text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 23. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del Mare (CoNISMa) v. Regione Marche
 (Věc C-305/08) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Směrnice 2004/18 - Pojmy „zhotovitel“, „dodavatel“ a „poskytovatel služeb“ - Pojem „hospodářský subjekt“ - Univerzity a výzkumné ústavy - Uskupení („konsorcium“) univerzit a orgánů státní správy - Hlavní neziskový účel podle stanov - Povolení účasti v řízení o zadání veřejné zakázky“)
 2010/C 51/12
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Consorzio Nazionale Interuniversitario per le Scienze del Mare (CoNISMa)
 Žalovaná: Regione Marche
 Předmět věci
 Rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114) — Vyloučení entit, jejichž cílem není zisk, ale výzkum, jako jsou univerzity, z výběrového řízení na veřejnou zakázku na služby spočívající v získávání geofyzikálních údajů
 Výrok
 1)
 Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby, a zejména její čl. 1 odst. 2 písm. a) a odst. 8 první a druhý pododstavec, jež odkazují na pojem „hospodářský subjekt“, musejí být vykládána v tom smyslu, že umožňují, aby se veřejných zakázek na služby účastnily takové entity, jaké nevykonávají činnost primárně za účelem dosahování zisku, nemají podnikovou organizační strukturu a nepůsobí pravidelně na trhu, jako jsou univerzity a výzkumné ústavy, jakož i konsorcia těchto univerzit a orgánů veřejné správy.
 2)
 Směrnice 2004/18 musí být vykládána v tom smyslu, že brání výkladu takové vnitrostátní právní úpravy, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, který zakazuje takovým entitám, jako jsou univerzity a výzkumné ústavy, jež nevykonávají činnost primárně za účelem dosahování zisku, účastnit se zadávacího řízení, přestože jsou podle vnitrostátního práva oprávněny nabízet služby, kterých se dotyčná zakázka týká.
 (1) Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. listopadu 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde — Belgie) — trestní řízení proti V.W. Lahoussemu, Lavichy BVBA
 (Věc C-142/09) (1)
 (Směrnice 92/61/EHS a 2002/24/ES - Schvalování typu dvoukolových nebo tříkolových motorových vozidel - Vozidla určená k soutěžím na pozemních komunikacích nebo v terénu - Vnitrostátní právní úprava zakazující výrobu, uvádění na trh a montáž zařízení určených ke zvýšení výkonu motoru nebo rychlosti mopedů)
 2011/C 13/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde
 Účastníci původního trestního řízení
 V.W. Lahousse, Lavichy BVBA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde (Belgie) — Výklad čl. 1 odst. 1, článku 12 a čl. 15 odst. 2 směrnice 2002/24/ES Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES ze dne 18. března 2002 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, kterou se zrušuje směrnice Rady 92/61/ES (Úř. věst. L 124, s. 1) — Výjimka pro vozidla, která jsou určená k používání v soutěžích na pozemních komunikacích (závody) nebo v terénu — Vnitrostátní právní úprava vylučující tuto výjimku
 Výrok
 Směrnice Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, jakož i směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES ze dne 18. března 2002 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, kterou se zrušuje směrnice Rady 92/61/EHS, mají být vykládány v tom smyslu, že pokud se na vozidlo nebo s ním související konstrukční část nebo samostatný technický celek nevztahuje postup schvalování zavedený směrnicemi, zejména z důvodu, že nespadají do působnosti uvedených směrnic, jejich ustanovení nebrání tomu, aby členský stát pro uvedené vozidlo, konstrukční část nebo samostatný technický celek zavedl v rámci svého vnitrostátního práva obdobný postup uznávání ověření provedených jinými členskými státy. V každém případě taková právní úprava musí dodržovat právo Unie, konkrétně články 34 SFEU a 36 SFEU.
 (1) Úř. věst. C 153, 4.7.2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/15
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Rüsselsheim – Německo) – Sandy Siewert a další v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-394/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Jednací řád - Článek 99 - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Významné zpoždění letu - Právo cestujících na náhradu škody - Podmínky, které zprošťují leteckého dopravce své povinnosti nahradit cestujícím škodu - Pojem ‚mimořádné okolnosti‘ - Letadlo poškozené mobilními nástupními schůdky v průběhu předchozího letu“)
 (2015/C 016/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Sandy Siewert, Emma Siewert, Nele Siewert
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Výrok
 Článek 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládán v tom smyslu, že taková událost, jako je ve věci v původním řízení náraz mobilních nástupních schůdků náležejících letišti do letadla, nemůže být kvalifikována jako „mimořádná okolnost“, která zprošťuje leteckého dopravce své povinnosti nahradit cestujícím škodu v případě významného zpoždění letu provedeného tímto letadlem.
