text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/56
 Žaloba podaná dne 19. října 2010 — Seba Diș Tįcaret ve Naklįyat v. OHIM — von Eicken (SEBA TRADITION ESTABLISHED 1932 20 FILTER)
 (Věc T-508/10)
 ()
 2010/C 346/110
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Seba Diș Tįcaret ve Naklįyat A.S. (Istanbul, Turecko) (zástupce: H. Wilde, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Johann Wilhelm von Eicken GmbH (Lübeck, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. srpna 2010 ve věci R 0559/2009-4;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Barevná obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „ESTABLISHED 1932 SEBA TRADITION“ pro výrobky zařazené do třídy 34.
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně.
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Johann Wilhelm von Eicken GmbH.
 Ochranná známka účastníka řízení navrhujícího prohlášení neplatnosti: Německá obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „ESTABLISHED 1770 JOHANN WILHELM VON EICKEN TRADITION“ pro výrobky zařazené do třídy 34.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Návrhu bylo vyhověno.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo zamítnuto.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), protože mezi porovnávanými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/9
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. října 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-127/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/42/ES o strojních zařízeních - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 2010/C 328/14
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Karanasou Apostolopoulou a G. Zavvos, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupkyně: N. Dafniou, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ve stanovené lhůtě předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES ze dne 17. května 2006 o strojních zařízeních a o změně směrnice 95/16/ES, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 8. července 2004
 ve věci C-400/03 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce tribunal d'instance du VIIe arrondissement de Paris): Waterman SAS proti Directeur général des douanes et droits indirects (1)
 (Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Položka sazebníku - Kazety na plnicí pera)
 (2004/C 217/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-400/03, jejímž předmětem je žádost tribunal d'instance du VIIe arrondissement de Paris (Francie) zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Waterman SAS, dříve Waterman SA a Directeur général des douanes et droits indirects, rozhodnutí o předběžné otázce týkající se souladu vysvětlivek k podpoložkám 4202 12 11 a 4202 12 19 kombinované nomenklatury, obsažených ve sdělení Komise, nazvaném „Vysvětlivky ke kombinované nomenklatuře Evropských společenství“ (Úř. věst. 2000, C 199, s. 1), s kombinovanou nomenklaturou společného celního sazebníku uvedenou v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2263/2000 ze dne 13. října 2000 (Úř. věst. L 264, s. 1), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, J.-P. Puissochet a K. Lenaerts (zpravodaj), soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, tajemník: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 8. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Zkoumáním položené otázky nebyly zjištěny žádné skutečnosti, které by mohly ovlivnit platnost vysvětlivek k podpoložkám 4202 12 11 a 4202 12 19 kombinované nomenklatury, obsažených ve sdělení Komise, nazvaném „Vysvětlivky ke kombinované nomenklatuře Evropských společenství“.
 (1) Úř. věst. C 275, 15.11.2003


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/46
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná 7. září 2009 Administrativen Sad Sofija-grad — Said Šamilovič Kadzojev v. Direkcija „Migracija“ pri Ministerstvo na vatrešnite raboti
 (Věc C-357/09)
 2009/C 267/79
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen Sad Sofija-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Said Šamilovič Kadzojev
 Žalovaný: Direkcija „Migracija“ pri Ministerstvo na vatrešnite raboti
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 15 odst. 5 a 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (1) vykládán v tom smyslu, že
 a)
 pokud vnitrostátní právo členského státu až do provedení požadavků této směrnice nestanovilo žádné požadavky na maximální délku doby zajištění ani důvody jeho prodloužení a při provádění směrnice nebyla stanovena zpětná účinnost nových ustanovení, jsou uvedená ustanovení směrnice použitelná až od okamžiku provedení požadavků směrnice do vnitrostátního práva členským státem a mají účinky pouze po tuto dobu,
 b)
 směrnicí stanovené doby trvání zajištění ve zvláštním středisku za účelem vyhoštění nezahrnují dobu, po kterou byl právním předpisem výslovně zakázán výkon rozhodnutí o vyhoštění z členského státu, jelikož na žádost státního příslušníka třetí země probíhalo azylové řízení, i když dotyčný během tohoto řízení i nadále pobýval v tomto zvláštním zařízení, je-li to přípustné podle vnitrostátního práva členského státu?
 2)
 Má být čl. 15 odst. 5 a 6 směrnice 2008/115/ES vykládán v tom smyslu, že ve směrnici stanovená doba zajištění ve zvláštním středisku za účelem vyhoštění nezahrnuje dobu, po kterou byl právním předpisem výslovně zakázán výkon rozhodnutí o vyhoštění z členského státu, jelikož na základě žaloby proti tomuto rozhodnutí bylo zahájeno řízení, ačkoliv dotyčný během tohoto řízení i nadále pobýval v tomto zvláštním zařízení, pokud nevlastnil žádný platný doklad totožnosti, z čehož vyplývaly pochybnosti o jeho totožnosti, a neměl žádné prostředky na obživu a choval se agresivně?
 3)
 Má být čl. 15 odst. 4 směrnice 2008/115/ES vykládán v tom smyslu, že neexistuje reálný předpoklad pro vyhoštění, pokud
 a)
 v době soudního přezkumu zajištění stát, jehož je dotyčný státním příslušníkem, odmítl dotyčnému vydat cestovní doklad pro účely navrácení, a i přes úsilí správních orgánů členského státu nebylo do té doby dosaženo žádné dohody se třetí zemí o jeho převzetí,
 b)
 v době soudního přezkumu zajištění existuje dohoda o navracení mezi Evropským společenstvím a státem, jehož je dotyčný státním příslušníkem, členský stát se však z důvodu existence nového důkazu — rodného listu dotyčného — této dohody nedovolával, přičemž dotyčný nechce být navrácen,
 c)
 možnosti prodloužení doby zajištění stanovené v čl. 15 odst. 6 směrnice byly vyčerpány a v době soudního přezkumu zajištění dotyčného podle čl. 15 odst. 6 písm. b) směrnice nebylo dosaženo dohody se třetí zemí o jeho převzetí?
 4)
 Má být čl. 15 odst. 4 a 6 směrnice 2008/115/ES vykládán v tom smyslu, že pokud je při přezkumu zajištění státního příslušníka třetí země pro účely vyhoštění zjištěno, že neexistuje reálný předpoklad pro jeho vyhoštění a možnosti prodloužení zajištění byly vyčerpány,
 a)
 nemá být nařízeno jeho bezodkladné propuštění, jsou-li současně splněny tyto podmínky: dotyčný nemá žádné platné doklady totožnosti, bez ohledu na jejich dobu platnosti, z čehož vyplývají pochybnosti o jeho totožnosti, chová se agresivně, nemá žádné prostředky na svou obživu a žádná třetí osoba se nezavázala mu obživu zajistit,
 b)
 je třeba v rámci rozhodování o propuštění zkoumat, zda státní příslušník třetí země v souladu s požadavky vnitrostátního práva členského státu disponuje nezbytnými prostředky pro pobyt na území členského sátu a zda má adresu, na které je oprávněn se zdržovat?
 (1) Úř. věst. L 348, s. 98.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/23
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2009 — ETF v. Landgren
 (Věc T-404/06) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu neurčitou - Rozhodnutí o propuštění - Čl. 47 písm. c) a i) PŘOZ - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci - Peněžitá náhrada“)
 2009/C 256/41
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská nadace odborného vzdělávání (ETF) (zástupci: G. Vandersanden a L. Levi, advokáti)
 Další účastnice řízení: Pia Landgren (Revigliasco, Itálie) (zástupce: M. A. Lucas, advokát)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (pléna) ze dne 26. října 2006, Landgren v. ETF (F-1/05, RecFP s. I-A-1-123 a II-A-1-459), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok rozsudku
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Evropská nadace odborného vzdělávání (ETF) ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Piou Landgren v tomto řízení.
 3)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/34
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. června 2006 – Ott a další v. Komise
 (Věc F-87/05) (1)
 („Úředníci - Hodnotící období 2004 - Nezapsání na seznam povýšených úředníků - Článek 111 jednacího řádu Soudu prvního stupně - Žaloba zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně neopodstatněná“)
 (2006/C 190/63)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Martial Ott (Oberanven, Lucembursko), Fernando Lopez Tola (Lucemburk, Lucembursko) a Francis Weiler (Itzig, Lucembursko) (zástupci: G. Bounéou a F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaná: Komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí ze dne 30. listopadu 2004 zveřejněné v Administrativních informacích č. 130 2004 ze dne 30. listopadu 2004, kterým Komise Evropských společenství rozhodla o seznamu úředníků povýšených za hodnotící období 2004, v tom, že tento seznam neuvádí jména žalobců, a jednak podpůrně zrušení bodů přidělených za hodnotící období 2004.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá zčásti jako zjevně nepřípustná a zčásti jako zjevně neopodstatněná.
 2)
 Každý účastník řízení nese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 315, 10.12.2005 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-349/05 a postoupená Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Roma (Itálie) dne 24. června 2013 — Cristiano Blanco v. Agenzia delle Entrate
 (Věc C-344/13)
 2013/C 260/46
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Roma
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Cristiano Blanco
 Žalovaný: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale I di Roma — Ufficio Controlli
 Předběžná otázka
 Je skutečnost, že výhry získané osobami s bydlištěm v Itálii v hernách členských států Evropské unie podléhají oznamovací a zdaňovací povinnosti, jak je stanoveno v čl. 67 písm. d) nařízení prezidenta republiky č. 917 ze dne 22. prosince 1986 (TUIR — konsolidované znění zákona o dani z příjmu), v rozporu s článkem 49 Smlouvy o ES, nebo ji lze považovat za skutečnost opodstatněnou důvody veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví ve smyslu článku 46 Smlouvy o ES.


