, imazachinu, lenacilu, oxadiazonu, pikloramu a pyriproxyfenu, musí být vykládán v tom smyslu, že datum 31. prosince 2008, které uvádí, představuje pro již povolený přípravek na ochranu rostlin obsahující jednu z účinných látek uvedených v příloze této směrnice nejzazší datum, ke kterému musí být na seznam uvedený v příloze I směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh zařazeny všechny účinné látky, které obsahuje tento přípravek na ochranu rostlin, kromě látek uvedených v příloze směrnice 2008/69, aby vznikla povinnost provést nové zhodnocení uvedeného přípravku, stanovená v tomto čl. 3 odst. 2 prvním pododstavci.
 (1) Úř. věst. C 305, 22.8.2016.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 27. dubna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – A-Rosa Flussschiff GmbH v. Union de recouvrement des cotisations de sécurité sociale et d’allocations familiales d’Alsace (Urssaf), právní nástupkyně Urssaf du Bas-Rhin, Sozialversicherungsanstalt des Kantons Graubünden
 (Věc C-620/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Migrující pracovníci - Sociální zabezpečení - Použitelné právní předpisy - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 14 odst. 2 písm. a) - Nařízení (EHS) č. 574/72 - Článek 12a bod 1a - Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací - Zaměstnanci, kteří cestují - Pracovníci vyslaní do jiného členského státu - Švýcarská pobočka - Potvrzení E 101 - Důkazní hodnota“)
 (2017/C 202/06)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: A-Rosa Flussschiff GmbH
 Odpůrci: Union de recouvrement des cotisations de sécurité sociale et d’allocations familiales d’Alsace (Urssaf), právní nástupkyně Urssaf du Bas-Rhin, Sozialversicherungsanstalt des Kantons Graubünden
 Výrok
 Článek 12a bod 1a nařízení 1 Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že potvrzení E 101 vydané institucí určenou příslušným úřadem členského státu v souladu s čl. 14 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1408/71 ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 a ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 ze dne 13. dubna 2005, je závazné jak pro instituce sociálního zabezpečení členského státu, v němž je práce vykonávána, tak pro soudy tohoto členského státu, a to i tehdy, když tyto soudy konstatují, že podmínky činnosti dotčeného pracovníka nespadají do věcné působnosti tohoto ustanovení nařízení č. 1408/71.
 (1) Úř. věst. C 48, 8.2.2016.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/9
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Fővárosi Bíróság — Maďarsko) — Nawras Bolbol v. Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
 (Věc C-31/09) (1)
 (Směrnice 2004/83/ES - Minimální normy pro uznávání státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti za uprchlíky - Osoba bez státní příslušnosti palestinského původu, která nepožádala o ochranu nebo podporu Agenturu OSN pro pomoc a práci ve prospěch palestinských uprchlíků na Blízkém východě (UNRWA) - Žádost o přiznání postavení uprchlíka - Zamítnutí z důvodu nesplnění podmínek stanovených v čl. 1 oddílu A Úmluvy o právním postavení uprchlíků podepsané v Ženevě dne 28. července 1951 - Právo této osoby bez státní příslušnosti na uznání za uprchlíka na základě čl. 12 odst. 1 písm. a) druhé věty směrnice 2004/83)
 2010/C 221/13
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Nawras Bolbol
 Žalovaný: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Fövárosi Bíróság (Maďarsko) — Výklad čl. 12 odst. 1 písm. a) směrnice Rady ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12) — Osoba z Palestiny bez státní příslušnosti, která nepožádala o ochranu nebo pomoc Agentury OSN pro pomoc palestinským uprchlíkům na Blízkém východě (UNRWA), jejíž žádost, která směřuje k získání postavení uprchlíka, byla zamítnuta z toho důvodu, že neexistují podmínky stanovené v čl. 1 části A Ženevské úmluvy — Právo této osoby bez státní příslušnosti na přiznání postavení uprchlíka na základě čl. 12 odst. 1 písm. a) druhého pododstavce směrnice 2004/83/ES
 Výrok
 Pro účely použití čl. 12 odst. 1 písm. a) první věty směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby [aby mohli být uznáni za uprchlíka nebo osobu], která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany, osoba požívá ochrany nebo podpory od jiné odborné organizace Spojených národů než Úřadu Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky, pokud tato osoba této ochrany nebo této podpory skutečně využívá.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/42
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2008 – Ryanair v. Komise
 (Věc T-497/08)
 (2009/C 32/81)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) (zástupce(i): E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 konstatovat v souladu s články 230 ES a 231 ES, že konkludentní rozhodnutí Komise, kterým byl žalobkyni odepřen přístup k dokumentům, o jejichž zpřístupnění žádala žádostí ze dne 25. června 2008, je neplatné;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v rámci řízení a