 (1) Úř. věst. C 372, 20.10.2014.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/44
 Usnesení Tribunálu ze dne 29. června 2010 — Mauerhofer v. Komise
 (Věc T-515/08) (1)
 (Vícenásobná rámcová smlouva ‚Komise 2007‘ - Nábor odborníků v rámci poskytování pomoci třetím zemím - Úkoly poradenství - Měření počtu účtovaných odpracovaných dní Komisí - Žaloba na neplatnost - Neexistence napadnutelného aktu - Nepřípustnost - Žaloba na náhradu škody - Příčinná souvislost - Žaloba zjevně postrádající jakýkoliv právní základ)
 2010/C 221/72
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Volker Mauerhofer (Vídeň, Rakousko) (zástupce: J. Schartmüller, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupce: S. Boelaert, zmocněnec)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení úředního příkazu Komise ze dne 9. září 2008, kterým se mění zvláštní smlouva 2007/146271, uzavřená mezi Komisí a smluvní stranou rámcové smlouvy projektu „Analýza mapování hodnotového řetězce“ uskutečněného v Bosně a Hercegovině, kterým byl snížen počet dnů odpracovaných žalobcem na základě smlouvy, která ho vázala s výše uvedenou smluvní stranou rámcové smlouvy, kterou tato strana mohla vyúčtovat Komisi, jakož i, dále, návrh na poskytnutí náhrady škody.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Volkerovi Mauerhoferovi se ukladá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/31
 Žaloba podaná dne 26. srpna 2013 — Klaes v. OHIM — Klaes Kunststoffe (Klaes)
 (Věc T-453/13)
 2013/C 313/59
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Horst Klaes GmbH & Co. KG (Bad Neuenahr-Ahrweiler, Německo) (zástupce: B. Dix, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Kales Kunststoffe GmbH (Neuenrade, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 6. června 2013 ve věci R 1206/2012-1 a zamítl námitku proti přihlášce ochranné známky Společenství žalobkyně (č. 9545096).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Klaes“ pro výrobky zařazené do třídy 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 545 096
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Klaes Kunststoffe GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka modré barvy „Klaes“ pro služby zařazené do třídy 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/33
 Žaloba podaná dne 22. února 2008 – Miguelez Herreras v. Komise
 (Věc F-22/08)
 (2008/C 116/63)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Benedicta Miguelez Herreras (Brusel, Belgie) (zástupce: M. van der Woude, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 17. dubna 2007 v rozsahu, v němž neuděluje žalobkyni žádný dodatečný prioritní bod a ponechává přidělení dvou prioritních bodů a celkového počtu 23 bodů za hodnotící období 2003, a uložení žalované zaplacení náhrady škody.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 17. dubna 2007 v rozsahu, v němž neuděluje žalobkyni žádný dodatečný prioritní bod a ponechává přidělení dvou prioritních bodů a celkového počtu 23 bodů za hodnotící období 2003;
 —
 uložit žalované zaplacení náhrady škody ve výši 5 000 eur;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/54
 Žaloba podaná dne 4. listopadu 2009 — Centre national de la recherche scientifique v. Komise
 (Věc T-445/09)
 2010/C 24/97
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Centre national de la recherche scientifique (Paříž, Francie) (zástupce: N. Lenoir, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 17. srpna 2009 v rozsahu, v němž se týká započtení pohledávky, kterou má CNRS vůči Společenství na základě smlouvy Role of Skin proti údajné pohledávce Společenství vůči CNRS uplatňované na základě smlouvy EURO-THYMAIDE;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se Centre national de la recherche scientifique (CNRS) domáhá zrušení aktu započtení obsaženého v rozhodnutí BUDG/C3 D(2009) 10.5 — 1232 ze dne 17. srpna 2009, kterým Komise rozhodla o vrácení částek, které byly žalobci vyplaceny v rámci smlouvy EURO-THYMAIDE č. LSHB-CT-2003-503410 týkající se projektu šestého rámcového programu pro výzkum a technologický rozvoj.
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí pět žalobních důvodů vycházejících:
 —
 z porušení práva na obhajobu, jelikož rozhodnutí bylo přijato, aniž by Komise přezkoumala podrobné odpovědi CNRS na konečnou zprávu o auditu;
 —
 z porušení povinnosti uvést odůvodnění stanovené v článku 253 ES z důvodu absence podstatných skutečností, které by mohly umožnit porozumět argumentaci Komise obsažené v rozhodnutí;
 —
 z nesprávných právních posouzení a ze zjevně nesprávných posouzení skutečností spočívajících v tom, že Komise zamítla způsobilé výdaje na základě změny kritérií způsobilosti nákladů vzniklých ze smlouvy a nesprávně vyloučila důkazy prokazující tyto výdaje;
 —
 z porušení čl. 73 odst. 1 finančního nařízení, jelikož sporná pohledávka nemůže být považována za „jistou, o stanovené pevné částce a splatnou“, protože je vážně zpochybněna;
 —
 z porušení zásady právní jistoty vyplývajícího ze skutečnosti, že rozhodnutí bylo přijato na základě kritérií způsobilosti výdajů, která neexistovala v okamžiku podpisu smlouvy.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/57
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. července 2007 Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu vydanému dne 22. května 2007 ve věci F-97/06, López Teruel v. OHIM
 (Věc T-284/07 P)
 (2007/C 211/105)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) (zástupci: I. de Medrano Caballero a E. Maurage, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Adelaida López Teruel (Guadalajara, Španělsko)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 22. května 2007 vydaný ve věci F-97/06;
 —
 rozhodnout o nákladech řízení podle práva.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Rozsudkem ze dne 22. května 2007, jehož zrušení je navrhováno v rámci tohoto kasačního opravného prostředku, Soud pro veřejnou službu (SVS) zrušil rozhodnutí OHIM ze dne 6. října 2005, kterým byla zamítnuta žádost podaná A. López Teruel směřující ke svolání výboru pro otázky invalidity.
 Na podporu návrhu na zrušení uvedeného rozsudku OHIM vznáší tři důvody.
 První důvod vychází z porušení ustanovení služebního řádu týkajících se svolání výboru pro otázky invalidity v rozsahu, v němž SVS pokládal podmínky pro přiznání invalidního důchodu za podmínky svolání výboru pro otázky invalidity. Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) zpochybňuje rovněž existenci pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování, pokud jde o svolání takového výboru, a uplatňuje, že je tedy rozsudek SVS stižen nesprávným výkladem.
 Druhý důvod vychází z porušení článku 90 služebního řádu a z nesprávného právního posouzení, pokud jde o označení zpochybňovaného rozhodnutí v rozsahu, v němž měl SVS za to, že rozhodnutí ze dne 6. října 2005 je jediným aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, když považoval rozhodnutí OHIM obsahující odpověď na stížnost podanou proti tomuto rozhodnutí za potvrzující akt.