text:
 26.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Pau (Francie) dne 6. března 2015 – Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace), Phyteron 2000 SAS, Association des éleveurs solidaires, Cruzalebes EARL, Des deux rivières EARL, Mounacq EARL v. GAEC Reconnu La Vinardière, Ministère public
 (Věc C-114/15)
 (2015/C 171/23)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Pau
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Association des Utilisateurs et Distributeurs de l'AgroChimie Européenne (Audace), Phyteron 2000 SAS, Association des éleveurs solidaires, Cruzalebes EARL, Des deux rivières EARL a Mounacq EARL
 Žalovaní: GAEC Reconnu La Vinardière a Ministère public
 Předběžné otázky
 1)
 Je vnitrostátní právní úprava, která vyhrazuje přístup k paralelním dovozům veterinárních přípravků výhradně velkoobchodním distributorům, jimž bylo vydáno povolení stanovené v článku 65 směrnice 2001/82/ES (1), a která tak z této možnosti vylučuje maloobchodní prodejce a chovatele, v souladu s ustanoveními článků 34 až 36 SFEU?
 2)
 Plyne z ustanovení článku 65 směrnice 2001/82/ES a článku 16 směrnice 2006/123/ES (2) o službách, že členský stát je oprávněn neuznávat povolení k velkoobchodní distribuci veterinárních přípravků vydaná příslušnými orgány ostatních členských států jejich vlastním státním příslušníkům a vyžadovat, aby tito, zamýšlejí-li požadovat a využívat povolení k paralelním dovozům veterinárních přípravků do tohoto členského státu, byli navíc i držiteli povolení k velkoobchodní distribuci vydaného jeho vlastními příslušnými orgány?
 3)
 Je vnitrostátní právní úprava, která asimiluje paralelní dovozce veterinárních přípravků s držiteli povolení k provozování činnosti, které není vyžadováno směrnicí 2001/82/ES o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků ve znění pozdějších předpisů a které je v důsledku toho nutí ke zřízení provozovny na území dotyčného členského státu a ke splnění všech opatření farmakovigilance stanovených články 72 až 79 uvedené směrnice, v souladu s články 34 SFEU, 36 SFEU a 56 SFEU a s článkem 16 směrnice 2006/123/ES o službách?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES ze dne 6. listopadu 2001 o kodexu Společenství týkajícím se veterinárních léčivých přípravků (Úř. věst. L 311, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (Úř. věst. L 376, s. 36).


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I — Polsko) — Minister Finansów v. Kraft Foods Polska SA
 (Věc C-588/10) (1)
 (Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 90 odst. 1 - Snížení ceny po uskutečnění plnění - Vnitrostátní právní úprava, která váže snížení základu daně na podmínku, že dodavatel zboží nebo poskytovatel služeb má potvrzení o přijetí opravné faktury od příjemce zboží nebo služeb - Zásada neutrality DPH - Zásada proporcionality)
 2012/C 73/07
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Minister Finansów
 Žalovaná: Kraft Foods Polska SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Naczelny Sąd Administracyjny — Výklad čl. 90 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Základ daně — Snížení ceny po uskutečnění plnění — Vnitrostátní právní úprava, která váže snížení základu daně na podmínku, že smluvní partner obdržel opravenou fakturu a potvrdil ji
 Výrok
 Požadavek, jenž váže snížení základu daně, který vyplývá z původní faktury, na podmínku, že osoba povinná k dani musí od příjemce zboží nebo služeb obdržet potvrzení o přijetí opravné faktury, spadá pod pojem podmínky uvedený v čl. 90 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.
 Zásada neutrality daně z přidané hodnoty a zásada proporcionality v zásadě takovému požadavku nebrání. Pokud však vyjde najevo, že je pro osobu povinnou k dani, tj. dodavatele zboží nebo poskytovatele služeb, nemožné nebo nadměrně obtížné získat takové potvrzení o přijetí v přiměřené lhůtě, nelze mu upírat možnost, aby ve vztahu k vnitrostátním daňovým orgánům prokázal i jinými prostředky zaprvé, že vynaložil za okolností daného případu nezbytné úsilí k tomu, aby se ujistil, že příjemce zboží nebo služeb obdržel opravnou fakturu a seznámil se s ní, a zadruhé, že dotčené plnění bylo opravdu uskutečněno v souladu s podmínkami uvedenými na uvedené opravné faktuře.
 (1) Úř. věst. C 89, 19.3.2011.


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Oviedo (Španělsko) dne 16. března 2016 – Margarita Isabel Vega González v. Consejería de Hacienda y Sector Público de la Administración del Principado de Asturias
 (Věc C-158/16)
 (2016/C 211/38)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Oviedo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Margarita Isabel Vega González
 Žalovaný: Consejería de Hacienda y Sector Público de la Administración del Principado de Asturias
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba pojem „pracovní podmínky“, na který odkazuje ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES (1) ze dne 28. června 1999 o pracovních poměrech na dobu určitou, vykládat v tom smyslu, že tento pojem zahrnuje právní situaci, která zaměstnanci s pracovním poměrem na dobu určitou, který byl zvolen do zastupitelské politické funkce, umožňuje stejně jako zaměstnanci na dobu neurčitou požadovat a dosáhnout pozastavení jeho služebního vztahu se zaměstnavatelem, které mu umožní vrátit se po uplynutí příslušného poslaneckého mandátu na své pracovní místo?
 2)
 Je třeba zásadu zákazu diskriminace, na kterou odkazuje ustanovení 4 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která je přílohou směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o pracovních poměrech na dobu určitou, vykládat v tom smyslu, že brání regionálnímu předpisu, jako je čl. 59 odst. 2 zákona č. 3/1985, jímž se upravuje veřejná služba v asturských správních orgánech, který zcela a absolutně brání uvolnění dočasných úředníků pro výkon zvláštní služby, pokud jsou zvoleni poslanci parlamentu, zatímco kariérním úředníkům je toto právo přiznáno?
 (1) Úř. věst. L 1999, L 175, s. 43


