text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/60
 Žaloba podaná dne 15. února 2010 — Sphere Time v. OHIM — Punch (hodinky)
 (Věc T-68/10)
 2010/C 100/89
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sphere Time société anonyme (Windhof, Lucembursko) (zástupkyně: C. Jäger, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Punch, société par actions simplifiée (Nice, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. prosince 2009 ve věci R 1130/2008-3 a uložit žalovanému, aby potvrdil platnost zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení a další účastnici řízení před odvolacím senátem uložit náhradu nákladů žalobkyně v řízení o neplatnosti a v odvolacím řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství, jenž je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: (Průmyslový) vzor zapsaný pro „hodinky“;
 Majitel (průmyslového) vzoru Společenství: Žalobkyně;
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru: další účastnice řízení před odvolacím
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článků 4, 5, a 6 nařízení Rady č. 6/2002, jelikož odvolací senát měl nesprávně za to, že napadený vzor nemá individuální povahu a není nový; porušení čl. 61 odst. 2 nařízení Rady č. 6/2002, jelikož odvolací senát nesprávně posoudil argumenty žalobkyně a důkazy předložené v průběhu řízení, nesprávně vyložil volnost původce vzoru a ve svém rozhodnutí vycházel z nesprávného posouzení, čímž zneužil svou pravomoc.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/23
 Žaloba podaná dne 11. října 2004 Borco-Marken-Import Mattheisen GmbH & Co. KG proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc T-405/04)
 (2004/C 314/56)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 11. října 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) Borco-Marken-Import Mattheisen GmbH & Co. KG, se sídlem v Hamburku (Německo) zastoupenou M. Wolterem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 13. srpna 2004 ve věci R0913/2002-2;
 —
 určil, že ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 40/94 nebrání zveřejnění přihlášené ochranné známky „Caipi“ pro výrobky třídy 33 (alkoholické nápoje kromě piva);
 —
 uložil žalovanému Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Přihlášená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „Caipi“ pro výrobky třídy 33 (alkoholické nápoje kromě piva) – přihláška č. 2 655 967
 Rozhodnutí průzkumového referenta:
 Zamítnutí zápisu přihlášené ochranné známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Žalobní důvody:
 Porušení ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a článku 12 nařízení č. 40/94 (1). Nesprávné nepřihlédnutí k předchozímu zápisu na vnitrostátní úrovni.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1994 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/2
 Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Korneuburg) – Plato Plastik Robert Frank GmbH v. Caropack Handelsgesellschaft mbH
 (Věc C-26/05) (1)
 (Článek 104 odst. 3 druhý pododstavec jednacího řádu - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Pojmy výrobce obalů a výrobce obalových materiálů - Výrobce plastikových odnosných tašek)
 (2006/C 154/04)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Korneuburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Plato Plastik Robert Frank GmbH
 Žalovaná: Caropack Handelsgesellschaft mbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Landesgericht Korneuburg – Výklad článku 3 směrnice 94/62/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 365, s. 10; Zvl. vyd. 13/13, s. 349) – Pojmy výrobci prodejních, skupinových nebo přepravních obalů a dodavatelé obalových materiálů – Výrobce plastikových odnosných tašek.
 Výrok
 1)
 Článek 3 body 1 a 11 směrnice 94/62/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech, musí být vykládán v tom smyslu, že výrobce obalů není nezbytně ten, kdo uvede ve spojení nebo nechá spojit zboží s výrobkem určeným k balení. Výrobce plastikových odnosných tašek odevzdávaných zákazníkům zdarma nebo za úplatu v obchodech musí být považován za výrobce obalů.
 2)
 Směrnice 94/62 musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním právním předpisům, jako je nařízení spolkového ministra životního prostředí, mládeže a rodiny směřující k zabránění a využití obalových odpadů a určitých zbytkových materiálů, jakož i k zavedení systémů sběru a využití, které stanoví, že výrobce obalů, zvláště odnosných tašek, tyto musí buď vzít po použití zpět, nebo se musí účastnit na systému sběru a využití obalových odpadů, ledaže tuto povinnost převezme hospodářský subjekt činný v dalším stupni distribuce a tento výrobce obdrží o této věci právoplatné prohlášení.
 (1) Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/14
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. října 2015 – Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse e.V. v. Evropská komise, Nizozemské království, Nederlandse Zuivelorganisatie
 (Věc C-517/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Zemědělství - Nařízení (ES) č. 510/2006 - Rejstřík chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení - Zápis názvu ‚Edam Holland‘ - Producenti užívající označení ‚edam‘ - Neexistence právního zájmu na podání žaloby“)
 (2016/C 038/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse e.V. (zástupci: M. Loschelder a V. Schoene, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: B. Schima, J. Guillem Carrau a G. von Rintelen, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: B. Koopman a M. Bulterman, zmocněnci), Nederlandse Zuivelorganisatie (zástupci: P. van Ginneken a G. Béquet, advokáti)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Schutzgemeinschaft Milch und Milcherzeugnisse e.V. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Nizozemské království a Nederlandse Zuivelorganisatie ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 26, 26. 1. 2015.


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/17
 Žaloba podaná dne 8. prosince 2010 — LG Electronics, Inc. v. OHIM (DIRECT DRIVE)
 (Věc T-561/10)
 2011/C 38/32
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Korejská republika) (zástupce: M. Graf, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. září 2010 ve věci R 1027/2010-2;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „DIRECT DRIVE“ pro výrobky zařazené do tříd 7 a 11 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8797052
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a písm. c) nařízení Rady č. 207/2009 spočívající v tom, že odvolací senát nevzal v úvahu starší ochranné známky Společenství a zapsané vnitrostátní ochranné známky, jakož i přihlášku vnitrostátní ochranné známky.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/33
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Judecătoria Câmpulung – Rumunsko) – Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran v. SC Suport Colect SRL
 (Věc C-92/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS a 2008/48/ES - Časová a věcná působnost - Skutkové okolnosti předcházející vstupu Rumunska do Evropské unie - Listina základních práv Evropské unie - Provádění práva EU - Absence - Zjevný nedostatek pravomoci - Články 49 SFEU a 56 SFEU - Zjevná nepřípustnost“)
 2014/C 315/53
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Judecătoria Câmpulung
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Liliana Tudoran, Florin Iulian Tudoran, Ilie Tudoran
 Žalovaná: SC Suport Colect SRL
 Výrok
 Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách, jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS se na spor v původním řízení nepoužijí.
 Dále, Soudní dvůr Evropské unie nemá zjevně pravomoc k odpovědi na třetí předběžnou otázku položenou Judecătoria Câmpulung (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 25. února 2014; pátá předběžná otázka položená uvedeným soudem je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 142, 12. 5. 2014.


text:
 16.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/20
 Žaloba podaná dne 27. prosince 2012 — NIOC v. Rada
 (Věc T-578/12)
 2013/C 79/36
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: National Iran Oil Co. (NIOC) (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 prohlásil, že nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 se ve vztahu k ní nepoužije;
 —
 prohlásil, že rozhodnutí 2012/635/SZBP se ve vztahu k ní nepoužije;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů, které jsou v podstatě stejné nebo podobné s žalobními důvody uplatněnými ve věci T-577/12, NIOC a další v. Rada.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo – Sala Primera Civil (Španělsko) dne 22. září 2006 – Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA) v. Al Rima, S.A.
 (Věc C-395/06)
 (2006/C 294/51)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo – Sala Primera Civil
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Entidad de Gestión de Derechos de los Productores Audiovisuales (EGEDA)
 Žalovaná: Al Rima, S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje umístění televizních přístrojů, do kterých je kabelem šířen televizní signál zachycený pozemní cestou nebo satelitem, v pokojích hotelu nebo podobného zařízení akt sdělování veřejnosti, na který se vztahuje předpokládaná harmonizace vnitrostátních právních předpisů o ochraně práv výrobců zvukových záznamů a výrobců prvotních záznamů filmů stanovená v čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES (1) ze dne 22. května 2001?
 2)
 Je v rozporu s ochranou práv výrobců zvukových záznamů a výrobců prvotních záznamů filmů stanovenou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001, pokud je pokoj hotelu nebo podobného zařízení chápán jako čistě soukromý prostor, takže sdělování prostřednictvím televizních přístrojů, do kterých je šířen signál zachycený předtím hotelem nebo podobným zařízením, není považováno za sdělování veřejnosti?
 3)
 Pro účely ochrany práv výrobců zvukových záznamů a výrobců prvotních záznamů filmů stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001, lze považovat sdělování, které se uskutečňuje prostřednictvím televizních přístrojů umístěných v pokojích hotelu, do kterých je šířen signál zachycený předtím hotelem nebo podobným zařízením, za sdělování veřejnosti, protože k dílu má přístup střídající se veřejnost?