 —
 přijmout jakékoliv jiné opatření, které by Soud považoval za vhodné.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tímto návrhem žádá zrušení konkludentního rozhodnutí Komise, kterým se zamítá její žádost na základě nařízení č. 1049/2001 (1) o přístup k dokumentům týkajícím se řízení v oblasti státních podpor týkajících se předpokládané státní podpory poskytnuté dohodou s provozovatelem letiště Frankfurt Hahn.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty uvedené žalobkyní jsou stejné jako ty, které byly uvedeny ve věci T-494/08, Ryanair v. Komise.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/34
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 3. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Belgie) — État belge v. GIMLE SA
 (Věc C-322/12) (1)
 (Čtvrtá směrnice 78/660/EHS - Článek 2 odst. 3 - Zásada pravdivého a věrného obrazu - Článek 2 odst. 5 - Povinnost odchýlit se - Článek 32 - Oceňování na základě historické ceny - Pořizovací cena zjevně nižší než skutečná hodnota)
 2013/C 344/58
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: État belge
 Žalovaná: GIMLE SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Belgie) — Výklad čl. 2 odst. 3, 4 a 5 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností (Úř. věst. L 222, s. 11; Zvl. vyd. 17/01, s. 21) — Roční účetní závěrky některých forem společností — Zásada pravdivého a věrného obrazu — Kupní cena zboží neodpovídající jejich reálné hodnotě a podávající zkreslený obraz o stavu aktiv a pasiv společnosti — Povinnost postupovat odchylně od zásady zaúčtování aktiv v pořizovacích cenách a účtovat o aktivech ihned v jejich prodejní ceně
 Výrok
 Zásada věrného a pravdivého obrazu uvedená v čl. 2 odst. 3 až 5 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 založené na [44 odst. 2 písm. g) ES] o ročních účetních závěrkách některých forem společností neumožňuje odchýlit se od zásady ocenění aktiv na základě nákladů na pořízení nebo nákladů na výrobu, uvedené v článku 32 uvedené směrnice, ve prospěch ocenění na základě jejich skutečné hodnoty, jestliže jsou pořizovací cena nebo náklady na výrobu uvedených aktiv zjevně nižší než jejich skutečná hodnota.
 (1) Úř. věst. C 287, 22.9.2012.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2015 – PT Musim Mas v. Rada
 (Věc T-26/12) (1)
 („Dumping - Dovoz některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie - Úprava - Článek 2 odstavec 9 a odstavec 10 písm. i) nařízení (ES) č. 1225/2009 - Funkce obdobné funkcím obchodního zástupce vykonávajícího činnost za provizi - Jediná hospodářská entita - Zjevně nesprávné posouzení - Zásada řádné správy - Rovnost a nediskriminace“)
 (2015/C 262/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (Medan, Indonésie) (zástupce: D. Luff, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci původně s G. Berrischem, advokátem, a N. Chesaitesem, barrister, poté D. Geradinem, advokátem, a nakonec E. McGovernem, barrister)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: M. França a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci); Sasol Olefins & Surfactants GmbH (Hamburk, Německo); a Sasol Germany GmbH (Hamburk) (zástupci: původně V. Akritidis, advokát, a J. Beck, solicitor, poté V. Akritidis)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1138/2011 ze dne 8. listopadu 2011 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie (Úř. věst. L 293, s. 1), jakož i prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1241/2012 ze dne 11. prosince 2012, kterým se mění prováděcí nařízení č. 1138/2011 (Úř. věst. L 352, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Společnosti Sasol Olefins & Surfactants GmbH a Sasol Germany GmbH ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 80, 17.3.2012.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Prim’Awla tal-Qorti Ċivili — Maltská republika) — AJD Tuna Ltd v. Direttur tal-Agrikoltura u s-Sajd, Avukat Generali
 (Věc C-221/09) (1)
 (Nařízení (ES) č. 530/2008 - Platnost - Společná rybářská politika - Zachování zdrojů - Obnova populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři)
 2011/C 139/03
 Jednací jazyk: maltština
 Předkládající soud
 Prim’Awla tal-Qorti Ċivili
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: AJD Tuna Ltd
 Žalovaní: Direttur tal-Agrikoltura u s-Sajd, Avukat Generali
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Prim’Awla tal-Qorti Ċivili — Platnost nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45 ° západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 155, s. 9)
 Výrok
 1)
 Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, jíž by mohla být dotčena platnost nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři, či platnost nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky s ohledem na zásadu kontradiktornosti a zásadu účinné soudní ochrany.