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/41
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008 – Government of Gibraltar a Spojené království v. Komise
 (Věci T-211/04 a T-215/04) (1)
 („Státní podpory - Režim podpor oznámený Spojeným královstvím v souvislosti s reformou korporační daně vlády Gibraltaru - Rozhodnutí prohlašující režim podpor za neslučitelný se společným trhem - Regionální selektivita - Věcná selektivita“)
 (2009/C 44/69)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně ve věci T-211/04: Government of Gibraltar (zástupci: M. Llamas, barrister, J. Temple Lang, solicitor a A. Petersen, avocat, jakož i původně K. Nordlander, poté K. Karl, avocats)
 Žalobce ve věci T-215/04: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně M. Bethell, E. Jenkinson, zmocněnci, ve spolupráci s D. Andersonem, QC, a H. Daviesem, barrister, poté E. Jenkinson, E. O'Neill a S. Behzadi-Spencer, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Khan a V. Di Bucci, zmocněnci)
 Vedlejší účastník řízení podporující žalobkyni ve věci T-211/04: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně M. Bethell, zmocněnec, ve spolupráci s D. Andersonem, QC, a H. Daviesem, barrister, poté E. Jenkinson a E. O'Neill, zmocněnci)
 Vedlejší účastník řízení podporující žalovanou: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, abogado del Estado)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2005/261/ES ze dne 30. března 2004, o režimu podpory, kterou plánuje zavést Spojené království v souvislosti s reformou korporační daně vlády Gibraltaru (Úř. věst. 2005, L 85, s. 1)
 Výrok rozsudku
 1)
 Věci T 211/04 a T 215/04 se spojují pro účely rozsudku.
 2)
 Rozhodnutí Komise 2005/261/ES ze dne 30. března 2004, o režimu podpory, kterou plánuje zavést Spojené království v souvislosti s reformou korporační daně vlády Gibraltaru, se zrušuje.
 3)
 Komise nahradí náklady řízení vlády Gibraltaru a náklady řízení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska ve věci T 215/04 a ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jako vedlejší účastník ve věci T 211/04, ponese vlastní náklady řízení.
 5)
 Španělské království jako vedlejší účastník ve věcech T 211/04 a T 215/04 ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 28.8.2004.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Stuttgart (Německo) dne 14. července 2009 — Řízení o vydání Gaetana Mantella
 (Věc C-261/09)
 2009/C 220/50
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Stuttgart
 Účastník původního řízení
 Gaetano Mantello
 Předběžné otázky
 1)
 Posuzuje se otázka, zda se jedná o „stejný čin“ ve smyslu čl. 3 bodu 2 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (1),
 a)
 podle práva vystavujícího členského státu,
 b)
 podle práva vykonávajícího členského státu,
 c)
 podle autonomního výkladu pojmu „stejný čin“ na základě práva EU?
 2)
 Je nedovolený dovoz omamných látek „stejným činem“ ve smyslu čl. 3 bodu 2 rámcového rozhodnutí Rady o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy jako účast na spolčení za účelem nedovoleného obchodování s omamnými látkami, jestliže vyšetřovací orgány v době odsouzení za dovoz měly informace a důkazy, na základě nichž existovalo důvodné podezření z účasti na takovémto spolčení, ale z taktických vyšetřovacích důvodů upustily od toho, aby příslušné informace a důkazy předložily soudu a vznesly na základě nich obžalobu?
 (1) Úř. věst. L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/54
 Žaloba podaná dne 13. dubna 2006 – Sundholm v. Komise
 (Věc F-42/06)
 (2006/C 131/99)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Asa Sundholm (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit článek 12 rozhodnutí Komise ze dne 3. března 2004 o obecných prováděcích ustanovení článku 43 služebního řádu (OPU) za protiprávní;
 —
 zrušit rozhodnutí týkající se zprávy o vývoji služebního postupu (ZVSP) žalobkyně v období od 1. ledna 2004 do 31. prosince 2004;
 —
 uložit žalované, aby v tomto stupni řízení uhradila 1 EUR za morální újmu;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně nejprve uplatňuje, že změny OPU, tím, že došlo ke změnám pravidel pro posuzování zásluh v průběhu hodnotícího období, zasahují do zásady právní jistoty a do perspektivy služebního postupu úředníků.
 Žalobkyně dále uplatňuje porušení OPU a povinnosti odůvodnění. Zejména to, že navzdory změně úkolů žalobkyně a neexistenci přesného a konečného stanovení cílů a hodnotících kritérií, byly komentáře její ZVSP 2003 opsány do její ZVSP 2004, aniž by byly dodrženy podmínky stanovené OPU pro jejich prodloužení.
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je postiženo zjevně nesprávným posouzením a nesoudržnostmi mezi přidělenými známkami a komentáři.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itálie) dne 3. prosince 2008 – Maria Catena Rita Pignataro v. Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania a další
 (Věc C-535/08)
 (2009/C 32/38)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Maria Catena Rita Pignataro
 Žalovaní: Ufficio Centrale Circoscrizionale c/o Tribunale di Catania a další
 Předběžné otázky
 1)
 Článek 6 EU, článek 3 prvního Dodatkového protokolu k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, který byl proveden zákonem č. 848 z roku 1955, článek 2 Protokolu č. 4 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a článek 25 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, který byl proveden zákonem č. 881 z roku 1977, mají být vykládány tak, že jsou slučitelné s regionálními právními předpisy obsaženými v čl. 1c, čl. 14a třináctém pododstavci písm. c), čl. 15 třetím pododstavci písm. d), čl. 16a sedmém pododstavci písm. a) a čl. 17b čtvrtém pododstavci písm. b) a c) zákona regionu Sicílie č. 29 z roku 1951, které vylučují pasivní volební právo pro občany, kteří na Sicílii nemají bydliště v okamžiku podání kandidatur za účelem účasti ve volbách Assemblea Regionale Siciliana, či nikoli?
 2)
 Brání články 17 ES a 18 ES (bývalý článek 8A Smlouvy o ES) regionálním právním předpisům uvedeným v bodě 4.1, nebo jsou s nimi slučitelné?


text:
 7.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 22. května 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen — Německo) — P. I. v. Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid
 (Věc C-348/09) (1)
 (Volný pohyb osob - Směrnice 2004/38/ES - Článek 28 odst. 3 písm. a) - Rozhodnutí o vyhoštění - Odsouzení pro trestný čin - Naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti)
 2012/C 200/02
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: P. I.
 Žalovaná: Oberbürgermeisterin der Stadt Remscheid
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen, Münster — Výklad čl. 28 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) — Rozhodnutí o vyhoštění z naléhavých důvodů týkajících se veřejné bezpečnosti, jehož adresátem je občan Unie, který měl v předchozích deseti letech bydliště v hostitelském členském státě a který byl odsouzen k nepodmíněnému trestu odnětí svobody — Pojem „naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti“
 Výrok
 Článek 28 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS musí být vykládán tak, že členské státy mohou takové trestné činy, jaké jsou uvedeny v čl. 83 odst. 1 druhém pododstavci SFEU, považovat za zvlášť závažné ohrožení základního zájmu společnosti, které může přímo ohrožovat klid a fyzickou bezpečnost obyvatelstva, a tudíž spadat pod pojem „naléhavé důvody týkající se veřejné bezpečnosti“, které mohou odůvodnit rozhodnutí o vyhoštění podle uvedeného čl. 28 odst. 3, za podmínky, že způsob, jakým byly takové činy spáchány, je zvlášť závažný, což přísluší předkládajícímu soudu, aby ověřil na základě individuálního přezkumu projednávaného případu, o kterém má rozhodnout.
 Každé rozhodnutí o vyhoštění je podmíněno tím, že osobní chování dotyčného jednotlivce musí představovat skutečné, aktuální a dostatečně závažné ohrožení některého ze základních zájmů společnosti nebo hostitelského členského státu, což zpravidla znamená, že se u dotyčného jednotlivce předpokládá, že se takto bude chovat i v budoucnu. Před přijetím rozhodnutí o vyhoštění z důvodů veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti vezme hostitelský členský stát v úvahu skutečnosti, jako je délka pobytu dotyčné osoby na jeho území, věk, zdravotní stav, rodinné a ekonomické poměry, společenská a kulturní integrace v tomto členském státě a intenzita vazeb na zemi původu.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte (Itálie) dne 5. dubna 2017 – Demarchi Gino S.a.s. v. Ministero della Giustizia
 (Věc C-177/17)
 (2017/C 277/30)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Piemonte
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Demarchi Gino S.a.s.
 Žalovaný: Ministero della Giustizia
 Předběžná otázka
 Brání zásada, podle které má každý právo na to, aby jeho věc byla v přiměřené lhůtě projednána nestranným soudem, zakotvená v čl. 47 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie a v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, která je zásadou unijního práva na základě čl. 6 odst. 3 [SEU], ve spojení se zásadou vyplývající z článku 67 SFEU, podle které Unie tvoří prostor práva při respektování základních práv, jakož i zásadou vyplývající z článků 81 a 82 SFEU, podle které Unie rozvíjí justiční spolupráci v občanských a trestních věcech s mezinárodním prvkem založenou na zásadě vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je italská právní úprava obsažená v článku 5e zákona č. 89/2001, která ukládá osobám, kterým byl přiznán nárok, aby jim italský stát zaplatil „spravedlivou náhradu“ za nepřiměřenou délku soudních řízení, řadu povinností, které musí splnit, aby se platby domohly, a čekat na uplynutí lhůty stanovené v uvedeném čl. 5e odst. 5 zákona 89/2001, aniž by mezitím mohly vykonat jakýkoli právní úkon směřující k vykonání soudního rozhodnutí a aniž by se posléze mohly domáhat náhrady škody za opožděné zaplacení náhrady, a to i v případech, kdy „spravedlivá náhrada“ byla přiznána v souvislosti s nepřiměřenou délkou občanskoprávního řízení s mezinárodním prvkem, nebo každopádně v oblasti, která spadá do pravomoci Evropské unie či v oblasti, ve které Evropská unie stanoví vzájemné uznávání soudních rozhodnutí?


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/57
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Delipapier v. Komise
 (Věc T-238/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Směrnice 2013/2/EU - Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály - Nedostatek bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 2014/C 315/96
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Delipapier (Frouard, Francie) (zástupci: J. M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a J. F. Brakeland, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení směrnice Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 37, s. 10), a to v rozsahu, v němž Komise zařazuje role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály, kromě těch, které slouží jako součást výrobních strojů a které se nepoužívají k úpravě výrobku jako prodejní jednotky, na seznam názorných příkladů použití kritérií, jimiž se upřesňuje pojem „obal“
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 O návrhu společností Sphère France SAS a Schweitzer SAS na vstup do řízení jako vedlejší účastnice není třeba rozhodovat.
 3)
 Delipapier ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/23
 Usnesení Tribunálu ze dne 16. prosince 2011 — Stichting Woonlinie a další v. Komise
 (Věc T-202/10) (1)
 (Státní podpory - Systém podpor poskytnutých Nizozemskem společnostem působícími v oblasti sociálního bydlení - Existující podpory - Rozhodnutí o schválení závazků členského státu - Žaloba na neplatnost - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2012/C 49/42
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Stichting Woonlinie (Woudrichem), Stichting Allee Onen (Roosendaal, Nizozemsko); Woningstichting Volksbelang (Wijk bij Duurstede, Nizozemsko); Stichting WoonInvest (Leidschendam-Voorburg, Nizozemsko); a Stichting Woonstede (Ede, Nizozemsko) (zástupci: P. Glazener, E. Henny a T. Ottervanger, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet, S. Noë a S. Thomas, zmocněnci, ve spolupráci s H. Gilliamsem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2009) 9963 v konečném znění ze dne 15. prosince 2009 týkajícího se státní podpory E 2/2005 a N 642/2009 — Nizozemsko — Stávající podpora a zvláštní podpora projektů pro společnosti působící v oblasti sociálního bydlení.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Není třeba rozhodnout o návrzích Vesteda Groep BV, Sdružení institucionálních investorů v oblasti nemovitostí v Nizozemsku, Valonské společnosti pro bydlení, Sociální unie pro bydlení a Evropského koordinačního výboru pro sociální bydlení (Cecodhas) na vstup do řízení jako vedlejších účastníků.
 3)
 Stichting Woonlinie, Stichting Allee Wonen, Woningstichting Volksbelang, Stichting WoonInvest a Stichting Woonstede ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 Vesteda Groep B, Sdružení institucionálních investorů v oblasti nemovitostí v Nizozemsku, Valonská společnost pro bydlení, Sociální unie pro bydlení a Cecodhas ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 3.7.2010.