 (1) Směrnice o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 1)


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/37
 Žaloba podaná dne 3. července 2006 – Van Neyghem v. Komise
 (Věc F-73/06)
 (2006/C 190/70)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Kris Van Neyghem (Vissenaken, Belgie) (zástupci: S. Rodrigues, A. Jaume a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ředitele EPSO ze dne 1. června 2005 o nepřipuštění žalobce k ústní zkoušce v rámci výběrového řízení EPSO/A/19/04;
 —
 uložit žalované zaplatit žalobci symbolickou částku jedno euro jako náhradu jeho morální újmy;
 —
 uložit žalované zaplatit žalobci částku podle volného uvážení Soudu jako náhradu jeho majetkové újmy, spočívající ve ztrátě příležitosti být jmenován do vyšší platové třídy;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje především porušení povinnosti uvést odůvodnění a zásady rovného zacházení, jelikož ani napadené rozhodnutí ani odpověď správy na jeho stížnost mu neumožnily pochopit známku, která mu byla udělena při opravě písemného testu, a ještě méně ohodnocení jeho výkonu.
 Žalobce se krom toho dovolává porušení zásady řádné správy, jelikož formulář pro vyhodnocení jeho písemné zkoušky je příliš nepřesný a obecný a kopie této zkoušky neobsahují žádné opravy.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/72
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 26. června 2008 – Nijs v. Účetní dvůr
 (Věc F-5/07) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Článek 44 odst. 1 písm. c) jednacího řádu Soudu prvního stupně - Stručný popis žalobních důvodů v žalobě - Lhůta pro podání stížnosti - Nová skutečnost - Zjevná nepřípustnost)
 (2008/C 209/131)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bart Nijs (Bereldange, Lucembursko) (zástupce: F. Rollinger, advokát)
 Žalovaný: Účetní dvůr Evropských společenství (zástupci: T. Kennedy, J.-M. Stenier, G. Corstens a J. Vermer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí OOJ o nepovýšení žalobce do platové třídy A*11 v rámci období pro povýšení 2006 – Zrušení několika rozhodnutí týkajících se služebního postupu žalobce a jiných úředníků Účetního dvora – Zrušení výsledku voleb Výboru zaměstnanců Účetního dvora z roku 2006 – Návrh na náhradu škody
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zčásti zjevně nepřípustná a zčásti jako zjevně neopodstatněná.
 2)
 Bartu Nijsovi se ukládá náhrada veškerých nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 56, 10.3.2007, s. 44.


text:
20150731016616682015/C 270/222742015CJC27020150817CS01CSINFO_JUDICIAL20150608171822Věc C-274/15: Žaloba podaná dne 8. června 2015 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 ---documentbreak--- C2702015CS1720120150608CS0022172182Žaloba podaná dne 8. června 2015 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-274/15)2015/C 270/22Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac, C. Soulay, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že stanovilo režim DPH týkající se nezávislých seskupení osob, která jsou definována v čl. 44 odst. 1 bodu y zákona ze dne 12. února 1979 o DPH, v článcích 1 až 4 velkovévodského nařízení ze dne 21. ledna 2004 o osvobození služeb poskytovaných nezávislými seskupeními osob svým členům od DPH, v administrativním oběžníku č. 707 ze dne 29. ledna 2004 vykládajícím články 1 až 4 velkovévodského nařízení, a poznámce formulovanou pracovní skupinou činnou v rámci Comité d'Observation des Marchés (Cobma) se souhlasem Administration de l'Enregistrement et des Domaines, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají ze směrnice o DPH (
 1
 ), zejména z čl. 2 odst. 1 bodu c) a čl. 132 odst. 1 písm. f), čl. 1 odst. 2 druhého pododstavce, čl. 168 písm. a), čl. 178 písm. a) a čl. 14 odst. 2 písm. c) a článku 28 této směrnice;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 132 odst. 1 písm. f) směrnice o DPH stanoví, že členské státy osvobodí od daně „služby, které svým členům poskytují nezávislá seskupení osob, jež uskutečňují činnost, která je osvobozená od daně nebo při níž nejsou osobami povinnými k dani, a které jsou přímo nezbytné k tomu, aby tito členové mohli vykonávat uvedenou činnost, vyžadují–li tato seskupení od svých členů výlučně náhradu přesně odpovídající jejich podílu na společných výdajích, za podmínky, že toto osvobození od daně není s to narušit hospodářskou soutěž“.
 Podle Komise však právní úprava použitelná v Lucembursku neomezuje osvobození od DPH pouze na služby poskytované nezávislými seskupeními osob, které jsou přímo nezbytné k tomu, aby mohla vykonávat činnost nezdaňovanou DPH nebo osvobozenou od daně, uskutečňovanou svými členy.
 Komise mimoto zastává názor, že podle lucemburského práva mohou členové nezávislého seskupení osob, kteří uskutečňují zdanitelné činnosti v části svého obratu, odpočíst od DPH, k níž jsou sami povinni, DPH fakturovanou nezávislému seskupení osob z titulu pořízení zboží nebo služeb od třetích osob tímto seskupením, ačkoliv podle článku 168 směrnice o DPH se nárok na odpočet DPH na vstupu přiznává pouze osobě povinné k dani, která pořizuje zboží a služby zatížené DPH a která je používá pro přímé potřeby svých zdanitelných plnění.
 Konečně, Komise tvrdí, že čl. 14 odst. 2 písm. c) a článek 28 směrnice o DPH brání vnitrostátní právní úpravě potud, pokud stanoví, že v případě, kdy člen nezávislého seskupení osob nabyde zboží a služby od třetí osoby svým jménem, ale na účet seskupení, je transakce spočívající v případě tohoto člena v tom, že ovlivní takto schválené výdaje seskupení, vyloučena z DPH.
 (
 1
 ) – Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/40
 Žaloba podaná dne 16. května 2007 – Longevity Health Products v. OHIM – Celltech Pharma (Cellutrim)
 (Věc T-169/07)
 (2007/C 155/72)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Longevity Health Products Inc. (Nassau, Bahamy) (zástupce: J. E. Korab, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Celltech Pharma GmbH & Co. KG
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou;
 —
 prohlásit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 7. března 2007 za neplatné a zamítnout návrh na prohlášení neplatnosti podaný Celltech Pharma GmbH & Co. KG proti přihlášce ochranné známky Společenství č. 3 979 036, a
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „Cellutrim“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 35 (ochranná známka Společenství č. 3 979 036)
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Celltech Pharma GmbH & Co. KG
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení dotčené ochranné známky Společenství pro zboží zařazené do třídy 5 za neplatnou
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Chybné odůvodnění odvolacího senátu, protože mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje žádné nebezpečí záměny.


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Giudice di Pace di Revere (Itálie) dne 13. února 2012 — trestní řízení proti Majalimu Abdelovi
 (Věc C-75/12)
 2012/C 118/28
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Giudice di Pace di Revere
 Účastník původního trestního řízení
 Majali Abdel
 Předběžné otázky
 1)
 Brání s ohledem na zásady loajální spolupráce a užitečného účinku směrnic články 2, 4, 6, 7, 8, směrnice 2008/115/ES (1) tomu, aby státnímu příslušníkovi třetího státu, jehož pobyt na území členského státu je neoprávněný, byl uložen pouze na základě jeho neoprávněného vstupu a pobytu peněžitý trest, který je jako trestněprávní sankce nahrazen domácím vězením, ještě předtím, než nedodržel rozhodnutí o vyhoštění vydané správním orgánem?
 2)
 Brání s ohledem na zásady loajální spolupráce a užitečného účinku články 2, 15 a 16 směrnice 2008/115/ES tomu, aby následně po vydání směrnice, členský stát přijal právní předpis, který stanoví, že státnímu příslušníkovi třetí země, jehož pobyt na území členského státu je neoprávněný, bude uložen peněžitý trest, který je nahrazen okamžitým vyhoštěním vykonatelným jako trestněprávní sankce, aniž by byl dodržen postup a práva cizince stanovená směrnicí?
 3)
 Brání zásada loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 SEU vnitrostátnímu právnímu předpisu přijatému v době lhůty pro provedení směrnice s cílem obejít nebo v každém případě omezit oblast působnosti této směrnice, a jaká opatření má soud přijmout v případě, že zjistí existenci takového cíle?
 (1) Úř. věst. L 348, s. 98.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/21
 Žaloba podaná dne 9. června 2011 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-293/11)
 2011/C 232/33
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a C. Soulay)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že uplatnila zvláštní režim cestovních kanceláří v oblasti DPH na případy, kdy jsou cestovní služby poskytovány jiné osobě, než je cestující, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 306 až 310 směrnice 2006/112/ES (1);
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Režim cestovních kanceláří se uplatní pouze na služby poskytované přímo cestujícím, v souladu se zněmím směrnice ve většině jazycích. I anglické znění, které, na jediném místě, používá výraz „zákazník“ („customer“), by nemělo smysl, kdyby se nevztahovalo výlučně na cestující. Stejný závěr plyne ze vzájemného výkladu všech souvisejících ustanovení (systematický argument). Historický výklad vede též ke stejnému závěru, neboť směrnice o DPH pouze kodifikovala šestou směrnici, aniž změnila její obsah. Pokud jde o teleologický výklad, rozhodující je, aby nebylo dovoleno dvojí zdanění cestovních kanceláří v určitých členských státech (s výjimkou odpočtů v případě širokého uplatnění režimu cestovních kanceláří). Členský stát nemůže individuálně napravit jakoukoli nesrovnalost směrnice, pokud nedojde k úřední změně jejího znění.