 Zatřetí OHIM uplatňuje, že SVS zjevně zkreslil skutkový stav a důkazy v rozsahu, v němž rozhodl, že Úřad ve svém rozhodnutí vycházel ze závěrů revizního lékařského vyšetření ze dne 18. října 2005.


text:
 26.6.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/8
 Žaloba podaná dne 14. dubna 2004 Cargill B.V. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-142/04)
 (2004/C 168/14)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. dubna 2004 žaloba společností Cargill B.V., se sídlem v Haagu (Nizozemsko), zastoupenou H.J. Bronkhorstem a J.F. van Nouhuysem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 I.
 zrušil rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 5. ledna 2004, které bylo této společnosti určeno;
 II.
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise, které stanoví, že prominutí dovozního cla nebylo v určitém případě odůvodněné. Toto rozhodnutí bylo přijato poté, co Soudní dvůr ve věci C-156/00, Nizozemské království v. Komise, zrušil rozhodnutí Komise C/2000/485 konečné. (1)
 Žalobkyně dovezla kukuřici do Evropského společenství v režimu aktivního zušlechťovacího styku; kukuřice měla být přeměněna na glukózu, která měla být znovu vyvezena. Žalobkyně vlastnila za tímto účelem nezbytná povolení k náhradě rovnocenným zbožím. V napadeném rozhodnutí Komise uvádí, že vyvezená glukóza nebyla plně získána z kukuřice, ale též z pšenice, která pocházela z trhu Společenství. Následkem toho nizozemské orgány vyměřily dlužné clo. V napadeném rozhodnutí Komise zamítla žádost o prominutí dluhu.
 Na podporu své žaloby žalobkyně v první řadě tvrdí, že došlo k porušení práva na obhajobu. Přesněji tvrdí, že došlo k porušení práva na slyšení a na přístup ke spisu.
 Žalobkyně dále tvrdí, že došlo k porušení článku 13 nařízení č. 1430/79 (2) týkajícího se vrácení nebo prominutí dovozních nebo vývozních cel, jakož i k porušení článku 239 nařízení č. 2913/92 (3), kterým se vydává celní kodex Společenství a článků 905–909 nařízení č. 2454/93 (4), kterým se provádí nařízení Rady č. 2913/92. Žalobkyně rovněž tvrdí, že došlo k porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 253 ES.
 Podle žalobkyně Komise nesprávně shledala, že žalobkyně zjevně nesplnila podmínky stanovené ve svém povolení k rovnocennému aktivnímu zušlechťování. Podle žalobkyně měla glukóza určená k vývozu, která byla získána z pšenice a kukuřice, stejné charakteristiky jako glukóza získaná výlučně z kukuřice. Žalobkyně dále tvrdí, že oba výrobky spadají pod stejný kód KN. Domnívá se, že jediné co jí lze vytýkat je skutečnost, že částečně vyvezla glukózu po uplynutí lhůty šesti měsíců stanovené v povolení.
 Žalobkyně na závěr tvrdí, že došlo k porušení zásady přiměřenosti.
 (1) Rozsudek Soudního dvora ze dne 13. března 2003, Nizozemsko v. Komise, C-156/00, Recueil, s. I-2527.
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 1430/79 ze dne 2. července 1979 týkající se vrácení nebo prominutí dovozních nebo vývozních cel (Úř. věst. L 175, s. 1).
 (3) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1).
 (4) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1).


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/11
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. května 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court) ve věci Eurofood IFCS Ltd – Enrico Bondi v. Bank of America N.A., Pearse Farrell, Official Liquidator, Director of Corporate Enforcement, Certificate/Note hloders
 (Věc C-341/04) (1)
 (Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Úpadkové řízení - Rozhodnutí o zahájení řízení - Místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy dlužníka - Uznávání úpadkového řízení - Veřejný pořádek)
 (2006/C 143/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Enrico Bondi
 Žalovaní: Bank of America N.A., Pearse Farrell, Official Liquidator, Director of Corporate Enforcement, Certificate/Note hloders
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Supreme Court – Výklad článků 1, 2, 3 a 16 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1; Zvl. vyd. 19/01, s. 191) – Usnesení, kterým je jmenován dočasný likvidátor do doby vydání konečného usnesení – Možnost považovat toto usnesení za rozhodnutí o zahájení úpadkového řízení – Soud příslušný k zahájení úpadkového řízení
 Výrok
 1)
 Je-li dlužníkem dceřiná společnost, jejíž sídlo a sídlo její mateřské společnosti se nacházejí ve dvou různých členských státech, domněnka stanovená v čl. 3 odst. 1 druhé větě nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení, podle které jsou hlavní zájmy této dceřiné společnosti soustředěny v členském státě, kde se nachází její sídlo, může být vyvrácena pouze tehdy, jestliže skutečnosti, jež jsou objektivní a zjistitelné třetími osobami, umožní prokázat existenci skutečné situace odlišné od té, kterou má odrážet umístění předmětného sídla. Tak by tomu mohlo být zejména v případě společnosti, která by nevykonávala žádnou činnost na území členského státu, kde se nachází její sídlo. Vykonává-li naopak společnost svou činnost na území členského státu, kde se nachází její sídlo, pouhá skutečnost, že mateřská společnost se sídlem v jiném členském státě může kontrolovat nebo kontroluje její rozhodnutí v hospodářské oblasti, nestačí k vyvrácení domněnky stanovené uvedeným nařízením.
 2)
 Článek 16 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že hlavní úpadkové řízení zahájené soudem členského státu musí být uznáno soudy ostatních členských států, aniž by tyto soudy byly oprávněny přezkoumávat příslušnost soudu státu, ve kterém bylo řízení zahájeno.