text:
 23.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/23
 Žaloba podaná dne 15. března 2012 — ZZ v. EIB
 (Věc F-36/12)
 2012/C 184/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: N. Thieltgen, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení implicitního rozhodnutí, kterým byla zamítnuta žádost žalobce o odškodnění a náhradu škod, které mu byly způsobeny z důvodu nesprávného služebního postupu, kterého se žalovaná údajně dopustila.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 uložit EIB, aby nahradila tělesnou, nemajetkovou a majetkovou újmu žalobce, která vznikla v důsledku protiprávnosti nesprávného služebního postupu ze strany EIB, a to včetně úroků z prodlení:
 —
 za porušení povinnosti péče a ochrany ze strany EIB: 114 100 eur;
 —
 za porušení článku 42 řádu: 10 000 eur;
 —
 uložit EIB náhradu nákladů řízení.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Vicenza — Sezione distaccata di Schio — (Itálie) dne 15. února 2010 — Electrosteel Europe sa v. Edil Centro SpA
 (Věc C-87/10)
 2010/C 100/45
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Ordinario di Vicenza
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Electrosteel Europe sa
 Odpůrkyně: Edil Centro SpA
 Předběžná otázka
 Má být čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení ES č. 44/01 (1) a obecně právní předpisy Společenství, v nichž se stanoví, že místem plnění závazku v případě prodeje zboží je místo, kam podle smlouvy zboží bylo nebo mělo být dodáno, vykládány v tom smyslu, že místem dodání, které je relevantní pro účely určení příslušného soudu, je místo konečného určení zboží, jež je předmětem smlouvy, nebo místo, na němž se prodávající zprostí povinnosti dodání na základě hmotněprávních předpisů použitelných v jednotlivém případě, nebo je zmíněné ustanovení možné vykládat ještě jiným způsobem?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42)


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/21
 Kasační opravný prostředek podaný dne 6. června 2017 Helénská republika proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 30. března 2017 ve věci T-112/15, Řecká republika v. Evropská komise
 (Věc C-341/17 P)
 (2017/C 249/33)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Řecká republika (zástupci: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou, E. Leftheriotou, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka se domáhá, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 30. března 2017, věc Τ-112/15, v rozsahu, v němž zamítá žalobu, dále aby vyhověl žalobě podané Řeckou republikou dne 2. března 2015a zrušil rozhodnutí Evropské komise 2014/950/ΕU ze dne 19. prosince 2014 v rozsahu, v němž z financování Evropskou unií vylučuje některé výdaje vynaložené Řeckou republikou na podpory na plochu za rok žádosti 2008 a odpovídající a) 10 % celkové výše výdajů vynaložených na podpory týkající se pastvin, b) 5 % celkové výše výdajů vynaložených na dodatečné vázané podpory a c) 5 % celkové výše výdajů vynaložených na rozvoj venkova, a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uplatňuje na podporu kasačního opravného prostředku 6 důvodů:
 A.
 Pokud jde o tu část napadeného rozsudku, která se týká prvního žalobního důvodu souvisejícího s finanční opravou ve výši 10 %, jež se vztahuje na podpory týkající se pastvin (body 23 až 106 napadeného rozsudku), uplatňuje navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného výkladu a uplatnění článku 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21 dubna 2004 týkajícího se definice pastviny, nesprávného výkladu a uplatnění článku 296 SFEU a nedostatečného e nesprávného odůvodnění napadeného rozsudku.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného výkladu a uplatnění článku 296 SFEU, jakož i nedostatečného odůvodnění napadeného rozsudku v části, v níž bylo zamítnuta výtka uplatněná Řeckou republikou ohledně oprávněnosti odůvodnění rozhodnutí Komise.
 Kromě toho navrhovatelka v třetím důvodu kasačního opravného prostředku namítá, že napadený rozsudek byl vydán v rozporu se zásadou proporcionality, jakož i na základě nesprávného výkladu a uplatnění článku 296 SFEU a nebyl dostatečně odůvodněn.
 B.
 Pokud jde o část napadeného rozsudku, která se týká druhého žalobního důvodu souvisejícího s finanční opravou ve výši 5 % v oblasti dodatečných vázaných podpor (body 107 až 137 napadeného rozsudku), uplatňuje navrhovatelka dva důvody kasačního opravného prostředku. První (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku) vycházející z nesprávného výkladu a uplatnění článku 31 nařízení č. 1290/2005 a článku 11 nařízení č. 885/2006, z nesprávného nebo nedostatečného a rozporuplného odůvodnění napadeného rozsudku, zatímco v druhém důvodu kasačního opravného prostředku je namítáno, že výrok obsažený v napadeném rozsudku vychází z nesprávného uplatnění zásady proporcionality, ve spojení s nesprávným výkladem a uplatněním článku 296 SFEU, jakož i nedostatečném a rozporuplném odůvodnění.
 C.
 Konečně pokud jde o část napadeného rozsudku, která se týká třetího žalobního důvodu souvisejícího s finanční opravou ve výši 5 % v oblasti rozvoje venkova (body 138 až 168 napadeného rozsudku), navrhovatelka tvrdí (šestý důvod kasačního opravného prostředku), že napadený rozsudek v části, v níž bylo částečně zamítnuto návrhové žádání Řecké republiky, je stižen nedostatkem odůvodnění.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ufficio del Giudice di Pace di Venafro (Itálie) dne 15. října 2010 — Trestní řízení vedené proti Aldovi Patriciellovi
 (Věc C-496/10)
 ()
 2010/C 346/58
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Ufficio del Giudice di Pace di Venafro
 Účastníci původního řízení
 Aldo Patriciello
 Předběžná otázka
 Představuje či nepředstavuje údajný trestný čin přičítaný evropskému poslanci Alddovi Patriciellovi (který je popsaný v obžalobě a byl již předmětem rozhodnutí o ochraně imunity přijatého Evropským parlamentem dne 5. května 2009) kvalifikovaný jako urážka na cti podle článku 594 trestního zákoníku, názor vyjádřený v rámci výkonu parlamentních funkcí ve smyslu článku 9 protokolu?