 (1) Úř. věst. L 347, 11.12.2006.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/52
 Žaloba podaná dne 26. června 2008 – Vion v. OHIM (PASSION FOR BETTER FOOD)
 (Věc T-251/08)
 (2008/C 223/92)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vion NV (Best, Nizozemsko) (zástupce: A. Kliner, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 25. dubna 2008 (odvolání R 562/2007-4);
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „PASSION FOR BETTER FOOD“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 5, 29 a 30 (přihláška č. 5 039 946).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož přihlášená ochranná známka nemá dostatečnou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/57
 Žaloba podaná dne 30. září 2008 – SIAE v. Komise
 (Věc T-433/08)
 (2008/C 301/95)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Società Italiana degli Autori ed Editori – SIAE (Řím, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, M. Mandel, L. Vullo a S. Valentino, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit článek 3 a čl. 4 odst. 2 rozhodnutí,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení,
 —
 nařídit jakékoli jiné opatření, včetně dokazování, o kterém bude mít Soud za to, že je vhodné.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v projednávané věci je totéž jako rozhodnutí ve věci T-392/08, AEPI v. Komise.
 Žalobkyně na podporu svých tvrzení uplatňuje pět žalobních důvodů.
 Prvním žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení a nesprávné použití článku 81 ES, jakož i chybějící dokazování v rozsahu, v němž Komise v rozhodnutí konstatuje existenci jednání ve vzájemné shodě, aniž by předložila jakýkoli důkaz, a to pouze na základě okolnosti, že řada dohod o vzájemném zastupování vymezuje pravomoc poskytovat licence na území, na kterém působí jiná spravující společnost. Komise v tomto ohledu neví o tom, že řada spravujících společností má za to, že mohou lépe zajistit práva svých členů tím, že jejich seznam svěří těmto spravujícím společnostem, které jim mohou zajistit účinnou ochranu autorských práv, a je zcela evidentní, že to jsou právě společnosti, které mají na daném území pevné postavení, které jsou plně schopny splnit takový požadavek.
 Druhým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení a nesprávné použití článku 81 ES, jakož i nelogičnost odůvodnění rozhodnutí vzhledem k tomu, že Komise sama při pokusu o prokázání fungování správy licencí týkajících se více území pro přenosy hudebních děl prostřednictvím satelitu, kabelového spojení či internetu nakonec prokazuje, že paralelní chování spravujících společností neexistuje. Obvinění Komise je totiž vyvráceno týmiž příklady, které Komise uvádí, a sice koncesí spravujících společností týkající se mandátů, které jsou rozsáhlejší než území, na kterém působí jediná společnost.
 Třetím žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení a nesprávné použití článku 81 ES, neboť za zpochybňovaného předpokladu, kdy Komise konstatovala existenci jednání ve vzájemné shodě, by toto jednání ve vzájemné shodě nijak neomezovalo hospodářskou soutěž v rozsahu, v němž územní vymezení tvoří nezbytnou součást výlučného charakteru autorských práv.
 Čtvrtým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje, že Komise porušila zásadu kontradiktornosti a článek 253 ES z důvodu chybějícího odůvodnění vzhledem k tomu, že Komise společnosti neinformovala o rozhodných skutečnostech, ze kterých vycházela, když v návaznosti na provedený přezkum trhu nepřijala závazky navržené SIAE.
 Pátým žalobním důvodem žalobkyně uplatňuje porušení článku 253 ES z důvodu chybějícího odůvodnění, porušení zásady proporcionality a zásady právní jistoty, jakož i rozporuplnost a nelogičnost opatření uvedených v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí. Zcela neurčitý charakter „revizní“ činnosti požadované spravujícími společnosti způsobuje to, že se SIAE nespravedlivě nachází v situaci nejistoty, co se týče identifikace opatření, o kterých má Komise za to, že jsou pro ukončení údajného jednání ve vzájemné shodě dostačující. Krom toho vzhledem k tomu, že Komise výslovně uznává, že omezení mandátu na území jiné spravující společnosti nepředstavuje omezení hospodářské soutěže, je s tímto předpokladem ve zjevném rozporu skutečnost, že je spravujícím společnostem nařizováno, aby dvoustranně revidovaly územní vymezení všech svých mandátů pro satelitní přenos, kabelový přenos a přenos prostřednictvím internetu, a tedy Komisi poskytnout kopii revize všech těchto dohod o vzájemném zastupování. K tomu je třeba doplnit skutečnost, že vzhledem k tomu, že Komise vyžaduje „dvoustrannou“ revizi územních vymezení, dodržování čl. 4 odst. 2 rozhodnutí v plném rozsahu ze strany SIAE, v každém případě SIAE nemůže nijak svým rozhodnutím ovlivnit, neboť rovněž podléhá autonomním rozhodnutím 23 jiných spravujících společností.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/64
 Žaloba podaná dne 9. července 2015 – VM Vermögens-Management v. OHIM – DAT Vermögensmanagement (Vermögensmanufaktur)
 (Věc T-374/15)
 (2015/C 302/80)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: VM Vermögens-Management GmbH (Düsseldorf, Německo) (zástupci: T. Dolde, Rechtswanwalt, P. Homann, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: DAT Vermögensmanagement GmbH (Baldham, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Vermögensmanufaktur“ – Ochranná známka Společenství č. 8 7 70 042
 Řízení před OHIM: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. dubna 2015, ve věci R 418/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článku 76 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/50
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 24. června 2013 — Mateo Pérez v. Komise
 (Věc F-144/11) (1)
 (Veřejná služba - Veřejné výběrové řízení - Návrh na zrušení opravy oznámení o výběrovém řízení - Oprava nestanovící podmínky vylučující žalobce - Neexistence aktu, který nepříznivě zasahuje do právního postavení - Nepřipuštění k výběrovým zkouškám - Přípustnost - Lhůta pro podání žaloby - Opožděnost - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 252/92
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlos Mateo Pérez (Alicante, Španělsko) (zástupce: I. Ruiz Garcia, advokát)
 Žalovaná: Komise (zástupci: J. Currall a J. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Veřejná služba — Návrh na zrušení rozhodnutí nepřipustit žalobce k výběrovým zkouškám po zveřejnění opravy oznámení o výběrovém řízení, kterým byla zrušena známka vedoucí k vyřazení za zkoušku d) ze situačního rozhodování.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení vynaložené C. Mateo Pérezem od 14. března 2012, dne doručení žalobní odpovědi.
 3)
 Carlos Mateo Pérez ponese vlastní náklady řízení vzniklé před 14. březnem 2012.
 (1) Úř. věst. C 65, 03.03.2012, s. 27.


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/3
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2004 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-197/04)
 (2004/C 168/06)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 30. dubna 2004 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Kilianem Grossem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Spolková republika Německo tím, že použila daňovou sazbu na jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret pro tabákové smotky prodávané pod jménem „West Single Packs“, nesplnila své povinnosti podle čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 95/59/ES (1) o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků a podle čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 92/79/EHS (2) ze dne 19. října 1992 o sbližování daní z cigaret;
 2.
 uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Podle stanoviska Komise se v případě tabákových smotků prodávaných na německém trhu pod označením „West Single Packs“, které může spotřebitel jednoduchým neprůmyslovým postupem zabalit do zvlášť prodávaného cigaretového papíru s filtrem, jedná o cigarety ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 95/59/ES, a tudíž musí být odpovídajícím způsobem zdaněny jako takové.
 Německé právní předpisy jsou vzhledem k použití daňové sazby na jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret pro „West Single Packs“ neslučitelné s čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 95/59/ES a čl. 2 odst. 1 směrnice Rady 92/79/EHS.
 (1) Úř. věst. 1995 L 291, s. 40.
 (2) Úř. věst. 1992 L 316, s. 8.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/14
 Žaloba podaná dne 30. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-469/08)
 (2009/C 6/23)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a V. Peere, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (1), a v každém případě tím, že je neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2005/36/ES uplynula dne 20. října 2007. Žalovaná strana přitom k datu předložení této žaloby dosud nepřijala všechna opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo je v každém případě neoznámila Komisi.
 (1) Úř. věst. L 255, s. 22.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/44
 Žaloba podaná dne 23. června 2016 – Paice v. EUIPO – Blackmore (DEEP PURPLE)
 (Věc T-328/16)
 (2016/C 305/60)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ian Paice (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Engelman, Barrister a J. Stephenson, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Richard Hugh Blackmore (New York, New York, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastník v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „DEEP PURPLE“ – Přihláška č. 11 772 721
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. března, ve věci R 736/2015-5.