 3)
 Článek 16 odst. 1 první pododstavec nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že za rozhodnutí o zahájení úpadkového řízení ve smyslu tohoto ustanovení se považuje rozhodnutí vydané soudem členského státu, ke kterému byl za tímto účelem podán návrh na zahájení řízení uvedeného v příloze A téhož nařízení, vycházející z úpadku dlužníka, jestliže toto rozhodnutí zahrnuje zbavení dlužníka práva nakládat se svým majetkem, a jmenování správce podstaty uvedeného v příloze C daného nařízení. Toto zbavení práva nakládat s majetkem znamená, že dlužník pozbude oprávnění vykonávat správu svého majetku.
 4)
 Článek 26 nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát může odmítnout uznat úpadkové řízení zahájené v jiném členském státě, jestliže bylo rozhodnutí o zahájení řízení přijato při zjevném porušení základního práva být vyslechnut, kterého požívá osoba dotčená takovým řízením.
 (1) Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/2
 Posudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 30. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství
 (Posudek 1/08) (1)
 (Posudek vydaný na základě čl. 300 odst. 6 ES - Všeobecná dohoda o obchodu službami (GATS) - Listiny specifických závazků - Uzavírání dohod o poskytnutí kompenzačních vyrovnání za změnu a odvolání některých závazků po přistoupení nových členských států k Evropské unii - Sdílená pravomoc - Právní základy - Společná obchodní politika - Společná politika v oblasti dopravy)
 2011/C 211/02
 Jednací jazyk: všechny úřední jazyky
 Účastnice řízení
 Navrhovatelka: Komise Evropských společenství
 Předmět
 Žádost o posudek — Světová obchodní organizace (WTO) — Všeobecná dohoda o obchodu službami (GATS) — Listiny specifických závazků týkajících se otevření trhů a poskytování národního zacházení — Dohody týkající se změny a odvolání specifických závazků v návaznosti na přistoupení nových členských států k Evropské unii, jakož i kompenzačních vyrovnání ve prospěch členů WTO dotčených těmito změnami a odvoláními — Povaha pravomoci (výlučná, či sdílená) Společenství k uzavření takových dohod a náležité právní základy — Příslušné oblasti působnosti společné obchodní politiky a společné politiky v oblasti dopravy
 Výrok
 1)
 Uzavření takových dohod s dotčenými členy Světové obchodní organizace ve smyslu článku XXI Všeobecné dohody o obchodu službami (GATS), které jsou popsány v této žádosti o posudek, spadá do sdílené pravomoci Evropského společenství a členských států.
 2)
 Akt Společenství, jímž se uvedené Dohody uzavírají, se musí zakládat jak na čl. 133 odst. 1 a 5 a čl. 133 odst. 6 druhém pododstavci ES, tak na článku 71 ES a čl. 80 odst. 2 ES, ve spojení s čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem ES.
 (1) Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/52
 Žaloba podaná dne 21. března 2006 – Campoli v. Komise
 (Věc F-33/06)
 (2006/C 131/94)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Franco Campoli (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Rodrigues a A. Jaume, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit jednak rozhodnutí Orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) napadené ve stížnosti podané žalobcem dne 10. srpna 2005, kterým byl ke dni 1. května 2004 změněn koeficient, příspěvek na domácnost a paušální příspěvek na vzdělání použitelné na důchod žalobce, jakož i jednak výplatních pásek žalobce v rozsahu, v němž se uplatnilo toto posledně uvedené rozhodnutí od března 2005;
 —
 informovat OOJ o účincích zrušení napadených rozhodnutí a zejména použití koeficientu, příspěvku na domácnost a paušálního příspěvku na vzdělání použitelných na důchod žalobce před 1. květnem 2004, a to se zpětným účinkem ke dni 1. května 2004.
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se na podporu své žaloby dovolává velice podobných žalobních důvodů jako jsou žalobní důvody, které byly již uvedeny v řízení ve věci T-135/05 (1), které bylo taktéž zahájeno žalobcem.
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005, s. 33.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/43
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 — de Fays v. Komise
 (Věc F-30/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Pojištění pro případ pracovních úrazů a nemocí z povolání - Článek 73 služebního řádu - Zamítnutí uznání nemoci jako nemoci z povolání)
 2012/C 32/85
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Philippe de Fays (Malèves-Sainte-Marie-Wastines, Belgie) (zástupci: N. Soldatos, poté N. Soldatos a C. Eyben, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci, ve spolupráci s J.-L. Fagnartem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým bylo zamítnuto uznat nemoc žalobkyně jako nemoc z povolání.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba Philippa de Fayse se zamítá.