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/16
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Višje sodišče v Mariboru — Slovinská republika) — Jasna Detiček v. Maurizio Sgueglia
 (Věc C-403/09 PPU) (1)
 („Soudní spolupráce v občanských věcech - Věci manželské a věci rodičovské zodpovědnosti - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Předběžná opatření týkající se péče o dítě - Rozhodnutí vykonatelné v členském státě - Neoprávněné přemístění dítěte - Jiný členský stát - Jiný soud - Svěření dítěte do péče druhého rodiče - Příslušnost - Řízení o naléhavé předběžné otázce“)
 2010/C 63/24
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Višje sodišče v Mariboru
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Jasna Detiček
 Žalovaný: Maurizio Sgueglia
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Višje sodišče v Mariboru — Výklad čl. 20 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243) — Předběžná a zajišťovací opatření — Příslušnost soudu ve členském státě A vydat předběžné rozhodnutí o návrhu na vrácení práva péče o dítě v situaci, kdy soudem příslušným rozhodovat ve věci samé — soudem projednávajícím návrh na rozvod — je soud ve členském státě B
 Výrok
 Článek 20 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že za okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, neumožňuje soudu jednoho členského státu vydat předběžné opatření ve věci rodičovské zodpovědnosti, kterým by dítě nacházející se na území tohoto členského státu svěřil do péče jednoho z rodičů, jestliže soud jiného členského státu, který je ve sporu o svěření dítěte do péče příslušný na základě uvedeného nařízení k rozhodování ve věci samé, již vydal rozhodnutí, kterým dítě předběžně svěřil do péče druhého z rodičů, a toto rozhodnutí bylo na území prvního členského státu prohlášeno za vykonatelné.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. října 2009 — Komise Evropských společenství v. Finská republika
 (Věc C-246/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Šestá směrnice o DPH - Článek 2 bod 1 a čl. 4 odst. 1 a 2 - Pojem ‚hospodářské činnosti‘ - Veřejnoprávní kanceláře právní pomoci - Služby právní pomoci poskytované v rámci soudního řízení za příspěvek hrazený osobou, v jejíž prospěch je tato pomoc poskytována - Pojem ,‚přímá souvislost‘ mezi poskytnutou službou a obdrženou protihodnotou“)
 2009/C 312/10
 Jednací jazyk: finština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Aalto a D. Triantafyllou, zmocněnci)
 Žalovaná: Finská republika (zástupce: A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 2 bodu 1 a čl. 4 odst. 1, 2 a 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s.1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Vnitrostátní právní předpisy stanovící rozdílné zacházení v oblasti DPH se službami právního poradenství, podle toho, zda jsou poskytovány soukromými právníky nebo právníky pracujícími ve veřejnoprávních kancelářích právní pomoci — Zkreslení hospodářské soutěže
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/27
 Žaloba podaná dne 19. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
 (Věc C-387/06)
 (2006/C 294/46)
 Jednací jazyk: finština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Huttunen a M. Shotter)
 Žalovaná: Finská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Finská republika tím, že v článku 43 Viestintämarkkinalaki (zákon o telekomunikačním trhu) omezila pravomoci vnitrostátního regulačního orgánu k úpravě propojení pevné telefonní sítě s mobilní telefonní sítí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 8 odst. 1 a odst. 2 písm. b) a odst. 3 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (1), jakož i z čl. 8 odst. 1 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (2);
 —
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního řádu uplynula dne 24. července 2003.
 (1) Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349.
 (2) Úř. věst. L 108, s. 7; Zvl. vyd. 13/29, s.323.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. září 2015 – Laverana v. OHIM (BIO INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX PROPRE FABRICATION)
 (Věc T-30/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BIO INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX PROPRE FABRICATION - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 354/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laverana GmbH & Co.KG (Wennigsen, Německo) (zástupci: J. Wachinger a M. Zöbisch, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. listopadu 2013 (věc R 1749/2013-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení BIO INGRÉDIENTS VÉGÉTAUX PROPRE FABRICATION jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Laverana GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 85, 22. 3. 2014.