 2)
 Přezkum položených otázek neodhalil žádnou skutečnost, jíž by mohla být dotčena platnost nařízení č. 530/2008 s ohledem na požadavek odůvodnění vyplývající z čl. 296 odst. 2 SFEU, ze zásady ochrany legitimního očekávání a ze zásady proporcionality.
 3)
 Nařízení č. 530/2008 je neplatné v rozsahu, v němž zákazy přijaté na základě čl. 7 odst. 1 nařízení č. 2371/2002 a týkající se plavidel lovících košelkovými nevody plujících pod španělskou vlajkou či registrovaných v tomto členském státě a hospodářských subjektů Společenství, které s těmito uzavřely smlouvy, nabývají účinnosti k 23. červnu 2008, zatímco pro plavidla lovící košelkovými nevody plujícími pod maltskou, řeckou, francouzskou, italskou a kyperskou vlajkou nebo plavidla zaregistrovaná v těchto členských státech a hospodářské subjekty Společenství, které s těmito uzavřely smlouvy, nabývají účinnosti k 16. červnu 2008, aniž by bylo toto rozdílné zacházení objektivně zdůvodněno.
 (1) Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


text:
 5.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 291/7
 Žaloba podaná dne 9. srpna 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-76/13)
 2013/C 291/08
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas a J.-N. Louis, advokáti)
 Žalovaná: Komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, ve kterém se má za to, že žalobce nesplňuje podmínky výzvy k vyjádření zájmu CAST2010 a kterým se zamítá žádost o přijetí do pracovního poměru, předložená PMO, pro pomocného smluvního zaměstnance.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání pracovních smluv ze dne 8. listopadu 2012, ve kterém se má za to, že žalobce nesplňuje podmínky výzvy k vyjádření zájmu CAST2010 a o odmítnutí nabídnout mu uzavření smlouvy pro pomocného smluvního zaměstnance funkční skupiny III (GFIII) na dobu neurčitou;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/38
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2011 — Yueqing Onesto Electric v. OHIM — Ensto (ONESTO)
 (Věc T-624/11)
 2012/C 32/76
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Yueqing Onesto Electric Co. Ltd (Zhejiang, Čína) (zástupce: B. Piepenbrink, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ensto Oy (Porvoo, Finsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí vydané druhým odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) dne 20. září 2011 ve věci R 2535/2010-2; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „ONESTO“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — Přihláška ochranné známky Společenství č. W00909305
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka „ENSTO“ zapsaná jako ochranná známka Společenství pod č. 1980242 pro výrobky zařazené do tříd 7, 9 a 11; slovní ochranná známka „ENSTO“ zapsaná jako ochranná známka Společenství pod č. 40600 pro výrobky zařazené do tříd 7, 9, 11 a 16; slovní ochranná známka „ENSTO“ zapsaná jako finská ochranná známka pod č. 218071 pro výrobky zařazené do tříd 7, 9 a 11
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně rozhodl, že existuje nebezpečí záměny mezi starší ochrannou známkou a přihlašovanou ochrannou známkou Společenství.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. září 2016 – Evropská komise v. Česká republika
 (Věc C-525/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb zboží - Článek 34 SFEU - Množstevní omezení dovozu - Opatření s rovnocenným účinkem - Drahé kovy opuncované ve třetím státě v souladu s nizozemskými právními předpisy - Dovoz do České republiky po propuštění do volného oběhu - Neuznávání puncovní značky - Ochrana spotřebitele - Proporcionalita - Přípustnost“)
 (2016/C 419/08)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Němečková, E. Manhaeve a G. Wilms, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller, J. Vláčil a J. Očková, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Francouzská republika (zástupci: D. Colas a R. Coesme, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Česká republika tím, že neuznává puncovní značky puncovního úřadu WaarborgHolland, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 34 SFEU.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba odmítá.
 3)
 Evropská komise, Česká republika a Francouzská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 46, 9.2.2015.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/49
 Žaloba podaná dne 13. listopadu 2015 – Infratel Italia a další v. Komise
 (Věc T-636/15)
 (2016/C 016/59)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA) (Řím, Itálie), Ericsson telecomunicazioni SpA (Řím, Itálie), Italdata SpA (Avellino, Itálie), Linea Com Srl (Cremona, Itálie) (zástupci: G. M. Roberti, I. Perego, M. S. Serpone a M. Serpone, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí v plném rozsahu nebo částečně;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje ke zrušení rozhodnutí obsaženého v dopise Evropské komise ze dne 28. srpna 2015 (ref. č. Ares [2015] 3551496), Termination of grant agreement 621078 project VIRGO.