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém to bude považovat za odůvodněné, jmenovitě, aby zamítl ochrannou známku jako celek ve vztahu ke zboží a službám, pro které byla přihlášena;
 —
 uložil EUIPO náhradu žalobcových nákladů vzniklých v tomto řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/34
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Mabrouk v. Rada
 (Věc T-277/14)
 2014/C 194/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohamed Marouen Ben Ali Bel Ben Mohamed Mabrouk (Carthage, Tunis) (zástupci: J. Farthouat, J. Mignard, N. Boulay, lawyers, a S. Crosby, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že žalovaná porušila článek 265 SFEU tím, že na základě žádosti žalobce ze dne 17. ledna 2014, jejíž obdržení potvrdila, nezpřístupnila důkazy, o které se opírá při zmrazení prostředků žalobce v Evropské unii; a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce jeden žalobní důvod.
 Žalobce tvrdí, že žalovaná má právní povinnost zpřístupnit žalobci důkazy, o které se opírala při zmrazení prostředků žalobce a že žalovaná byla formálně vyzvána, aby tyto důkazy zveřejnila a tudíž byla vyzvána, aby jednala. Rada důkazy nezpřístupnila a ani jejích zpřístupnění neodmítla, čímž porušila článek 265 SFEU.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/26
 Žaloba podaná dne 1. června 2010 — Evropská komise v. Maďarská republika
 (Věc C-274/10)
 ()
 2010/C 221/42
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a B. D. Simon, zmocněnci)
 Žalovaná: Maďarská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Maďarská republika tím, že osobám povinným k dani, jejichž daňové přiznání za určité zdaňovací období vykazuje „nadměrný odpočet“ ve smyslu článku 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), ukládá povinnost převést uvedený nadměrný odpočet nebo jeho část do následujícího zdaňovacího období, pokud nezaplatili dodavateli celou částku za odpovídající nabytí, a tím, že z důvodu této povinnosti mohou být některé osoby povinné k dani, jejichž daňové přiznání vykazuje „nadměrný odpočet“ pravidelně, povinny převést tento nadměrný odpočet do následujícího zdaňovacího období více než jedenkrát, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z výše uvedené směrnice;
 —
 uložit Maďarské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba se týká ustanovení maďarské daňové právní úpravy, podle kterého na konci zdaňovacího období mohou osoby povinné k dani požadovat vrácení nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) pouze v rozsahu, v němž je tento nadměrný odpočet vyšší než DPH z plnění, která ještě skutečně nezaplatily. V důsledku napadené maďarské právní úpravy tedy osoba povinná k dani nemůže požadovat vrácení části nadměrného odpočtu, která odpovídá částce DPH z dosud nezaplacených nabytí, ale musí ji převést do následujícího zdaňovacího období. V případě, že je výše přiznaného nadměrného odpočtu DPH na konci zdaňovacího období nižší než DPH z nezaplacených nabytí nebo se jí rovná, musí osoba povinná k dani převést celý nadměrný odpočet DPH do následujícího zdaňovacího období. Stejně je třeba postupovat na konci následujícího zdaňovacího období: právní úprava tento postup nijak časově neomezuje, takže může dojít k tomu, že osoba povinná k dani bude muset převádět nadměrný odpočet DPH donekonečna.
 Komise nezpochybňuje, že článek 13 směrnice 2006/112 (dále jen „směrnice“) ponechává členským státům možnost volby mezi převodem nebo vrácením nadměrného odpočtu DPH. Nicméně členské státy mohou vykonávat svou rozhodovací pravomoc pouze při dodržování zásad společného systému DPH jako celku a zejména zásady daňové neutrality. Vzhledem k tomu, že článek 183 směrnice, který členským státům umožňuje, aby jednou převedly nadměrný odpočet DPH do následujícího zdaňovacího období, je ustanovením, které brání plné účinnosti zásady daňové neutrality, musí být vykládán restriktivně a nemůže sloužit jako základ přijetí vnitrostátních pravidel, která by byla v rozporu se zásadou daňové neutrality nebo s cílem mechanismu odpočtů.
 Z hlediska zásady daňové neutrality je cílem mechanismu odpočtů to, aby byl podnikatel zcela zbaven zátěže DPH, kterou má zaplatit nebo zaplatil v rámci své podnikatelské činnosti. Tato zásada vylučuje, aby členské státy podmínily vrácení nadměrného odpočtu DPH požadavky, které znamenají zatížení osoby povinné k dani a ovlivňují její finanční situaci, platební schopnost nebo podnikatelská rozhodnutí. Zadržení nadměrného odpočtu DPH, stanovené spornou maďarskou právní úpravou, má pro osobu povinnou k dani takové negativní důsledky ze dvou důvodů.
 Jednak proto, že nadměrný odpočet DPH ve vztahu ke splatné DPH je třeba považovat za pohledávku osoby povinné k dani a zpoždění se zaplacením uvedené pohledávky snižuje možnosti zisku a platební schopnost osoby povinné k dani a věřitele, a tím zvyšuje podnikatelské riziko. Osoba povinná k dani musí zaplatit DPH odpovídající dodání zboží a poskytnutí služeb, které nabízí, i když nebyly zaplaceny, zatímco DPH z jí určených dodání zboží a poskytnutí služeb jí může být vrácena pouze pokud za ně skutečně zaplatila.
 Krom toho, zadržení nadměrného odpočtu DPH představuje zátěž nejen pro osobu povinnou k dani, která je v postavení věřitele, ale i pro další osobu povinnou k dani, která se podílela na zdanitelném plnění, a to pro prodávajícího. Snížením platební schopnosti zákazníka se totiž zvyšuje riziko prodávajícího, že neobdrží, anebo obdrží, ale se značným zpožděním, protiplnění za dodané zboží nebo poskytnuté služby, ačkoliv prodávající je bez ohledu na tuto okolnost povinen DPH z těchto dodání zboží nebo poskytnutí služeb odvést.
 Podle názoru Komise nelze skutečnost, že právní úprava ukládá osobě povinné k dani určité břemeno, kompenzovat uložením dalšího břemene. Rovnováhy, kterou sleduje právní úprava, lze dosáhnout pouze tehdy, pokud jako protiváha břemene, které nese osoba povinná k dani, jež je v postavení dlužníka, tj. jako protiváha povinnosti odvést daň, je dána možnost, že osobě povinné k dani, která je v postavení věřitele, je vrácena DPH, která byla odvedena, když byla tato osoba v postavení dlužníka.
 Konečně vzhledem k tomu, že článek 183 směrnice umožňuje převést nadměrný odpočet „do následujícího období“ pouze jednou, napadená maďarská právní úprava porušuje uvedený článek v tom, že nestanovila, že nadměrný odpočet je osobě povinné k dani vrácen nejpozději na konci druhého zdaňovacího období. Maďarská právní úprava, která snížením platební schopnosti zákazníka v zásadě snižuje pravděpodobnost, že dojde k vrácení, ani nezaručuje, že osoba povinná k dani jednou nadměrný odpočet získá. Jestliže totiž osoba povinná k dani ukončí činnost aniž by zaplatila za veškerá nabytí z důvodu platební neschopnosti, neexistuje žádná možnost, jak dosáhnout vrácení DPH z nezaplacených plnění a ta zůstane nakonec státu.
 Vzhledem k výše uvedeným důvodům má Komise za to, že maďarský zákonodárce tím, že přijal právní úpravu týkající se podmínek vrácení nadměrného odpočtu DPH, která porušuje zásadu daňové neutrality a umožňuje opakované převody nadměrného odpočtu, překročil diskreční pravomoc, která mu byla přiznána, a porušil článek 183 směrnice.
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 25. listopadu 2011 — Anssi Ketelä
 (Věc C-592/11)
 2012/C 49/25
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatel: Anssi Ketelä
 Zúčastněné strany: Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
 Předběžné otázky
 1)
 Jak je nutno vykládat čl. 22 odst. 1 písm. a) nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (1) („zahajují poprvé činnost v zemědělském hospodářství jako jeho vedoucí“) a čl. 13 odst. 4 a 6 nařízení Komise (ES) č. 1974/2006 (2), je-li zemědělská činnost součástí činnosti společnosti? Je v rámci přezkumu, zda někdo poprvé zahájil činnost v zemědělském hospodářství jako jeho vedoucí, nutno pro účely posouzení dřívější činnosti vycházet z toho, že dotčená osoba měla na základě své účasti rozhodující vliv ve společnosti, nebo z toho, jak vysoký byl její zisk ze zemědělství, nebo z toho, zda je možné její činnost ve společnosti považovat za vedení funkčně a hospodářsky samostatné produkční jednotky? Nebo je nutno vlastnictví podniku posuzovat jako celek a přitom kromě výše uvedených okolností zohlednit postavení dotyčné osoby v dané společnosti, jakož i otázku, zda skutečně nese podnikatelské riziko?
 2)
 Je nutno vlastnictví podniku při posuzování otázky, jaký význam má dřívější činnost při poskytování podpory pro jinou činnost, pro niž se žádá o podporu, vykládat — pokud jde o dřívější a pokud jde o činnost — stejně? Je odepření podpory pro zahájení činnosti mladých zemědělců ve smyslu článku 22 nařízení Rady z důvodu dříve vykonávané činnosti spojeno s předpokladem, že tato dřívější činnost podle platných právních předpisů v zásadě zakládala nárok na poskytnutí podpory?