text:
 24.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/37
 Žaloba podaná dne 9. března 2017 – Van Haren Schoenen v. Komise
 (Věc T-155/17)
 (2017/C 129/56)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Van Haren Schoenen BV (Waalwijk, Nizozemsko) (zástupci: A. Willems, S. De Knop a M. Meulenbelt, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou,
 —
 zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/2257 ze dne 14. prosince 2016 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd., Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd. a Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd., o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o provedení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů. Tyto žalobní důvody jsou stejné jako žalobní důvody uplatněné ve věci T-154/17, Deichmann v. Komise.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/25
 Žaloba podaná dne 12. července 2005 – Deutsche Telekom v. OHIM
 (Věc T-257/05)
 (2005/C 296/55)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deutsche Telekom (Bonn, Němcko) (zástupce: J.-C. Gaedertz, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 2. května 2005 v odvolacím řízení R0620/2004-2;
 —
 navrácení práv žalobkyni (restitutio in integrum) podle článku 78 nařízení o ochranné známce Společenství.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „t“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 36, 38, 39 a 41 – přihláška č. 2 893 865.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí žádosti o navrácení do původního stavu a zamítnutí odvolání žalobkyně.
 Dovolávané žalobní důvody: Odepření navrácení do původního stavu v odvolacím řízení je protiprávní, neboť není pravda, že organizace kanceláře advokátů žalobkyně nesplňuje požadavky čl. 78 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva) dne 12. července 2016 – UAB 'Toridas' v. Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos a Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija
 (Věc C-386/16)
 (2016/C 343/47)
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: UAB „Toridas“
 Žalovaná: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos and Kauno apskrities valstybinė mokesčių inspekcija
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 138 odst. 1, čl. 140 písm. a) a/nebo čl. 141 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), ve spojení, mimo jiné, s čl. 33 a čl. 40 této směrnice, vykládán v tom smyslu, že za takových okolností jako jsou okolnosti, o které jde v projednávané věci (v původním řízení), má být na základě těchto ustanovení dodání zboží osobou povinnou k dani, která je usazena v prvním členském státě, osvobozeno od daně v případě, kdy nabyvatel (osoba registrovaná k DPH ve druhém členském státě) před zahájením dodání vyjádří záměr toto zboží před jeho přepravou z prvního členského státu obratem přeprodat osobě povinné k dani usazené ve třetím členském státě, ke které je také toto zboží do daného třetího členského státu přepraveno (odesláno)?
 2)
 Má pro odpověď na první otázku význam skutečnost, že část zboží byla před přepravou do třetího státu zpracována na příkaz osoby povinné k dani usazené (registrované k DPH) ve druhém členském státě?
 (1) Úř. věst. 2006, L 347, s. 1.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 12. března 2014 – Peggy Kieck v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-118/14)
 2014/C 184/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Peggy Kieck
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Existuje nárok na vyplacení náhrady podle článku 7 nařízení (1) také v případě, že odlet zarezervovaného letu je zpožděn o více než tři hodiny a cestující změní rezervaci letu k jiné letecké společnosti, čímž se výrazně sníží zpoždění při příletu původního letu, přičemž jak původní, tak i náhradní let dosáhnou původního cíle se zpožděním daleko delším než tři hodiny?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: je v této souvislosti relevantní, že uplynula či neuplynula doba v délce pěti hodin uvedená v čl. 6 odst. 1 bodu iii) pro účely uplatnění čl. 8 odst. 1 nařízení?
 3)
 Je relevantní, zda změnu rezervace uskutečnil samotný cestující nebo zda ji provedl s pomocí žalované?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Länsrätten i Stockholms län) – Ulf Öberg v. Försäkringskassan, länskontoret Stockholm, původně Stockholms läns allmänna försäkringskassa
 (Věc C-185/04) (1)
 (Volný pohyb pracovníků - Úředníci a zaměstnanci Evropských společenství - Rodinné přídavky - Zohlednění doby pojištění ve společném režimu zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství)
 (2006/C 131/19)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Länsrätten i Stockholms län
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ulf Öberg
 Žalovaná: Försäkringskassan, länskontoret Stockholm, původně Stockholms läns allmänna försäkringskassa
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Länsrätten i Stockholms län – Výklad článku 12, čl. 17 odst. 2, článků 18 a 39 ES, čl. 7 odst. 1 a 2 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2) a směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 145, s. 4) – Nárok na rodičovské dávky (foräldrapenning) – Nezapočtení doby účasti na společném systému nemocenského pojištění předvídaném služebním řádem úředníků Evropských společenství.
 Výrok
 Článek 39 ES musí být vykládán v tom smyslu, že v případě použití vnitrostátní právní úpravy, jako je předmětná úprava v původní věci, musí být zohledněna doba, po kterou pracovník náležel do společného režimu zdravotního a nemocenského pojištění Evropských společenství.
 (1) Úř. věst. C 179, 10.7.2004.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/70
 Žaloba podaná dne 18. ledna 2008 – Rosenbaum v. Komise
 (Věc F-9/08)
 (2008/C 64/115)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Eckehard Rosenbaum (Bonn, Německo) (zástupce: H.-J. Rüber, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované, kterým byl žalobce v rámci svého přijetí do zaměstnání zařazen do platové třídy AD 6/2.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu Evropské komise oprávněného ke jmenování ze dne 13. února 2007 o zařazení žalobce do platové třídy AD 6/2;
 —
 určit, že musí být provedeno zařazení do platové třídy AD 9;
 —
 podpůrně určit, že musí být provedeno zařazení do platové třídy AD 8;
 —
 zcela podpůrně určit, že musí být provedeno zařazení do platové třídy AD 7;
 —
 uložit žalované, aby žalobce uvedla do finanční situace, ve které by se nacházel, pokud by byl řádně zařazen do platové třídy;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. března 2016 – Vanhalewyn v. ESVČ
 (Věc T-792/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Odměna - Zaměstnanci ESVČ vyslaní do třetí země - Zrušení příspěvku za životní podmínky zaměstnancům, kteří jsou vysláni na Mauricius - Nepřijetí obecných prováděcích ustanovení k článku 10 přílohy X služebního řádu“)
 (2016/C 156/48)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Eric Vanhalewyn (Grand Baie, Mauricius) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a M. Silva, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek, podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 25. září 2014, Osorio a další v. ESVČ (F-101/13, Sb. VS, EU:F:2014:223), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 25. září 2014, Osorio a další v. ESVČ (F–101/13), se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá žalobu podanou Ericem Vanhalewynem.
 2)
 Rozhodnutí vrchního ředitele odpovědného za chod Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ) ze dne 19. prosince 2012, jímž se mění výše příspěvku vypláceného úředníkům vyslaným do třetích zemí (PŽP) zaměstnancům, kteří jsou vysláni do třetí země, se zrušuje v rozsahu, v němž zrušuje PŽP stanovený v článku 10 přílohy X služebního řádu úředníků Evropské unie pro úředníky nebo zaměstnance vyslané na Mauricius.
 3)
 ESVČ se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 46, 9.2.2015.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/26
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 18. května 2017 – RW v. Komise
 (Věc T-170/17 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Veřejná služba - Úředníci - Nástup na dovolenou a odchod do důchodu - Věk pro odchod do důchodu - Článek 42b služebního řádu - Návrh na odklad vykonatelnosti - Fumus boni juris - Naléhavost - Zvážení zájmů“)
 (2017/C 231/33)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: RW (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a A. C. Simon, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a směřující k odkladu vykonatelnosti rozhodnutí Komise ze dne 2. března 2017, kterým bylo žalobci bez návrhu v zájmu služby nařízeno nastoupit dovolenou a odejít do důchodu s účinností ke dni 1. června 2017.
 Výrok
 1)
 Odkládá se vykonatelnost rozhodnutí Evropské komise ze dne 2. března 2017, kterým bylo RW bez návrhu v zájmu služby nařízeno nastoupit dovolenou a odejít do důchodu s účinností ke dni 1. června 2017.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/23
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 11. října 2007 – MB Immobilien v. Komise
 (Věc T-120/07 R)
 („Předběžné opatření - Státní podpora v nových Länder - Povinnost k navrácení - Návrh na odklad vykonatelnosti - Naléhavost - Vážení zájmů“)
 (2008/C 37/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MB Immobilien Verwaltungs GmbH (Neukirch, Německo) (zástupce: G. Brüggen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Gross a T. Scharf, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise 2007/492/ES ze dne 24. ledna 2007, o státní podpoře C 38/2005 (ex NN 52/2004) poskytnuté Německem skupině Biria (Úř. věst. L 138, s. 27)
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/12
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. listopadu 2011 — Sachsa Verpackung v. Komise
 (Věc T-79/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s plastovými průmyslovými pytli - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen - Přidělení prodejních kvót podle zeměpisných zón - Rozdělení zákazníků - Výměny individualizovaných informací - Důkaz o protiprávním jednání - Doba trvání protiprávního jednání - Pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Proporcionalita - Polehčující okolnosti - Následovnická role)
 2012/C 6/18
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sachsa Verpackung GmbH (Wieda, Německo) (zástupci: F. Puel a L. François-Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Castillo de la Torre a F. Arbault, poté F. Castillo de la Torre a N. von Lingen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2005) 4634 v konečném znění ze dne 30. listopadu 2005 v řízení podle článku 81 ES (věc COMP/F/38.354 — Průmyslové pytle), které se týká kartelové dohody na trhu s plastovými průmyslovými pytli, jakož i podpůrně návrh na změnu uvedeného rozhodnutí.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Gascogne Sack Deutschland GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 96, 22.4.2006.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundessozialgericht Kassel — Německo) — Joao Filipe da Silva Martins v. Bank Betriebskrankenkasse — Pflegekasse
 (Věc C-388/09) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Články 15, 27 a 28 - Články 39 ES a 42 ES - Bývalý migrující pracovník - Povolání vykonávané v členském státě původu a v jiném členském státě - Důchod v členském státě původu - Důchod vyplácený oběma členskými státy - Oddělený režim systému sociálního zabezpečení pokrývající riziko odkázanosti na péči třetího - Existence ve druhém bývalém členském státě zaměstnání - Volitelná pokračující účast v uvedeném režimu - Zachování nároku na příspěvek ve stavu odkázanosti po návratu do členského státu původu)
 2011/C 252/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundessozialgericht Kassel
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Joao Filipe da Silva Martins
 Žalovaná: Bank Betriebskrankenkasse — Pflegekasse
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundessozialgericht — Výklad ustanovení práva Společenství v oblasti volného pohybu osob a sociálního zabezpečení migrujících pracovníků, zejména článků 39 a 42 ES, jakož i článků 27 a 28 nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) — Bývalý migrující pracovník pobírající důchod ve státě svého původu i ve státě bývalého zaměstnání, který v posledně uvedeném státě získal nárok na příspěvek ve stavu odkázanosti („Pflegegeld“) neexistující v systému sociálního zabezpečení ve státě původu — Zachování nároku na tento příspěvek po návratu do státu původu
 Výrok
 Články 15 a 27 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1386/2001 ze dne 5. června 2001, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby osoba v situaci, o jakou se jedná v původním řízení, která čerpá starobní důchod od důchodových pojišťoven jak v členském státě svého původu, tak ve státě, ve kterém strávila většinu svého pracovního života, a která se z tohoto členského státu přestěhovala do členského státu svého původu, mohla na základě volitelné pokračující účasti v samostatném režimu pojištění pro případ odkázanosti v členském státě, ve kterém strávila většinu svého pracovního života, i nadále pobírat peněžité dávky na základě této účasti, zejména v případě, že v členském státě bydliště neexistují peněžité dávky pokrývající zvláštní riziko stavu odkázanosti, což musí ověřit předkládající soud.
 Pokud jsou, na rozdíl od takového případu, peněžité dávky pokrývající riziko odkázanosti na péči třetího právní úpravou členského státu bydliště stanoveny, ale pouze ve výši nižší, než je výše dávek pokrývajících toto riziko v druhém členském státě povinném k výplatě důchodu, musí být článek 27 nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97, ve znění nařízení č. 1386/2001, vykládán v tom smyslu, že taková osoba má nárok, na účet příslušné instituce posledně uvedeného státu, na doplatek dávky ve výši rozdílu těchto dvou částek.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/42
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 18. prosince 2008 – General Química v. Komise
 (Věc T-85/06) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví chemických látek pro zpracování kaučuku - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Výměna důvěrných informací a stanovení cen - Přičtení mateřské společnosti - Nedílná odpovědnost - Pokuty - Sdělení o spolupráci“)
 (2009/C 44/72)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: General Química, SA (Alava, Španělsko) Repsol Química, SA (Madrid, Španělsko); a Repsol YPF, SA (Madrid) (zástupci: J.M. Jiménez Laiglesia Oñate a J. Jiménez Laiglesia Oñate,advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Castillo de la Torre a F. Amato, poté F. Castillo de la Torre, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/902/ES ze dne 21. prosince 2005 v řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP vůči Flexsys NV, Bayer AG, Crompton Manufacturing Co. Inc. (ex-Uniroyal Chemical Co. Inc.), Crompton Europe Ltd, Chemtura Corp. (ex-Crompton Corp.), General Química, SA, Repsol Química, SA et Repsol YPF, SA (Věc COMP/F/C.38.443 – Chemické látky pro průmysl výroby a zpracování kaučuku) (Úř. věst. 2006, L 353, s. 50), a podpůrně snížení pokuty uložené žalobkyním
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 General Química, SA, Repsol Química, SA a Repsol YPF, SA ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/39
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2013 — Rogesa v. Komise
 (Věc T-643/13)
 2014/C 45/69
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Německo) (zástupci: S. Altenschmidt a P. Schütter, Rechtsanwälte)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 25. září 2013 (sp. zn. GestDem č. 2013/1504),
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně uvádí toto:
 1)
 Právo na přístup k dokumentům, které jsou předmětem sporu a neexistence důvodů vyloučení ve smyslu článku 4 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1)
 —
 Žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s článkem 3 první větou nařízení č. 1367/2006 (2) ve spojení s čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1049/2001, protože má právo na přístup k požadovaným dokumentům a pro odepření přístupu neexistují důvody vyloučení.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že požadované dokumenty neobsahují citlivé obchodní údaje ve smyslu čl. 4 odst. 2 první odrážky nařízení č. 1049/2001, a že existuje převažující veřejný zájem na zveřejnění dokumentů.
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že se nepoužije ani důvod odepření podle čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001, protože rozhodovací proces, na který se odvolává Komise, byl v době vydání napadeného rozhodnutí ukončen. Příslušné usnesení Komise (2013/448/EU) bylo vydáno již 5. září 2013.
 —
 Žalobkyně dále namítá, že Komise byla každopádně povinna umožnit částečný přístup, případně se začerněnými identifikační údaji. Rozhodnutí Komise je tudíž v rozporu s čl. 4 odst. 6 nařízení č. 1049/2001, jakož i se zásadou proporcionality podle čl. 5 odst. 4 SEU.
 2)
 Procesní pochybení
 —
 Žalobkyně namítá porušení článku 8 nařízení č. 1049/2001, protože Komise nedodržela lhůty stanovené tímto nařízením.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 5. října 2006 – Landesanstalt für Landwirtschaft, Abteilung Förderwesen und Fachrecht v. Franz Götz
 (Věc C-408/06)
 (2006/C 310/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Landesanstalt für Landwirtschaft, Abteilung Förderwesen und Fachrecht
 Žalovaný: Franz Götz
 Předběžné otázky
 1)
 Je tzv. „prodejna mléčných kvót“ zřízená spolkovou zemí, která producentům mléka za úplatu převádí referenční množství na dodávky,
 a)
 orgánem zemědělské intervence ve smyslu čl. 4 odst. 5 třetího pododstavce a přílohy D bodu 7) šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (dále jen „směrnice 77/388/EHS“ (1)), který uskutečňuje plnění v souvislosti se zemědělskými produkty, které se uskutečňují v souladu s nařízeními o společné organizaci trhu těchto produktů, nebo
 b)
 prodejnou ve smyslu čl. 4 odst. 5 třetího pododstavce a přílohy D bodu 12 směrnice 77/388/EHS?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku:
 a)
 Je za takových okolností, jaké jsou v původním řízení, když ve členském státu převádí za úplatu referenční množství na dodávky jak státní, tak soukromé „prodejny mléčných kvót“, při zkoumání, zda by zacházení s „prodejnou mléčných kvót“ veřejnoprávního subjektu jako s osobou, která není povinná k dani, vedlo k „výraznému narušení hospodářské soutěže“ ve smyslu čl. 4 odst. 5 druhého pododstavce směrnice 77/388/EHS, relevantním zeměpisným trhem oblast převodu vymezená členským státem?
 b)
 Je třeba se při zkoumání, zda by zacházení se státní „prodejnou mléčných kvót“ jako s osobou, která není povinna k dani, vedlo k takovému „výraznému narušení hospodářské soutěže“, omezit jen na obvyklý případ – na ploše nezávislého – převodu (uskutečňovaného prodejnou), nebo je třeba zahrnout i jiné druhy – na ploše nezávislého – převodu (uskutečňovaného zemědělci jako osobami podléhajícími dani), ačkoliv se přitom jedná jen o výjimečné případy?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/27
 Žaloba podaná dne 4. června 2012 — Eni v. Komise
 (Věc T-240/12)
 2012/C 217/57
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Eni SpA (Řím, Itálie) (zástupci: G. Roberti a I. Perego, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil napadené opatření;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba směřuje proti dopisu (zn. *D/2012/042026) ze dne 23. dubna 2012, který se týká věci COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací — Znovupřijetí, kterým Evropská komise oznámila společnosti ENI své rozhodnutí znovu zahájit řízení BR-ESBR v důsledku rozsudku Tribunálu ze dne 13. července 2011 (věc T-39/07, Eni v. Komise), kterým bylo částečně zrušeno rozhodnutí C(2006) 5700 ze dne 29. listopadu 2006 přijaté ve věci COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací a snížena uložená pokuta.
 Na podporu žaloby předkládá ENI jediný žalobní důvod, který vychází z nedostatku pravomoci, jelikož Komise nemůže znovu zahájit šetření v případě BR-ESBR za účelem přijetí nového rozhodnutí ukládajícího pokutu.
 Společnost ENI tvrdí, že Tribunál v rozsudku ze dne 13. července 2011 kromě toho, že částečně zrušil rozhodnutí BR-ESBR z roku 2006 na základě zjištění, že Komise nesprávně posoudila přitěžující okolnost spočívající v opakovaném protiprávním jednání, totiž vykonal svou pravomoc vykonávat soudní přezkum v plné jurisdikci — ve smyslu článku 261 SFEU a nařízení 1/2003 — tím, že znovu určil výši pokuty a nahradil posouzení Komise svým posouzením. Z tohoto hlediska kromě toho, že rozhodnutí znovu zahájit řízení BR-ESBR porušuje zásadu svěření pravomocí a zásadu institucionální rovnováhy uvedenou v článku 13 SFEU, je v rozporu i se základní zásadou spravedlivého procesu, jak je stanovena v článku 6 EÚLP a v článku 47 Listiny základních práv, a se zásadou ne bis in idem zakotvenou v článku 7 EÚLP.
 Mimoto společnost ENI tvrdí, že na rozdíl od toho, co je uvedeno v napadeném opatření, Tribunál neshledal pouhou formální vadu pokud jde o uplatnění Komisí opakovaného protiprávního jednání v rozhodnutí BR-ESBR z roku 2006; Komise se tudíž nemůže dovolávat judikatury PVC II
 (1), aby odůvodnila své konání, které je i z tohoto hlediska v rozporu s článkem 7 EÚLP.
 Konečně společnost ENI ve světle relevantní judikatury uvádí, že v projednávaném případě je každopádně jakákoliv možnost znovu přijmout rozhodnutí ukládající pokutu, jež znovu uplatňuje opakované protiprávní jednání, zcela vyloučena.
 (1) Rozsudek ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P až C-252/99 P a C-254/99 P, Recueil s. I-8375.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/28
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 31. ledna 2005
 ve věci T-447/04, Capgemini Nederland BV proti Komisi Evropských společenství
 (Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení Společenství - Řízení o předběžných opatřeních - Fumus boni iuris - Naléhavost)
 (2005/C 93/57)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T- 447/04, Capgemini Nederland BV, se sídlem v Utrechtu (Nizozemsko), zastoupené M. Meulenbeltem a H. Speyartem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: L. Parpala, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na odklad vykonatelnosti jednak rozhodnutí Komise, kterým se odmítá nabídka předložená žalobkyní v rámci nabídkového řízení JAI-C3-2003-01 na vývoj a instalaci Schengenského informačního systému druhé generace (SIS II) a na případný vývoj a instalaci vízového informačního systému v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí a kterým se zakázka zadává jinému uchazeči, a jednak rozhodnutí Komise uzavřít smlouvu týkající se systémů SIS II a VIS s jiným uchazečem, předseda Soudu vydal dne 31. ledna 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1.
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2.
 O náhradě nákladů řízení bude rozhodnuto později.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 17. prosince 2008 – Portakabin Limited a Portakabin BV v. Primakabin BV
 (Věc C-558/08)
 (2009/C 55/17)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Portakabin Limited a Portakabin BV
 Žalovaná: Primakabin BV
 Předběžné otázky
 1.
 a)
 Pokud podnikatel, který obchoduje s určitým zbožím nebo službami (dále jen „zadavatel reklamy“) využije možnost zadat si u provozovatele internetového vyhledávače heslo [při reklamě přes internet je možné využít možnost přihlásit ve vyhledávačích, jako je Google, za úplatu takzvaná hesla. Pokud se do vyhledávače zadá takovéto heslo, objeví se odkaz na webovou stránku zadavatele reklamy nebo seznam nalezených stránek nebo také ukazatel vpravo na stránce s výsledky pod nadpisem „sponzorované odkazy“], které odpovídá ochranné známce přihlášené jinou osobou (dále jen „majitel ochranné známky“) pro podobné zboží nebo služby, a zadané heslo – aniž by to pro uživatele vyhledávače bylo zřejmé – vede k tomu, že tento uživatel internetu, jenž dané slovo zadá, nalezne na seznamu výsledků provozovatele vyhledávače odkaz na webovou stránku zadavatele reklamy, představuje to používání přihlášené ochranné známky zadavatelem reklamy ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. a) směrnice 89/104/EHS (1)?
 b)
 Hraje přitom roli, zda je odkaz
 —
 uveden na obvyklém seznamu nalezených stránek nebo
 —
 v části určené reklamě, která je jako taková označena?
 c)
 Hraje přitom roli, zda
 —
 zadavatel reklamy již v rámci odkazu na webové stránce provozovatele vyhledávače skutečně nabízí zboží nebo služby, které jsou stejné jako zboží a služby, pro které je zapsána ochranná známka, nebo
 —
 zadavatel reklamy skutečně nabízí zboží nebo služby, které jsou stejné jako zboží a služby, pro které je zapsána ochranná známka, na vlastní webové stránce, na kterou uživatel internetu [z otázky 1a)] může být „přesměrován“ (hyperlinking) prostřednictvím odkazu na webové stránce provozovatele vyhledávače?
 2.
 Pokud bude odpověď na otázku 1 kladná: může článek 6 směrnice, obzvláště čl. 6 odst. 1 písm. b) a c), vést k tomu, že majitel ochranné známky nemůže zakázat používání uvedené v otázce č. 1, a pokud ano, za jakých okolností?
 3.
 Pokud bude odpověď na otázku 1 kladná: je použitelný článek 7 směrnice, pokud se nabídka zadavatele reklamy, jak byla uvedena v otázce 1, vztahuje na zboží, které bylo uvedeno na trh Společenství majitelem ochranné známky nebo s jeho souhlasem pod ochrannou známkou uvedenou v otázce 1?
 4.
 Platí odpovědi na výše uvedené otázky i pro v otázce 1 uvedená a zákazníkem reklamy přihlášená hesla, ve kterých se ochranná známka úmyslně píše s malými pravopisnými chybami, čímž se stává vyhledávání pro veřejnost užívající internet účelnější, pokud se má za to, že ochranná známka je na webové stránce zadavatele reklamy uvedena správně?
 5.
 Pokud odpověď na výše uvedené otázky vede k tomu, že se nejedná o používání ochranné známky ve smyslu čl. 5 odst. 1 směrnice: mohou pak členské státy ve vztahu k používání hesel, jako je používání dotčené v projednávaném případě, podle čl. 5 odst. 5 směrnice v souladu s ustanoveními, platnými v těchto státech, o ochraně před používáním označení k jiným účelům než k rozlišování zboží nebo služeb, poskytnout bez dalšího ochranu před používáním tohoto označení, kterým je podle názorů soudů těchto členských států bez opodstatněného důvodu nedovoleně využívána nebo nepříznivě dotčena rozlišovací způsobilost či dobré jméno ochranné známky, nebo přitom pro vnitrostátní soud platí meze práva Společenství, které souvisí s odpověďmi na výše uvedené otázky?
 (1) První směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/29
 Žaloba podaná dne 22. července 2014 – ZZ v. Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 (Věc F-71/14)
 2014/C 388/35
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: L. F. de Castro a J.- L. Gillain, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o ukončení vyplácení příspěvku za životní podmínky a dodatečného příspěvku, zohledňujících životní podmínky v místě zaměstnání žalobkyně, a denního příspěvku a o neproplacení 49 dnů nevybrané dovolené za rok 2012, jakož i návrh na náhradu újmy v důsledku neposkytnutí pomoci a podpory po pracovním úrazu, jehož byla žalobkyně obětí
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Vyplacení příspěvku za životní podmínky a dodatečného příspěvku za období od 1. května 2012 do 31. října 2013, nebo přinejmenším vyplacení denního příspěvku za totéž období,
 —
 proplacení 49 dnů nevybrané dovolené za rok 2012,
 —
 obnovení smlouvy nebo uzavření nové smlouvy na dobu neurčitou nebo smlouvy, která bude v budoucnu změněna na smlouvu na dobu neurčitou, nebo náhrada újmy spojené s tím, že nebýt úrazu, byla by mezi žalobkyní a žalovanou uzavřena nová smlouva,
 —
 náhrada újmy utrpěné v důsledku úrazu: i) 10 000 eur za neposkytnutí lékařské, administrativní a peněžité pomoci v Jordánsku a v Bruselu; ii) částka rovnající se součtu nevyplacených a ztracených platů, příspěvků a výhod a lékařských a jiných výdajů žalobkyně v důsledku úrazu, za nějž nese odpovědnost Organizace spojených národů a Evropská služba pro vnější činnost, předběžně odhadovaná na 50 000 eur; uložení povinnosti Evropské službě pro vnější činnost poskytnout pomoc a financování ve sporu týkajícím se odpovědnosti Organizace spojených národů, týkajících se i všech osob v něm vystupujících; iii) částka předběžně stanovená na 50 000 eur za zneužívání smluv na dobu určitou, obsahujících pokaždé zkušební dobu, zejména pak za poslední, neobnovenou smlouvu