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva se v řízení účinně bránit, zásady řádné správy, článků 41 a 48 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), článku 135 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, s. 1) a článku 208 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (Úř. věst. L 362, s. 1), jakož i porušení povinnosti uvést odůvodnění.
 —
 Komise nevyslechla žalobkyně před přijetím rozhodnutí, kterým vypověděla grantovou dohodu a nařídila navrácení částek obdržených v rámci předběžného financování. Komise porušila právo žalobkyň se v řízení účinně bránit, článek 135 nařízení č. 966/2012, článek 208 nařízení č. 1268/2012 a články 41 a 48 Listiny. Komise mimoto založila rozhodnutí výlučně na závěrech učiněných externími odborníky, když odkázala na tyto závěry, aniž rozhodnutí samostatně odůvodnila. Komise tudíž porušila zásadu řádné správy a povinnost uvést náležité odůvodnění.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení, porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady zákazu diskriminace, jakož i článku 135 nařízení č. 966/2012 a článku 208 nařízení č. 1268/2012.
 —
 Závěry Komise a jejích externích odborníků, na nichž bylo založeno rozhodnutí, jsou výsledkem nesprávných skutkových a právních zjištění a nejsou podloženy soudržným a náležitým odůvodněním. Komise porušila též čl. 135 odst. 3 a 4 nařízení č. 966/2012.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení a porušení zásady proporcionality, řádné správy a povinnosti uvést odůvodnění, článku 135 nařízení č. 966/2012 a článku 208 nařízení č. 1268/2012, jakož i Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement.
 —
 Komise nesprávně posoudila skutečnost, že deliverables (výstupy) v rámci daného projektu nebyly všechny stejného významu, čímž porušila povinnost řádné správy a pravidla v dané oblasti stanovená v Guide to Financial Issues relating to ICT PSP Grant Agreement). Komise v tomto ohledu neuvedla ani žádné konkrétní a náležité odůvodnění.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článku 135 nařízení č. 966/2012 a článku 208 nařízení č. 1268/2012, jakož i zásady proporcionality a povinnosti uvést odůvodnění.
 —
 Komise vydala inkasní příkaz znějící na plnou částku vyplacenou v rámci předběžného financování, aniž náležitě zohlednila význam daného projektu pro unijní politiky a skutečnost, že práce odvedená konsorciem mohla být opětovně využita. Tímto Komise porušila článek 135 nařízení č. 966/2012 a článek 208 nařízení č. 1268/2012, jakož i zásadu proporcionality.


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Regeringsrätten (Švédsko) dne 26. února 2009 – X v. Skatteverket
 (Věc C-84/09)
 2009/C 90/30
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Regeringsrätten
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Žalovaný: Skatteverket
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být články 138 a 20 směrnice Rady [2006/112/ES] o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládány v tom smyslu, že prodej je osvobozen od daně a dochází k pořízení uvnitř Společenství, jen pokud je přeprava ze státu původu započata v určité časové lhůtě?
 2)
 Obdobně, mají být uvedené články vykládány v tom smyslu, že prodej je osvobozen od daně a dochází k pořízení uvnitř Společenství, jen pokud je přeprava ukončena ve státě určení v určité časové lhůtě?
 3)
 Budou odpovědi na první a druhou otázku dotčeny, pokud je pořizován nový dopravní prostředek a pořizovatel je jednotlivec, který zamýšlí nakonec tento dopravní prostředek používat v určitém členském státě?
 4)
 Kdy má být v souvislosti s pořízením uvnitř Společenství posouzeno, zda je dopravní prostředek nový v souladu s čl. 2 odst. 2 písm. b) směrnice Rady [2006/112/ES] o společném systému daně z přidané hodnoty?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) ve znění opravy směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 335, s. 60)


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 15. března 2010 — Evropská společenství v. Région de Bruxelles-Capitale
 (Věc C-137/10)
 2010/C 148/24
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Evropská společenství
 Žalovaný: Région de Bruxelles-Capitale
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 282 Smlouvy o založení Evropského společenství a konkrétně výraz „pro tento účel je zastupováno Komisí“ obsažený v druhé větě tohoto článku vykládán v tom smyslu, že orgán je platně zmocněn k zastupování Společenství již na základě pouhé existence plné moci, kterou Komise na tento orgán přenesla své pravomoci vystupovat před soudem za Společenství bez ohledu na to, zda tato plná moc jmenovitě určila fyzickou osobu zmocněnou k zastupování zmocněného orgánu?