 2)
 Philippe de Fays ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 3.7.2010, s. 59.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. prosince 2013 — Siemens AG (C-239/11 P), Mitsubishi Electric Corp. (C-489/11 P), Toshiba Corp. (C-498/11 P) Siemens AG v. Evropská komise
 (Spojené věci C-239/11 P, C-489/11 P a C-498/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelová dohoda - Trh s projekty, které se týkají plynem izolovaných spínacích přístrojů - Rozdělení trhu - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Důkaz o protiprávním jednání - Jediné a trvající protiprávní jednání - Zkreslení důkazů - Důkazní síla prohlášení, které jsou v rozporu se zájmy osoby, která je učinila - Pokuty - Výchozí částka pokuty - Referenční rok - Multiplikační koeficient pro účely odrazení - Soudní přezkum v plné jurisdikci - Rovné zacházení - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění)
 2014/C 52/06
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Siemens AG (zástupci: I. Brinker, C. Steinle a M. Hörster, advokáti (C-239/11 P)), Mitsubishi Electric Corp. (zástupci: R. Denton, solicitor a K. Haegeman, advokát (C-489/11 P)), Toshiba Corp. (zástupci: J. MacLennan, solicitor, A. Dawes, solicitor, A. Schulz, advokát a S. Sakellariou, dikigoros (C-498/11))
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Antoniadis, jakož i R. Sauer, N. Khan a P. Van Nuffel, zmocněnci)
 Vedlejší účastník, který podporuje další účastnici řízení: Kontrolní úřad ESVO (zástupci: M. Schneider a M. Moustakali, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 3. března 2011 — Siemens v. Komise (T-110/07), kterým Tribunál zamítl žalobu žalobkyně na neplatnost rozhodnutí Komise C(2006) 6762 final, ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP ohledně kartelové dohody na trhu projektů, které se týkají plynem izolovaných spínacích přístrojů nebo podpůrně směřující ke snížení pokuty uložené žalobkyni — Porušení práva na spravedlivý proces, práva na obhajobu, zásady rovného zacházení a povinnosti uvést odůvodnění — Zkreslení důkazů — Nesprávné použití pravidel promlčení — Porušení článku 47 Listiny základních práv Evropské Unie
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Společnostem Siemens AG, Mitsubishi Electric Corp. A Toshiba Corp. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 232, 6.8.2011
 Úř. věst. C 347, 26.11.2011


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 1. července 2009 — Belgický stát v. Nathalie de Fruytier
 (Věc C-237/09)
 2009/C 220/39
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Belgický stát
 Žalovaná: Nathalie de Fruytier
 Předběžná otázka
 Je přeprava orgánů a vzorků humánního původu provozovaná osobou samostatně výdělečně činnou pro nemocnice a laboratoře dodáváním lidských orgánů, krve a mléka osvobozeným podle čl. 13 části A bodu 1 písm. d) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně od daně z přidané hodnoty (1)?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2010 — Mohr & Sohn v. Komise
 (Věc T-131/07) (1)
 (Vnitrozemská vodní doprava - Kapacita loďstva Společenství - Podmínky pro uvádění nových lodí do provozu (pravidlo ‚staré za nové‘) - Rozhodnutí Komise, kterým bylo odmítnuto použít výjimku stanovenou pro specializovaná plavidla - Článek 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 718/1999)
 2010/C 301/36
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Paul Mohr Sohn, Baggerei und Schiffahrt (Niederwalluf, Německo) (zástupce: F. von Waldstein, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Braun a K. Simonsson, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise SG (2007) D/200972 ze dne 28. února 2007, kterým bylo odmítnuto použít pro plavidlo Niclas výjimku, kterou pro specializovaná plavidla stanoví čl. 4 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 718/1999 ze dne 29. března 1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství (Úř. věst. L 90, s. 1; Zvl. vyd. 07/04, s. 271)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Paul Mohr Sohn, Baggerei und Schiffahrt ponese vedle vlastních nákladů i náklady řízení vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


text:
 4.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/39
 Kasační opravný prostředek podaný dne 18. února 2016 Carlem De Nicolou proti usnesení vydanému dne 18. prosince 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-128/11, De Nicola v. EIB
 (Věc T-75/16 P)
 (2016/C 118/45)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupkyně: G. Ferabecoli, advokátka)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl tomuto kasačnímu opravnému prostředku a v plném rozsahu změnil napadené usnesení tím, že zruší body 1 a 2 výroku, jakož i body 1, 7 až 25, 51 až 52, 63 až 76, 80, 84, 87 až88, 97 až 98 a 101 až 115 tohoto usnesení;
 —
 v důsledku toho zrušil všechny napadené akty a uložil EIB povinnost nahradit C. De Nicolovi škodu, která mu vznikla, jak je navrhováno v žalobě, nebo podpůrně vrátil věc jinému senátu Soudu pro veřejnou službu, aby v jiném složení znovu rozhodl o zrušených bodech;
 —
 uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tento kasační opravný prostředek je podán proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015, De Nicola v. Evropská investiční banka (F-128/11).
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty jsou podobné důvodům kasačního opravného prostředku a hlavním argumentům uplatněným ve věci T-55/16 P, De Nicola v. Evropská investiční banka.
 Navrhovatel zejména zdůrazňuje, že návrh na zrušení zpráv ze dne 4. července a 12. srpna 2011, jakož i návrh na zrušení rozhodnutí ze dne 6. září 2001, kterým se zamítá návrh na zahájení smírčího řízení, jsou přípustné.


text:
 30.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. února 2015 – Husky CZ v. OHIM – Husky of Tostock (HUSKY)
 (Věc T-287/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Slovní ochranná známka Společenství HUSKY - Skutečné užívání ochranné známky - Částečné zrušení - Prodloužení lhůty - Pravidlo 71 odst. 2 nařízení (ES) č. 2868/95 - Překlad do jazyka řízení“)
 (2015/C 107/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Husky CZ s.r.o. (Praha, Česká republika) (zástupce: L. Lorenc, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Geroulakos a I. Harrington, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Husky of Tostock Ltd (Woodbridge, Spojené království)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. března 2013 (věc R 748/2012-1), týkajícímu se řízení o zrušení mezi společnostmi Husky CZ s.r.o. a Husky of Tostock Ltd.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Husky CZ s.r.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. února 2012 společnostmi Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV a Quinn Plastics GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 30. listopadu 2011 ve věci T-208/06, Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV, Quinn Plastics GmbH v. Komise
 (Věc C-70/12 P)
 2012/C 165/14
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV a Quinn Plastics GmbH (zástupci: F. Wijckmans, advocaat, M. Visser, avocate)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž je v něm konstatováno, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek porušily článek 101 SFEU, a v němž tudíž nebyl zrušen článek 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž se dotýká těchto účastnic řízení;
 —
 podpůrně zrušit rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž Tribunál v rámci výkonu své soudní pravomoci v plné jurisdikci snížil základní částku pokuty pouze o 10 % a nezrušil tu část rozhodnutí, v níž bylo v rámci výpočtu pokuty rozhodnuto o jejím zvýšení z důvodu doby trvání protiprávního jednání;
 —
 podpůrně zrušit rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž jím nebyla zrušena ta část rozhodnutí, v níž je snížení základní částky pokuty na základě jednotlivého zacházení omezeno na 25 %, a stanovit v rámci soudní pravomoci Soudního dvora v plné jurisdikci vyšší procentní podíl, který náležitě odráží skutečnost, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek nejsou odpovědné za kartelové jednání, pokud jde o hmoty na výrobu forem z PMMA a sanitární výrobky z PMMA, a zajistit tak soulad takového vyššího snížení pokuty se zásadou proporcionality;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v souladu s čl. 69 odst. 2 jednacího řádu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV a Quinn Plastics GmbH se domáhají zrušení rozsudku Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 ve věci T-208/06, Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV a Quinn Plastics GmbH v. Evropská komise, v rozsahu uvedeném v jejich kasačním opravném prostředku. Rozsudek Tribunálu se týká údajného kartelového jednání spočívajícího v souboru kartelových dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví methakrylátu (rozhodnutí Komise C(2006) 2098 final ze dne 31. května 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.645 — Methakryláty)). V rozsudku je konstatováno, že Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV a Quinn Plastics GmbH porušily článek 81 ES a článek 53 Dohody o EHP tím, že se účastnily souboru kartelových dohod a jednání ve vzájemné shodě, pokud jde o pevné desky z polymethylmethakrylátu, a tyto společnosti jsou shledány odpovědnými za účast na kartelovém jednání v době od dubna 1998 do konce října 1998 a v době od 24. února 2000 do 21. srpna 2000.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku uplatňují Quinn Barlo Ltd, Quinn Plastics NV a Quinn Plastics GmbH tři důvody kasačního opravného prostředku.