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/61
 Žaloba podaná dne 20. července 2005 The Black & Decker Corporation proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc T-280/05)
 (2005/C 217/120)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 20. července 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) The Black & Decker Corporation, se sídlem v Towson, Maryland (Spojené státy americké), zastoupenou P. Harrisem, advokátem.
 Atlas Copco Aktiebolag, se sídlem ve Stockholmu (Švédsko), byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 3. května 2005 (věc R 794/2004-1);
 —
 prohlásil námitkové řízení B622 250 za nepřípustné;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů vynaložených žalobkyní v průběhu tohoto řízení a řízení o odvolání.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Obrazová barevná ochranná známka v černé a žluté barvě ve třídě 7 (ruční přenosné elektrické nářadí atd.)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Atlas Copco Aktiebolag
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Nezapsané ochranné známky nebo označení, používané v obchodním styku ve všech členských státech pro elektrické nářadí
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek z důvodu jejich nepřípustnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení napadeného rozhodnutí a vrácení věci námitkovému oddělení k novému projednání
 Žalobní důvody:
 Žalobkyně tvrdí, že námitky měly být prohlášeny za nepřípustné, jelikož neurčovaly dostatečně jasně dovolávané starší ochranné známky a označení v rozporu s pravidlem 18 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/1995 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 303, 15.12.1995, s. 1.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 28. července 2011 — Josef Egbringhoff v. Stadtwerke Ahaus GmbH
 (Věc C-400/11)
 2011/C 311/30
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Josef Egbringhoff
 Žalovaná: Stadtwerke Ahaus GmbH
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 3 odst. 5 ve spojení s přílohou A písm. b) nebo c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES (1) vykládán tak, že vnitrostátní zákonná úprava změn cen ve smlouvách o dodávkách elektřiny uzavíraných se zákazníky v domácnostech, kteří jsou elektřinou zásobováni v rámci všeobecné zásobovací povinnosti (tarifní zákazníci), splňuje požadavky kladené na nezbytnou míru průhlednosti, pokud v ní sice není obsažen důvod, podmínky a rozsah změny ceny, avšak je zajištěno, že podnik dodávající elektřinu v přiměřené lhůtě předem oznámí svým zákazníkům každé zvýšení ceny a zákazníci mají právo se ze smlouvy vyvázat výpovědí, jestliže nechtějí akceptovat pozměněné podmínky, které jim byly oznámeny?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES — Prohlášení o likvidaci odpadů a zacházení s odpady (Úř. věst. L 176, s. 37; Zvl. vyd. 12/02, s. 211).