 2)
 V případě záporné odpovědi, je takový vnitrostátní soud, jako je Conseil d’Etat, oprávněn ověřit přípustnost žaloby evropského orgánu řádně zmocněného k vystupování před soudem Komisí ve smyslu čl. 282 druhé věty Smlouvy o založení Evropského společenství tím, že přezkoumá, zda je tento orgán zastoupen náležitou fyzickou osobou, která je zmocněna k podání žaloby před vnitrostátním soudem?
 3)
 Podpůrně a v případě kladné odpovědi na předchozí otázku, musí být čl. 207 odst. 2 první pododstavec první věta Smlouvy o založení Evropského společenství a konkrétněji výraz „jemuž je nápomocen náměstek generálního tajemníka odpovědný za chod generálního sekretariátu“ vykládán v tom smyslu, že náměstek generálního tajemníka Rady může Radu platně zastupovat pro účely podání žaloby před vnitrostátními soudními orgány?


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/15
 Žaloba podaná dne 30. března 2006 – Phildar SA v. OHIM
 (Věc T-99/06)
 (2006/C 121/27)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Phildar SA ( Roubaix, Francie) (zástupce: E. Baud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Comercial Jacinto Parera SA (Barcelona, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. ledna 2006 ve věci R 245/2004-2;
 —
 podpůrně a pokud se Soudní dvůr nerozhodne zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. ledna 2006 ve věci R 245/2004-2, měl by vrátit věc Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) k posouzení námitky proti zápisu přihlašované ochranné známky Společenství „FILDOR“ č. 831 834 zejména na základě dřívější francouzské slovní ochranné známky „FILDOR“ č. 744 927, kterou vlastní žalobkyně;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní a případně dalším účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Comercial Jacinto Parera SA
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „FILDOR“ pro zboží tříd 22, 23, 24, 25 a 26 – přihláška č. 831 834
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Vnitrostátní a mezinárodní slovní a obrazová ochranná známka „FILDOR“ a „PHILDAR“ pro zboží tříd 22, 23, 24, 25 a 26
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí přihlášky dotčené ochranné známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a článků 62 a 73 nařízení Rady č. 40/94 tím, že odporující si ochranné známky jsou vizuálně i foneticky podobné, že žalobkyně neměla příležitost předložit své připomínky k posouzení způsobů nákupu uvedeného zboží a že odvolací senát zamítl námitku na základě dřívější obrazové vnitrostátní ochranné známky „PHILDAR“, aniž by přezkoumal dřívější vnitrostátní slovní ochrannou známku „FILDOR“.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 31. ledna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Centro Europa 7 Srl v. Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le garanzie nelle comunicazioni, Direzione generale per le concessioni e le autorizzazioni del Ministero delle Comunicazioni
 (Věc C-380/05) (1)
 (Volný pohyb služeb - Elektronické komunikace - Činnosti televizního vysílání - Nový společný předpisový rámec - Přidělování vysílacích rádiových frekvencí)
 (2008/C 79/02)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Centro Europa 7 Srl
 Žalovaní: Ministero delle Comunicazioni e Autorità per le garanzie nelle comunicazioni, Direzione generale per le concessioni e le autorizzazioni del Ministero delle Comunicazioni
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Consiglio di Stato – Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 21) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33) – Výklad článku 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv – Povinnost členských států zajistit v odvětví rozhlasového a televizního vysílání přístup k sítím a zachování plurality podniků na trhu – Vnitrostátní právní úprava, která umožňuje poskytnutí individuálních práv podnikům, které nemají oprávnění podle vnitrostátního plánu určujícího držitele licencí k televiznímu vysílání a která neumožňuje podniku, který má oprávnění podle vnitrostátního plánu, vykonávat jeho činnost
 Výrok
 Článek 49 ES a od okamžiku jejich použitelnosti i čl. 9 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), čl. 5 odst. 1 a 2 druhý pododstavec a čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), jakož i článek 4 směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací musí být vykládány tak, že v oblasti televizního vysílání brání vnitrostátní právní úpravě, jejíž uplatnění znemožňuje provozovateli, který získal licenci, vysílat z důvodu, že mu na základě objektivních transparentních, nediskriminačních a přiměřených kritérií nebyly přiděleny vysílací rádiové frekvence.
 (1) Úř. věst. C 10, 14.1.2006.