 V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že Tribunál nesprávně použil unijní právo, když určil, že došlo k porušení článku 101 SFEU, nebo se dopustil nesprávného právního posouzení při použití článku 2 nařízení č. 1/2003 (1). Jak Komise, tak Tribunál zaujaly právní stanovisko, podle něhož bylo porušení článku 101 SFEU právně dostačujícím způsobem prokázáno prostřednictvím následujícího souboru kritérií: (i) důkaz účasti účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek na čtyřech schůzkách a (ii) neexistence důkazu o tom, že by se účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek veřejně distancovaly od obsahu těchto schůzek. Tímto postupem jak Komise, tak i Tribunál pominuly objektivní a nesporné úvahy, z nichž vyplývá, že uvedený soubor kritérií nebyl vhodný, a každopádně ani dostatečný k učinění právního závěru, podle něhož účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek porušily článek 101 SFEU. V důsledku použití takových kritérií Komise a Tribunál nedodržely požadavky článku 2 nařízení č. 1/2003 a nepodařilo se jim právně dostačujícím způsobem prokázat, že došlo k porušení článku 101 SFEU.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku se dělí na dvě části. První část druhého důvodu vychází podpůrně z nesprávného právního posouzení Tribunálem, který nedodržel obecnou zásadu presumpce neviny, když prováděl opravu posouzení doby trvání údajného protiprávního jednání provedeného Komisí. V důsledku obecné presumpce neviny nebyl Tribunál oprávněn prodloužit první dobu trvání údajné účasti na protiprávním jednání v tom smyslu, že protiprávní jednání bylo podle něj ukončeno až v době po konání druhé schůzky. Druhá část druhého důvodu vychází podpůrně z nesprávného právního posouzení Tribunálem, když Tribunál rozhodl, že využije své soudní pravomoci v plné jurisdikci a zvýšil základní částku pokuty o 10 %, jelikož takové rozhodnutí porušuje obecné zásady legitimního očekávání a rovného zacházení. V případě obou částí druhého důvodu kasačního opravného prostředku Tribunál porušil čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází podpůrně z nesprávného právního posouzení Tribunálem, když Tribunál potvrdil snížení základní částky pokuty o 25 % a nerozhodl o vyšším snížení. Tribunál tím porušil čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003 a obecnou zásadu proporcionality.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/40
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Krefeld (Německo) dne 4. července 2014 – Jaouad El Majdoub v. CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH
 (Věc C-322/14)
 2014/C 315/65
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Krefeld
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jaouad El Majdoub
 Žalovaná: CarsOnTheWeb.Deutschland GmbH
 Předběžné otázky
 Splňuje tzv. „click wrapping“ požadavky kladené na elektronickou komunikaci ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení č. 44/2001 (1)?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht dne 21. dubna 2006 – Matthias Kruck v. Landkreis Potsdam-Mittelmark
 (Věc C-192/06)
 (2006/C 154/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Matthias Kruck
 Žalovaný: Landkreis Potsdam-Mittelmark
 Předběžná otázka
 Má být čl. 9 odst. 2 až 4 nařízení (EHS) č. 3887/92 (1), ve znění nařízení (ES) č. 1648/95 (2), vykládán v tom smyslu, že se výpočet maximální plochy, která připadá v úvahu pro vyrovnávací platby za vynětí půdy z produkce podle čl. 7 odst. 6 druhé a čtvrté věty nařízení (EHS) č. 1765/92, ve znění nařízení (ES) č. 2989/95 (3), provede na základě požadované nebo na základě skutečně zjištěné obdělané plochy?
 (1) Úř. věst. L 391, s. 36.
 (2) Úř. věst. L 156, s. 27.
 (3) Úř. věst. L 312, s. 5.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/7
 Rozsudek Soudního dvora (3. července 2014 senátu) ze dne druhého (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Stanislav Gross v. Hauptzollamt Braunschweig
 (Věc C-165/13) (1)
 („Daně - Směrnice 92/12/EHS - Články 7 až 9 - Obecný režim pro výrobky podléhající spotřební dani - Výrobky, které byly v některém členském státě propuštěny pro domácí spotřebu a skladovány pro obchodní účely v jiném členském státě - Daňová povinnost držitele těchto produktů, který je nabyl v členském státě určení, ke spotřební dani - Nabytí po vstupu“)
 2014/C 292/09
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Stanislav Gross
 Žalovaný: Hauptzollamt Braunschweig
 Výrok
 Článek. 9 odst. 1 směrnice 92/12 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice Rady 92/108/EHS ze dne 14. prosince 1992, ve spojení s článkem 7 této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že uvedené ustanovení členskému státu umožňuje, aby určil jakožto plátce spotřební daně osobu, jež má na daňovém území tohoto členského státu v držení pro obchodní účely výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v jiném členském státě, za okolností, jako jsou ty, jež jsou dány v původním řízení, a to i v případě, že tato osoba nebyla první držitelkou těchto výrobků v členském státě jejich určení.