 3)
 Je nutno čl. 13 odst. 4 nařízení Komise vykládat v tom smyslu, že kritéria uvedená výše v první otázce, podle nichž se osoba považuje za vedoucího hospodářství, pokud zahájila činnost v zemědělském hospodářství, mohou být ve vnitrostátním právu upřesněna nebo blíže definována, nebo opravňuje toto ustanovení jen k definování zahájení činnosti?
 (1) Nařízení Rady (ES) č 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (Úř. věst. L 277, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1974/2006 ze dne 15. prosince 2006, kterým se stanoví podrobná pravidla pro použití nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (Úř. věst. L 368, s. 15).


text:
 29.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 339/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajową Izbę Odwoławczą (Polsko) dne 7. července 2014 – PARTNER Apelski Dariusz v. Zarządowi Oczyszczania Miasta
 (Věc C-324/14)
 2014/C 339/03
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Krajową Izbę Odwoławczą
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: PARTNER Apelski Dariusz
 Žalovaný: Zarządowi Oczyszczania Miasta
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 48 odst. 3 ve spojení s článkem 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1) (dále jen „směrnice 2004/18/ES“) vykládán v tom smyslu, že když se v těchto ustanoveních uvádí, že hospodářský subjekt může, „je-li to nezbytné“, využít schopnosti jiných subjektů, je tím míněn kterýkoli případ, kdy určitý hospodářský subjekt nemá kvalifikace požadované zadavatelem a chce využít schopnosti jiných subjektů? Anebo má být tato formulace, že hospodářský subjekt může, „je-li to nezbytné“, využít schopnosti jiných subjektů, chápána restriktivně v tom smyslu, že využití této možnosti při prokazování kvalifikace hospodářských subjektů v rámci zadávacího řízení je přípustné jen výjimečně, a nikoli jako pravidlo?
 2)
 Má být čl. 48 odst. 3 ve spojení s článkem 2 směrnice 2004/18/ES vykládán v tom smyslu, že využitím schopností jiných subjektů, k němuž ze strany hospodářského subjektu dochází „bez ohledu na právní povahu vztahů mezi ním a těmito subjekty“, a „disponováním prostředky“ těchto subjektů se rozumí to, že hospodářský subjekt může mít na tyto subjekty v rámci plnění zakázky jen velmi volnou a neurčitou vazbu, tzn., že tuto zakázku může plnit samostatně (bez účasti jiného subjektu) nebo že tato účast může spočívat v „poradenství“, „konzultaci“, „školení“ atd.? Nebo má být čl. 48 odst. 3 směrnice 2004/18/ES vykládán v tom smyslu, že subjekt, jehož schopnosti hospodářský subjekt využívá, se má na plnění zakázky skutečně a osobně podílet v rozsahu svých uvedených schopností?
 3)
 Má být čl. 48 odst. 3 ve spojení s článkem 2 směrnice 2004/18/ES vykládán v tom smyslu, že hospodářský subjekt, který sice disponuje vlastními zkušenostmi, jež však mají menší rozsah, než jaký by chtěl vůči zadavateli uvést (například proto, že mu pro svou nedostatečnost neumožňují nabídnout splnění celé zakázky), může navíc využívat i schopnosti jiných subjektů, aby tak mohl zlepšit své vyhlídky na úspěch v zadávacím řízení?
 4)
 Má být čl. 48 odst. 3 ve spojení s článkem 2 směrnice 2004/18/ES vykládán v tom smyslu, že zadavatel může (nebo dokonce musí) v oznámení o zakázce nebo v zadávací dokumentaci stanovit zásady, podle nichž je hospodářský subjekt oprávněn využívat schopnosti jiného subjektu, např. jakým způsobem se jiný subjekt musí podílet na plnění zakázky, jak může hospodářský subjekt a jiný subjekt propojit své schopnosti, zda tento jiný subjekt ručí s hospodářským subjektem nerozdílně a společně za řádné plnění zakázky v rozsahu, v jakém se na schopnosti tohoto jiného subjektu hospodářský subjekt odvolává?
 5)
 Připouští zásada rovného zacházení s hospodářskými subjekty a zákazu diskriminace, kterou stanoví článek 2 směrnice 2004/18/ES, aby se hospodářský subjekt odvolával na schopnosti jiného subjektu podle čl. 48 odst. 3 této směrnice, jež v sobě zahrnují schopnosti dvou nebo více subjektů, které, pokud jde o jejich odborné znalosti a zkušenosti, nemají schopnosti vyžadované zadavatelem?
 6)
 Připouští zásada rovného zacházení s hospodářskými subjekty a zákazu diskriminace, kterou stanoví článek 2 směrnice 2004/18/ES, aby se článek 44 a čl. 48 odst. 3 směrnice 2004/18/ES vykládaly v tom smyslu, že podmínky účasti v zadávacím řízení stanovené veřejným zadavatelem musí být za účelem účasti na tomto řízení splněny pouze formálně a nezávisle na skutečné kvalifikaci hospodářského subjektu?
 7)
 Připouští zásada rovného zacházení s hospodářskými subjekty a zákazu diskriminace, kterou stanoví článek 2 směrnice 2004/18/ES, aby v případech, kdy je povoleno předkládat nabídky vztahující se na část zakázky, hospodářský subjekt po předložení nabídek například v rámci doplnění nebo vyjasňování dokumentace uvedl, na jakou část zakázky se vztahují schopnosti, jimiž za účelem doložení splnění podmínek účasti v řízení disponuje?
 8)
 Připouští zásada rovného zacházení s hospodářskými subjekty a zákazu diskriminace, kterou stanoví článek 2 směrnice 2004/18/ES, a zásada transparentnosti, aby v případech, kdy nebyla dražba v podstatném ohledu řádně provedena, jako například když nebyly vyzvány k účasti všechny hospodářské subjekty, které podaly přijatelné nabídky, byla uskutečněná dražba prohlášena za neplatnou a byla opakována elektronická dražba?
 9)
 Připouští zásada rovného zacházení s hospodářskými subjekty a zákazu diskriminace, kterou stanoví článek 2 směrnice 2004/18/ES, a zásada transparentnosti, aby v případech dražby, kdy nelze stanovit, zda by účast hospodářských subjektů, jejichž nabídky nebyly zohledněny, výsledek dražby změnila, byla zakázka zadána hospodářskému subjektu, jehož nabídka v takovéto dražbě zvítězila, bez toho, aby se dražba opakovala?
 10)
 Může být v rámci výkladu ustanovení směrnice 2004/18/ES použit obsah ustanovení, jakož i bodů odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/24/EU ze dne 26. února 2014 o zadávání veřejných zakázek a o zrušení směrnice 2004/18/ES – třebaže dosud neuplynula lhůta k jejímu provedení – jako vodítko pro výklad, pokud osvětluje východiska a záměry unijního zákonodárce a není v rozporu s předpisy směrnice 2004/18/ES?
 (1) Úř. věst. L 134, s. 114.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/14
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 21. prosince 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – Bietergemeinschaft. Technische Gebäudebetreuung GesmbH und Caverion Österreich GmbH v. Universität für Bodenkultur Wien, VAMED Management und Service GmbH & Co. KG in Wien
 (Věc C-355/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Veřejné zakázky - Směrnice 89/665/EHS - Přezkumné řízení při zadávání veřejných zakázek - Článek 1 odst. 3 - Právní zájem na zahájení řízení - Článek 2a odst. 2 - Pojem ‚dotčený uchazeč‘ - Právo uchazeče, jenž byl veřejným zadavatelem s konečnou platností vyloučen, podat návrh na přezkum následného rozhodnutí o zadání zakázky“)
 (2017/C 053/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bietergemeinschaft. Technische Gebäudebetreuung GesmbH und Caverion Österreich GmbH
 Žalované: Universität für Bodenkultur Wien, VAMED Management und Service GmbH & Co. KG in Wien
 Výrok
 Článek 1 odst. 3 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/66/ES ze dne 11. prosince 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby byl uchazeči, který byl ze zadávacího řízení vyloučen na základě konečného rozhodnutí veřejného zadavatele, odepřen přístup k přezkumu rozhodnutí o zadání předmětné veřejné zakázky a uzavření smlouvy, pokud nabídky předložili pouze tento vyloučený uchazeč a úspěšný uchazeč, kterému byla zakázka zadána, a vyloučený uchazeč tvrdí, že vyloučena měla být i nabídka úspěšného uchazeče.
 (1) Úř. věst. C 320, 28.9.2015.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/56
 Žaloba podaná dne 23. července 2007 – Francie v. Komise
 (Věc T-279/07)
 (2007/C 211/104)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, L. Butel a S. Ramet, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2007) 2110 konečné ze dne 10. května 2007, kterým byla prohlášena za neslučitelná s čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s články 43 ES a 49 ES ustanovení francouzského Code Monétaire et Financier (měnový a finanční zákoník), která vyhrazují třem úvěrovým ústavům, Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance a Crédit Mutuel zvláštní práva na vydávání vkladních knížek „A“ a „Bleu“.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje pět žalobních důvodů.