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/28
 Žaloba podaná dne 10. července 2017 – Evropská komise v. Chorvatská republika
 (Věc C-415/17)
 (2017/C 277/42)
 Jednací jazyk: chorvatština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk, M. Mataija, G. von Rintelen, zmocněnci)
 Žalovaná: Chorvatská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Chorvatská republika tím, že do 17. června 2016 nepřijala všechna opatření nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/56/EU ze dne 16. dubna 2014, kterou se mění směrnice 2006/43/ES o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek (Úř. věst. L 158, 2014, s. 196), nebo každopádně tím, že je nesdělila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 2 této směrnice,
 —
 uložil Chorvatské republice v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU penále ve výši 9 275,20 eur za každý den prodlení ode dne vyhlášení rozsudku, kterým se konstatuje nesplnění povinnosti oznámit opatření k provedení směrnice 2014/56/EU,
 —
 uložit Chorvatské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Chorvatská republika nesplnila povinnost oznámit opatření k provedení směrnice 2014/56/EU ve lhůtě stanovené v článku 2 uvedené směrnice.


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/19
 Žaloba podaná dne 6. prosince 2010 — Evropská komise v. Rakouská republika
 (Věc C-568/10)
 2011/C 55/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Maria Condou-Durande a W. Bogensberger, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Rakouská republika tím, že zavedla právní úpravu, podle které může být studentům, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, vydáno pracovní povolení teprve tehdy, když byla předtím zkoumána situace na pracovním trhu v Rakousku za účelem zabezpečení, že pracovní místo nemůže být obsazeno osobou evidovanou jako nezaměstnanou, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 17 odst. 1 směrnice Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby (1).
 —
 uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise zastává názor, že rakouské právní předpisy systematicky brání studentům, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, v přístupu na pracovní trh tím, že jim je vydáno pracovní povolení na otevřené pracovní místo pouze tehdy, když bylo předem přezkoumáno, že toto pracovní místo nemůže být obsazeno osobou hlášenou jako nezaměstnanou. Počet vydaných pracovních povolení pro tuto skupinu osob je tudíž velmi nízký. Tak mělo pouze 10 % studentů ze třetích států v porovnání se 70 % rakouských studentů možnost financovat část nákladů svého studia z pracovní činnosti.
 Podle názoru Rakouské republiky jsou tato omezení odůvodněna. Rakousko je na základě volného přístupu k vysokým školám a na základě nízkých studijních poplatků pro studenty ze třetích zemí vysloveně atraktivní. Tito studenti by z důvodu neznalosti němčiny a nedostatečné odborné kvalifikace nalezli zaměstnání zpravidla v nekvalifikovaných oblastech a přispěli by tak k dalšímu zvýšení již tak dost vysoké nezaměstnanosti v tomto odvětví.
 (1) Úř. věst. L 375, s. 12


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/56
 Žaloba podaná dne 28. března 2014 – ZZ v. Komise
 (Věc F-30/14)
 2014/C 175/81
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: V. Wellens, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, jímž se žalobci ukládá disciplinární sankce ve formě snížení platové třídy.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí, jímž se žalobci snižuje platová třída za to, že Komisi neohlásil, že vedle rodinných příspěvků na vyživované dítě podle čl. 67 odst. 2 služebního řádu pobírá vnitrostátní příspěvek téže povahy;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. ledna 2014 — Sunrider v. OHIM — Nannerl (SUN FRESH)
 (Věc T-221/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SUN FRESH - Dřívější slovní a obrazové ochranné známky Společenství, Beneluxu a vnitrostátní ochranné známky SUNNY FRESH, SUNRIDER SUNNY FRESH a SUNNYFRESH - Relativní důvod zamítnutí - Důkaz skutečného užívání starších ochranných známek - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 (2014/C 71/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Sunrider Corporation (Torrance, Kalifornie, Spojené státy americké) (zástupci: N. Dontas a K. Markakis, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Nannerl GmbH & Co. KG (Anthering bei Salzburg, Rakousko) (zástupce: A. Thünken, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. března 2012 (věc R 2401/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi The Sunrider Corporation a Nannerl GmbH & Co. KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá
 2)
 Společnosti The Sunrider Corporation se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.