 (1) Úř. věst. C 207, 20. 7. 2013.


text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/28
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2016 – GABO:mi v. Komise
 (Věc T-10/16)
 (2016/C 111/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GABO:mi Gesellschaft für Ablauforganisation:milliarium mbH & Co. KG (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a C. Mayer, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil napadené rozhodnutí za neplatné a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení následujících rozhodnutí žalované:
 —
 rozhodnutí ze dne 2. prosince 2015 (ref. Ares (2015) 5513293) o dohodách o dotaci FP 7 a dopisu ze dne 2. prosince 2015 (ref. Ares (2015) 5513293) o dohodách o dotaci FP 6 ohledně rozhodnutí žalované přistoupit k navracení částek v návaznosti na audit (RAIA000024) týkající se ukončených dohod o dotaci FP 7 a v návaznosti na audit (RAIA000027) o smlouvách FP 6;
 —
 rozhodnutí nařídit žalobkyni na základě výzvy k úhradě č. 3241514917 (ref. Ares (2015) 5513293) zaplacení celkové částky 1 770 417,29 EUR do 15. ledna 2016 na bankovní účet žalované a
 —
 rozhodnutí na základě dopisů ze dne 16. prosince 2015 (ref. Ares (2015)5894346, ref. Ares (2015)5898040, ref. Ares (2015)5899627), ze dne 21. prosince 2015 (BUDG/DGA/C4/DB – 025798.4) a ze dne 14. ledna 2016 (BUDG/DGA/C4/DB – 025798.1) započíst každou z příslušných plateb na předpokládaný dluh žalobkyně vyplývající z výzvy k úhradě č. 3241514917 (ref. Ares (2015) 5513293).
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí jsou protiprávní, neboť všechny uplatňované výdaje splňují kritérium způsobilosti stanovené v článku II.14.1 dohody o dotaci.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí nesplňují formální a procesní náležitosti a porušují zásadu řádné správy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že napadená rozhodnutí porušují zásadu proporcionality.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že uložení náhrady škody v napadených rozhodnutích je také protiprávní proto, že žalobkyni nebyly poskytnuty žádné neodůvodněné finanční příspěvky.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 14. července 2016 – FMS Wertmanagement AöR v. Heta Asset Resolution AG
 (Věc C-394/16)
 (2016/C 419/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Frankfurt am Main
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: FMS Wertmanagement AöR
 Žalovaná: Heta Asset Resolution AG
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků (1), zejména její čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 bod 2 a 23 ve spojení s čl. 4 odst. 1 písm. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky (2), vykládána v tom smyslu, že do oblasti její působnosti spadá i likvidační subjekt (likvidační společnost), která dne 2. července 2014, kdy směrnice 2014/59/EU vstoupila v platnost, ještě byla úvěrovou institucí ve smyslu čl. 4 odst. 1 bod 1 nařízení (EU) č. 575/2013 (institucí CRR), tuto vlastnost však ztratila již před uplynutím lhůty pro provedení směrnice 2014/59/EU do vnitrostátního práva dne 31. prosince 2014 a již nedisponuje bankovní licencí k provozování bankovních činností, nýbrž může vykonávat pouze na základě zákonné licence (bankovní) činnost, která slouží výlučně k likvidaci portfolia?
 2)
 Musí být směrnice 2014/59/EU, zejména její čl. 43 odst. 2 písm. b) a čl. 37 odst. 6, vykládána v tom smyslu, že opatření, které odpovídá nástroji rekapitalizace z vnitřních zdrojů podle článku 43 směrnice 2014/59/EU, spadá do její věcné působnosti i tehdy, pokud je provedeno v důsledku vnitrostátního předpisu domovského členského státu v případě, kdy již neexistuje realistický výhled na obnovení životaschopnosti likvidačního subjektu, který své části, jejichž existence má být nadále zachována, prodal až poté, co dne 2. července vstoupila v platnost směrnice 2014/59/EU, ale před tím, než dne 31. prosince 2014 uplynula lhůta pro její provedení, a ani nejsou převáděny žádné systémově relevantní služby na překlenovací instituci a ani jinak nejsou zcizovány nebo převáděny další části podniku, nýbrž tento likvidační subjekt slouží výlučně správě aktiv, práv a závazků s cílem řádného, aktivního a co možná nejlepšího zpeněžení těchto jednotlivých aktiv, práv a závazků (likvidace portfolia)?
 3)
 Musí být čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (3) (ve znění článku 117 směrnice 2014/59/EU) vykládán v tom smyslu, že snížení závazků likvidačního subjektu, které podléhají jinému vnitrostátnímu právu, nařízené správním orgánem domovského členského státu likvidačního subjektu, jakož i snížení úrokové sazby a odložení splácení závazků v členském státě, jehož právu tyto závazky podléhají a ve kterém má dotčený věřitel sídlo, je bez nutnosti dalších formalit v plném rozsahu účinné nebo to předpokládá, aby likvidační subjekt (likvidační společnost) spadala do osobní působnosti směrnice 2014/59/EU (v souladu s první předběžnou otázkou) a nařízené opatření spadalo do věcné působnosti směrnice 2014/59/EU?