 První důvod vychází z porušení práva na obhajobu a porušení zásady kontradiktornosti.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když usoudila, že dotčená zvláštní práva představují překážku svobody usazování, a proto je považuje za neslučitelná s článkem 43 ES, aniž by byla prokázala, že tato zvláštní práva nebyla nezbytná a přiměřená s ohledem na naléhavé důvody obecného zájmu, jimiž jsou cíle přístupu k bydlení a dostupnosti bankovních služeb.
 Svým třetím důvodem žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení při uplatnění třetí podmínky čl. 86 odst. 2 ES, když usoudila, že se služba obecného hospodářského zájmu na bankovní dostupnosti týká pouze osob, které mají zvláštní obtíže při získávání přístupu k základním bankovním službám. Žalobkyně tvrdí, že Komise překročila své kontrolní pravomoci při vymezení pojmu služeb obecného hospodářského zájmu a v každém případě přijala příliš úzkou definici cíle dostupnosti bankovních služeb. Podle žalobkyně se Komise rovněž dopustila zjevně nesprávného posouzení při uplatnění druhé podmínky čl. 86 odst. 2 ES o povinnosti pověření poskytováním služeb na základě aktu veřejné moci, jakož i při uplatnění čtvrté a páté podmínky uvedeného článku. Tvrdí, že Komise nesprávně propočetla dopad zrušení těchto zvláštních práv na veřejné finance a dopustila se zjevně nesprávného posouzení při uplatňování zásady proporcionality, když se domnívala, že existují i jiné způsoby méně omezující svobodu usazování, než je přiznání zvláštních práv na zajištění vyrovnaného financování služeb obecného hospodářského zájmu, konkrétně dostupnosti bankovních služeb a financování bydlení s regulovaným nájemným.
 Svým čtvrtým důvodem žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila zjevně nesprávného posouzení, když se domnívala, že jsou tato zvláštní práva neslučitelná s článkem 49 ES.
 Pátý důvod uváděný žalobkyní vychází z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/12
 Žaloba podaná dne 18. ledna 2016 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-30/16)
 (2016/C 090/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux a G. Braun, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spolková republika Německo tím, že v plném rozsahu neprovedla do vnitrostátního práva ustanovení čl. 4 odst. 1 a 3 písm. b), čl. 4 odst. 4 písm. d), f) a h), čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 písm. b) směrnice 2006/126/ES (1), nesplnila povinnosti, které pro ni z uvedené směrnice vyplývají;
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Nezbytná právní úprava měla být přijata a zveřejněna do 19. ledna 2011 a měla být v účinnosti nejpozději 19. ledna 2013.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (přepracované znění) (Úř. věst. L 403, s. 18).


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/34
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 15. února 2005
 ve věci T-206/02, Congrès national du Kurdistan (KNK) proti Radě Evropské unie (1)
 (Žaloba na neplatnost - Zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům [entitám] s cílem bojovat proti terorismu - Aktivní legitimace - Sdružení - Přípustnost)
 (2005/C 143/64)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-206/02, Congrès national du Kurdistan (KNK), se sídlem v Bruselu (Belgie), zastoupený J. Boisseauem, advokátem, proti Radě Evropské unie (zmocněnci: V. Vitsentzatos a S. Marquardt), podporované Komisí Evropských společenství (zmocněnci: původně G. Zur Hausen a G. Boudot, poté J. Enegren a G. Boudot, s adresou pro účely doručování v Lucemburku) a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska (zmocněnci: původně J. Collins, poté R. Caudwell, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2002/334/ES, ze dne 2. května 2002, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům [entitám] s cílem bojovat proti terorismu a kterým se ruší rozhodnutí 2001/927/ES (Úř. věst. L 116, s. 33), Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, N. J. Forwood a S. Papasavvas, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 15. února 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Žalobce ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení Rady.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 247, ze dne 12.10.2002


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/39
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. února 2010 — Özdemir v. OHIM — Aktieselskabet af 21. november 2001 (James Jones)
 (Věc T-11/09) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství James Jones - Starší slovní ochranná známka Společenství JACK & JONES - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2010/C 100/60
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Rahmi Özdemir (Dreieich, Německo) (zástupci: I. Hoes, M. Heinrich, C. Schröder, K. von Werder a J. Wittenberg, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Aktieselskabet af 21. november 2001 (Brande, Dánsko) (zástupce: C. Barrett Christiansen, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. listopadu 2008 (věc R 858/2007-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Aktieselskabet af 21. november 2001 a Rahmim Özdemirem.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2.)
 Rahmimu Özdemirovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 9.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. března 2011 — Siemens Österreich a další v. Komise
 (Spojené věci T-122/07 až T-124/07) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s projekty, které se týkají plynem izolovaných spínacích přístrojů - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Rozdělení trhu - Účinky v rámci společného trhu - Pojem trvajícího protiprávního jednání - Délka trvání protiprávního jednání - Promlčení - Pokuty - Proporcionalita - Maximální výše 10 % obratu - Společná a nerozdílná odpovědnost za zaplacení pokuty - Polehčující okolnosti - Spolupráce - Právo na obhajobu)
 2011/C 113/21
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Siemens AG Österreich (Vídeň, Rakousko) (věc T-122/07); VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG (Vídeň) (věc T-122/07); Siemens Transmission & Distribution Ltd (Manchester, Spojené království) (věc T-123/07); Siemens Transmission Distribution SA (Grenoble, Francie) (věc T-124/07); a Nuova Magrini Galileo SpA (Bergame, Itálie) (věc T-124/07) (zástupci: H. Wollmann a F. Urlesberger, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault a O. Weber, dále X. Lewis a A. Antoniadis, a poté A. Antoniadis a R. Sauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 V prvé řadě návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.899 — Plynem izolované spínací přístroje), jakož i podpůrně návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním.
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 písm. m), p), q), r) a t) rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.899 — Plynem izolované spínací přístroje) se zrušuje v rozsahu, v němž Komise v tomto rozhodnutí konstatovala, že se společnosti Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission & Distribution Ltd, Siemens Transmission Distribution SA a Nuova Magrini Galileo SpA dopustily protiprávního jednání v období od 1. dubna do 30. června 2002.
 2)
 Článek 2 písm. j), k) a l) rozhodnutí K(2006) 6762 v konečném znění se zrušuje.
 3)
 Za protiprávní jednání konstatovaná v čl. 1 písm. m), p), q), r) a t) rozhodnutí K(2006) 6762 v konečném znění se ukládají tyto pokuty:
 —
 Společnostem Siemens Transmission Distribution SA a Nuova Magrini Galileo, společně a nerozdílně se společností Schneider Electric SA: 8 100 000 eur;
 —
 Společnosti Siemens Transmission Distribution Ltd, společně a nerozdílně se společnostmi Siemens AG Österreich, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG, Siemens Transmission Distribution SA a Nuova Magrini Galileo: 10 350 000 eur;
 —
 Společnosti Siemens Transmission Distribution Ltd, společně a nerozdílně se společnostmi Siemens AG Österreich a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG: 2 250 000 eur;
 —
 Společnosti Siemens Transmission Distribution Ltd: 9 450 000 eur.
 4)
 Ve zbývající části se žaloby zamítají.
 5)
 Ve věci T-122/07 Evropská komise nahradí desetinu nákladů řízení vynaložených společnostmi Siemens AG Österreich a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG a ponese desetinu vlastních nákladů řízení. Společnosti Siemens AG Österreich a VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG ponesou devět desetin vlastních nákladů řízení a nahradí devět desetin nákladů vynaložených Komisí.
 6)
 Ve věci T-123/07 Komise nahradí desetinu nákladů řízení vynaložených společností Siemens Transmission & Distribution Ltd a ponese desetinu vlastních nákladů řízení. Společnost Siemens Transmission & Distribution Ltd ponese devět desetin vlastních nákladů řízení a nahradí devět desetin nákladů vynaložených Komisí.
 7)
 Ve věci T-124/07 Komise nahradí pětinu nákladů řízení vynaložených společnostmi Siemens Transmission & Distribution SA a Nuova Magrini Galileo a ponese pětinu vlastních nákladů řízení. Společnosti Siemens Transmission & Distribution SA a Nuova Magrini Galileo ponesou čtyři pětiny vlastních nákladů řízení a nahradí čtyři pětiny nákladů vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/41
 Žaloba podaná dne 11. července 2013 — Spain Doce 13 v. OHIM — Ovejero Jiménez a Becerra Guibert (VICTORIA DELEF)
 (Věc T-359/13)
 2013/C 252/69
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spain Doce 13, SL (Crevillente, Španělsko) (zástupce: S. Rizzo, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem: Gregorio Ovejero Jiménez a María Luisa Becerra Guibert (Alicante, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. dubna 2013 ve věci R 1046/2012-5 v rozsahu, v němž se zamítá přihláška ochranné známky Společenství č. 9 522 384 ve vztahu k následujícím výrobkům a službám:
 —
 třída 18: kůže a napodobeniny kůže, které nejsou zahrnuty do jiných tříd;
 —
 třída 25: oděvy, obuv, kloboučnické výrobky;
 —
 třída 35: maloobchodní prodej v obchodě a velkoobchodní prodej oděvů, obuvi a jejich příslušenství;
 —
 uložil OHIM podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „VICTORIA DELEF“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 18, 25 a 35 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 9 522 384
 Majitelé ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Gregorio Ovejero Jiménez a María Luisa Becerra Guibert
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní obrazové ochranné známky se slovním prvkem „VICTORIA“, „Victoria“ a „victoria“ pro výrobky zařazené do třídy 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné vyhovění odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Jaguar Land Rover v. OHIM (tvar auta)
 (Věc T-629/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar auta - Absolutní důvod pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 016/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Jaguar Land Rover Ltd (Coventry, Spojené království) (zástupci: F. Delord a R. Grewal, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. Harrington, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. dubna 2014 (věc R 1622/2013-2) týkajícímu se přihlášky trojrozměrného označení složeného z tvaru auta jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 24. dubna 2014 (věc R 1622/2013-2) se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá zápis navrhované ochranné známky, pokud jde o „vozidla na vzdušný a parní pohon“ spadající do třídy 12.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Jaguar Land Rover Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí devět desetin nákladů řízení, které vznikly Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 4)
 OHIM ponese jednu desetinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 361, 13.10.2014.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/34
 Žaloba podaná dne 27. dubna 2006 – MIP METRO v. OHIM – MetroRED Telecom (MetroRED)
 (Věc T-124/06)
 (2006/C 143/67)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MIP METRO Group Intellectual Property GmbH & Co KG (Düsseldorf, Německo) (zástupce: R. Kaase, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: MetroRED Telecom Group Ltd (Hamilton, Bermudy)
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu ze dne 16. února 2006 v rozsahu, v němž bylo odvolání zamítnuto z důvodu jeho nesouladu s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: MetroRED Telecom Group Ltd
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka„MetroRED“ pro služby tříd 35, 38 a 42 – přihláška č. 2 189 512
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní obrazová ochranná známka „METRO“ pro výrobky a služby tříd 1 až 36 a 38 až 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 z důvodu existence rizika záměny, jelikož dominantním prvkem ochranné známky „MetroRED“ je prvek „Metro“, jenž je shodný s namítanou ochrannou známkou. Podle žalobkyně postrádá další prvek „RED“ jakoukoli rozlišovací způsobilost, a bude tudíž spotřebitelem ignorován.


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/31
 Žaloba podaná dne 29. března 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-28/12)
 2012/C 174/50
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým byla implicitně zamítnuta žádost žalobce směřující k tomu, aby zaprvé z lékařské zprávy ze dne 28. února 2008 byla odstraněna jedna věta, zadruhé, aby takto opravená lékařská zpráva byla zaslána lékaři vybranému žalobcem a zatřetí, aby obecně ze spisu týkajícího se pracovního úrazu byla odstraněna jakákoliv informace týkající se skutečnosti — která je podle tvrzení žalobce nepravdivá — že bylo nakonec prokázáno, že prášek, s nímž měl žalobce přijít do kontaktu, byl bílým prachem pocházejícím z jednoho výtisku časopisu, který měl předplacen.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí o zamítnutí žádosti podané žalobcem dne 23. prosince 2010;
 —
 v nezbytném rozsahu zrušit rozhodnutí o zamítnutí stížnosti ze dne 10. července 2011 podané proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti ze dne 23. prosince 2010;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/45
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. prosince 2016 – Guiral Broto v. EUIPO – Gastro & Soul (CAFE DEL SOL)
 (Věc T-549/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie CAFE DEL SOL - Starší národní obrazová ochranná známka Café del Sol - Nepředložení důkazů v jednacím jazyce námitkového řízení - Články 75 a 76 nařízení (ES) č. 207/2009 - Pravidla 19 a 20 nařízení (ES) č. 2868/95 - Právo na obhajobu“)
 (2017/C 030/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španělsko) (zástupce: J. L. de Castro Hermida, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. července 2015 (věc R 1888/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi R. Guiralem Brotem a společností Gastro & Soul
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 16. července 2015 (věc R 1888/2014-5), týkající se námitkového řízení mezi Ramónem Guiralem Brotem a společností Gastro & Soul GmbH, se zrušuje.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 EUIPO a R. Guiral Broto ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 381, 16.11.2015.


text:
 28.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/10
 Žaloba podaná dne 8. prosince 2005 Komisí Evropských společenství proti Radě Evropské unie
 (Věc C-440/05)
 (2006/C 22/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla dne 8. prosince 2005 předložena žaloba směřující proti Radě Evropské unie podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou W. Bogensbergerem a T. Troostersem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 shledal, že rámcové rozhodnutí Rady 2005/667/SVV ze dne 12. července 2005 k posílení rámce trestního práva pro boj proti znečištění z lodí (1) je protiprávní;
 —
 zrušil uvedené rámcové rozhodnutí;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 S ohledem na funkční přístup Soudního dvora v rozsudku ze dne 13. září 2005 ve věci C-176/03 (Komise v. Rada, dosud nezveřejněn ve Sbírce rozhodnutí), jakož i s ohledem na skutečnost, že opatření stanovená v článcích 1 až 10 rámcového rozhodnutí 2005/667/SVV představují opatření trestní povahy nezbytná pro zajištění efektivity společné dopravní politiky, jak je upravena ve směrnici 2005/35 ES (2), má Komise za to, že rámcové rozhodnutí v celém rozsahu porušuje článek 47 Smlouvy o Evropské unii, vzhledem ke své nedílnosti, a je tedy protiprávní.
 (1) Úř. věst. L 255, 30. září 2005, s. 164.
 (2) Směrnice Parlamentu a Rady 2005/35/ES ze dne 7. září 2005 o znečištění z lodí a o zavedení sankcí za protiprávní jednání, Úř. věst. L 255, 30. září 2005, s. 11.


text:
 22.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 374/15
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 20. září 2011
 ve věci E-5/11
 Kontrolní úřad ESVO v. Norské království
 (Nesplnění povinností smluvní stranou – nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 ze dne 27. června 2002, kterým se zřizuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost – nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1891/2006 ze dne 18. prosince 2006 o víceletém financování činnosti Evropské agentury pro námořní bezpečnost v oblasti zasahování při znečištění z lodí, kterým se mění nařízení (ES) č. 1406/2002)
 2011/C 374/10
 Ve věci E-5/11, Kontrolní úřad ESVO v. Norské království – NÁVRH na prohlášení, že nepřijetím opatření nezbytných k tomu, aby byl a) právní předpis uvedený v bodě 56o kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 ze dne 27. června 2002, kterým se zřizuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost), ve znění protokolu č. 1 Dohody o EHP, a b) právní předpis uvedený v bodě 56oa kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1891/2006 ze dne 18. prosince 2006 o víceletém financování činnosti Evropské agentury pro námořní bezpečnost v oblasti zasahování při znečištění z lodí, kterým se mění nařízení (ES) č. 1406/2002), ve znění protokolu č. 1 Dohody o EHP, převeden v předepsané lhůtě do jeho vnitrostátního právního řádu, nesplnilo Norské království své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP, Soud ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 20. září 2011 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soud tímto:
 1)
 Prohlašuje, že tím, že Norské království nepřijalo opatření nezbytná k tomu, aby byl a) právní předpis uvedený v bodě 56o kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1406/2002 ze dne 27. června 2002, kterým se zřizuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost), ve znění protokolu č. 1 Dohody o EHP, a b) právní předpis uvedený v bodě 56oa kapitoly V přílohy XIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1891/2006 ze dne 18. prosince 2006 o víceletém financování činnosti Evropské agentury pro námořní bezpečnost v oblasti zasahování při znečištění z lodí, kterým se mění nařízení (ES) č. 1406/2002), ve znění protokolu č. 1 Dohody o EHP, převeden v předepsané lhůtě do jeho vnitrostátního právního řádu, nesplnilo Norské království své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP.
 2)
 Ukládá Norskému království uhradit náklady řízení.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/101
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 9. prosince 2015 – Van der Veen v. Europol
 (Věc F-45/15) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Dočasný zaměstnanec - Rozhodnutí 2009/371/SVV - Odmítnutí Europolu uzavřít smlouvu na dobu neurčitou - Článek 81 jednacího řádu - Zjevně nepřípustná žaloba“)
 (2016/C 048/117)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mark Van der Veen (Haag, Nizozemsko) (zástupce: J.-J. Ghosez, advokát)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (zástupci: D. Neumann, J. Arnould a C. Falmagne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení implicitního rozhodnutí žalovaného nevyhovět žádosti žalobce uzavřít s ním smlouvu na dobu neurčitou
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 M. Van der Veen ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mi náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským policejním úřadem.
 (1) Úř. věst. C 190, 8.6.2015, s. 34.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/17
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – JSC Kirovo-Chepetsky Khimichesky Kombinat v. Rada
 (Věc T-348/05) (1)
 („Dumping - Dovozy dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska a Ukrajiny - Změna definice dotčeného výrobku - Použití stávajících opatření na nové druhy výrobku“)
 (2008/C 272/31)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: JSC Kirovo-Chepetsky Khimichesky Kombinat (Kirovo-Chepetsk, Rusko) (zástupci: dříve B. Servais a Y. Melin, poté B. Servais, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: J.-P. Hix, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Righini a K. Talabér-Ritz, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Zrušení nařízení Rady (ES) č. 945/2005 ze dne 21. června 2005, kterým se po částečném prozatímním přezkumu podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 mění nařízení (ES) č. 658/2002 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska a nařízení (ES) č. 132/2001 týkající se uložení konečného antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího mimo jiné z Ukrajiny (Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 11/36, s. 81)
 Výrok rozsudku
 1)
 Nařízení Rady (ES) č. 945/2005 ze dne 21. června 2005, kterým se po částečném prozatímním přezkumu podle čl. 11 odst. 3 nařízení (ES) č. 384/96 mění nařízení (ES) č. 658/2002 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího z Ruska a nařízení (ES) č. 132/2001 týkající se uložení konečného antidumpingového cla z dovozu dusičnanu amonného pocházejícího mimo jiné z Ukrajiny, se zrušuje.
 2)
 Rada ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení vynaložené JSC Kirovo-Chepetsky Khimichesky Kombinat.
 3)
 Komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 281, 12.11.2005.


text:
 31.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 402/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. září 2016 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-584/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2006/12/ES - Směrnice 91/689/EHS - Směrnice 1999/31/ES - Nakládání s odpady - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku - Článek 260 odst. 2 SFEU - Peněžité sankce - Penále - Paušální částka“)
 (2016/C 402/05)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia, E. Sanfrutos Cano a D. Loma-Osorio Lerena, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupkyně: E. Skandalou, zmocněnkyně)
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření, která vyplývají z rozsudku ze dne 10. září 2009, Komise v. Řecko (C-286/08, nezveřejněný, EU:C:2009:543), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU.
 2)
 Řecké republice se ukládá, aby uhradila Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ penále 30 000 eur za každý den prodlení s provedením opatření nezbytných k dosažení souladu s rozsudkem ze dne 10. září 2009, Komise v. Řecko (C-286/08, nezveřejněný, EU:C:2009:543) ode dne vyhlášení tohoto rozsudku až do plného vyhovění rozsudku ze dne 10. září 2009, Komise v. Řecko (C-286/08, nezveřejněný, EU:C:2009:543). Tato částka je rozdělena na tři části odpovídající třem žalobním důvodům Evropské komise rovnající se v případě prvního žalobního důvodu 10 % z celkové částky penále, tedy 3 000 eur, v případě druhého žalobního důvodu 45 % z této částky, tedy 13 500 eur, stejně jako v případě třetího žalobního důvodu, na který se, pokud jde o řádné nakládání s tzv. „historickým“ odpadem, vztahuje pololetní snížení v poměru k objemu těchto odpadů, nakládání s nimiž bude uvedeno do souladu, které je omezeno dolní hranicí 50 % z výše penále odpovídající tomuto žalobnímu důvodu, tedy 6 750 eur.
 3)
 Řecké republice se ukládá povinnost zaplatit Evropské komisi na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“ paušální částku ve výši 10 milionů eur.
 4)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 81, 9.3.2015.


text:
 27.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 380/15
 Žaloba podaná dne 28. července 2014 – Ahmed Mohamed Saleh Baeshen v. OHIM
 (Věc T-564/14)
 2014/C 380/20
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ahmed Mohamed Saleh Baeshen & Co. (Džidda, Saúdská Arábie) (zástupce: M. Vanhegan, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. května 2014 ve věci R 687/2014-2;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: slovní ochranná známka „TEAVANA“ pro služby zařazené do třídy 35 – přihláška ochranné známky Společenství č. 4 0 98 588
 Majitelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem, Teavana Corporation
 Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zrušení práva majitele ochranné známky Společenství v plném rozsahu, pokud jde o ochrannou známku Společenství č. 4 0 98 588,
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání jako nepřípustného
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 51 odst. 1 písm. b) a článků 59 a 75 nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/35
 Žaloba podaná dne 9. dubna 2014 – Ewald Dörken v. OHIM – Schürmann (VENT ROLL)
 (Věc T-223/14)
 2014/C 184/57
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ewald Dörken AG (Herdecke, Německo) (zástupkyně: N. Grüger, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Wolfram Schürmann (Neuhausen, Švýcarsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. ledna 2014 ve věci R 2156/2012-4 a změnil napadené rozhodnutí v tom smyslu, že se návrh na prohlášení neplatnosti v celém rozsahu zamítá,
 —
 podpůrně zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. ledna 2014 ve věci R 2156/2012-4, pokud jde o výrobky zařazené do třídy 6: „železné trubky pro stavební účely“, jakož i do třídy 7: „podstřešní izolační fólie“ a změnit napadené rozhodnutí v tom smyslu, že se návrh na prohlášení neplatnosti, pokud jde o tyto výrobky, zamítá,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: slovní ochranná známka „VENT ROLL“ pro výrobky zařazené do tříd 6, 17 a 19 – přihláška ochranné známky Společenství č. 3 817 491
 Majitelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Wolfram Schürmann
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Absolutní důvody zamítnutí ve smyslu čl. 52 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009, nejednání v dobré víře ve smyslu čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, jakož i relativní důvod prohlášení neplatnosti zápisu ochranné známky na návrh zástupce bez předchozího souhlasu ve smyslu čl. 53 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 52 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009,
 —
 porušení čl. 52 odst. 1 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. c) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009,
 —
 porušení čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 40 odst. 3 nařízení č. 2868/95,
 —
 porušení článků 76 a 78 nařízení č. 207/2009 a pravidla 37 písm. b) bodu iv) a pravidla 57 nařízení č. 2868/95,
 —
 porušení čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 37 písm. a) bodem iii) nařízení č. 2868/95 ve spojení s článkem 83 nařízení č. 2047/2009,
 —
 porušení čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 37 písm. a) bodem iii) a písm. b) bodem i) nařízení č. 2868/95.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/17
 Usnesení Soudního dvora ze dne 3. dubna 2009 — VDH Projektentwicklung GmbH, Edeka Handelsgesellschaft Rhein-Ruhr mbH v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-387/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Žaloba pro nečinnost - Směrnice 89/665/EHS - Neuplatnění opravného mechanismu stanoveného v čl. 3 odst. 2 Komisí - Fyzické a právnické osoby - Bezprostřední dotčení - Nepřípustnost“)
 2009/C 205/30
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: VDH Projektentwicklung GmbH, Edeka Handelsgesellschaft Rhein-Ruhr mbH (zástupce: C. Antweiler, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 25. června 2008, VDH Projektentwicklung a Edeka Rhein-Ruhr v. Komise (T-185/08), kterým Soud zamítl jako zjevně nepřípustnou žalobu pro nečinnost směřující k určení nečinnosti Komise z důvodu, že bezodkladně neuplatnila, pokud jde o uzavření smlouvy o koncesi na veřejné práce, jakož i uzavření obecné smlouvy, opravný mechanismus stanovený v článku 3 směrnice 89/665/EHS a nezaslala Spolkové republice Německo oznámení podle čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice — Žaloba pro nečinnost podaná fyzickými a právnickými osobami — Nutnost, aby byl žalobce bezprostředně dotčen aktem, kvůli kterému je vůči dotčenému orgánu uplatňována nečinnost
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti VDH Projektentwicklung GmbH a Edeka Handelsgesellschaft Rhein-Ruhr mbH ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/26
 Žaloba podaná dne 18. března 2011 — Petroci v. Rada
 (Věc T-160/11)
 2011/C 139/49
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Petroci Holding (Abidžan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: M. Ceccaldi, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí 2011/18/SZBP a nařízení Rady (EU) 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům, a zejména co se týče společnosti PETROCI;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované žalobkyní jsou v podstatě stejné nebo podobné, jako žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované v rámci věci T-142/11, SIR v. Rada.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/19
 Žaloba podaná dne 18. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
 (Věc C-88/05)
 (2005/C 93/36)
 Jednací jazyk: finština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 18. února 2005 žaloba směřující proti Finské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou M. Huttunenem a K. Simonssonem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Finská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES (1) ze dne 27. června 2002, kterou se stanoví kontrolní a informační systém Společenství pro provoz plavidel a kterou se zrušuje směrnice Rady 93/75/EHS, a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice,
 2)
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 5. února 2004.
 (1) Úř. věst. L 208, 5.8.2002, s. 10.