 Znamená „být v plném rozsahu účinný bez nutnosti dalších formalit“, že soud členského státu, – který má v rámci práva použitelného na závazky rozhodnout o uznání opatření nařízených podle práva domovského členského státu, – nemá pravomoc přezkoumat slučitelnost výše uvedených opatření se směrnicí 2014/59/EU?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014 , kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2014, L 173, s. 190).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1).
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (Úř. věst. 2001, L 125, s. 15).


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Německo) dne 11. července 2016 – Hornbach-Baumarkt-AG v. Finanzamt Landau
 (Věc C-382/16)
 (2016/C 343/46)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Rheinland-Pfalz
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Hornbach-Baumarkt-AG
 Žalovaný: Finanzamt Landau
 Předběžná otázka
 Brání článek 49 ve spojení s článkem 54 Smlouvy o fungování Evropské unie – dále jen „SFEU“ – (dříve článek 43 ve spojení s článkem 48 Smlouvy o založení Evropského společenství, – dále jen „Smlouva o ES“ –) právní úpravě členského státu, podle níž je nutno na příjmy daňového rezidenta z obchodních vztahů se společností usazenou v jiném členském státě, v níž tento daňový rezident vlastní nejméně čtvrtinový přímý či nepřímý podíl a s níž se tento daňový rezident dohodl na podmínkách, které se odchylují od podmínek, na nichž by se ve stejné či podobné situaci dohodly na sobě nezávislé třetí osoby, pohlížet tak, jak by jich bývalo bylo dosaženo za podmínek dohodnutých mezi na sobě nezávislými třetími osobami, jestliže v souvislosti s příjmy z obchodních vztahů se společností rezidentem se takováto korekce neprovádí a tato právní úprava neposkytuje daňovému rezidentovi možnost prokázat, že tyto podmínky byly dohodnuty z hospodářských důvodů vyplývajících z jeho postavení společníka společnosti usazené v jiném členském státě?


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. ledna 2007 – Technische Glaswerke Ilmenau GmbH v. Komise Evropských společenství, Schott AG, původně Schott Glas
 (Věc C-404/04 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Článek 87 odst. 1 ES - Smluvní příslib platby - Zánik podstatné podmínky smlouvy - Nové důvody a argumenty - Nahrazení odůvodnění - Návrh na výslech svědků - Kritérium soukromého věřitele - Odůvodnění rozsudku Soudu - Určení výše podpory - Článek 87 odst. 3 písm. c) ES - Právo být vyslechnut - Porušení práv obhajoby dotyčného členského státu)
 (2007/C 42/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (zástupci: C. Arhold a N. Wimmer, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a V. Kreuschitz, zmocněnci), Schott AG, původně Schott Glas (zástupce: U. Soltész, Rechtsanwalt)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 8. července 2004, Technische Glaswerke Ilmenau v. Komise (T-198/01), jímž byla zamítnuta žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise 2002/185/ES ze dne 12. června 2001 o státní podpoře poskytnuté Německem ve prospěch Technische Glaswerke Ilmenau GmbH (Německo) (Úř. věst. L 62, s. 30)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Technische Glaswerke Ilmenau GmbH ponese, kromě svých nákladů řízení, všechny náklady řízení Komise Evropských společenství vztahující se k řízení o předběžných opatřeních a k tomuto řízení.
 3)
 Technische Glaswerke Ilmenau GmbH ponese náklady řízení vzniklé Schott AG v řízení o předběžných opatřeních.
 4)
 Schott AG ponese vlastní náklady řízení vztahující se k tomuto řízení.
 (1) Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


text:
 6.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 13. března 2009 — Spolková republika Německo v. D, vedlejší účastníci: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht, Bundesbeauftragte für Asylangelegenheiten beim Bundesamt für Migration und Flüchtlinge
 (Věc C-101/09)
 2009/C 129/11
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo
 Žalovaný: D
 Vedlejší účastníci řízení: Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht, Bundesbeauftragte für Asylangelegenheiten beim Bundesamt für Migration und Flüchtlinge
 Předběžné otázky
 1)
 Jedná se o vážný nepolitický zločin nebo o protiprávní jednání, které je v rozporu se zásadami a cíli Organizace spojených národů ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. b) a c) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (1), pokud byl cizinec dlouhodobě zapojen jako bojovník a funkcionář — dočasně také jako člen řídícího orgánu — do organizace (v tomto případě Strany pracujících Kurdistánu — PKK), která při svých ozbrojených útocích proti státu (v tomto případě proti Turecku) opakovaně používala také teroristických metod a je uvedena na seznamu osob, skupin a entit, který je uveden v příloze ke společnému postoji Rady o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a cizinec tímto aktivně a ve významné pozici podporoval ozbrojený boj této organizace?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Je podmínkou vyloučení přiznání postavení uprchlíka podle čl. 12 odst. 2 písm. b) a c) směrnice 2004/83/ES skutečnost, že je cizinec nadále nebezpečný?
 3)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku: Je podmínkou vyloučení přiznání postavení uprchlíka podle čl. 12 odst. 2 písm. b) a c) směrnice 2004/83/ES přezkum přiměřenosti v souvislosti s konkrétním případem?
 4)
 V případě kladné odpovědi na třetí otázku:
 a)
 Je nutno při přezkumu přiměřenosti zohlednit to, že cizinec požívá ochrany proti vyhoštění podle článku 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod ze dne 4. listopadu 1950 nebo podle vnitrostátních ustanovení?
 b)
 Je vyloučení [přiznání postavení uprchlíka] nepřiměřené pouze v obzvláště výjimečných případech?
 5)
 Je ve smyslu článku 3 směrnice 2004/83/ES slučitelné s touto směrnicí to, že je cizinec podle vnitrostátního ústavního práva i nadále považován za osobu s právem na azyl, přestože podle čl. 12 odst. 2 směrnice existuje důvod pro vyloučení [přiznání postavení uprchlíka] a odnětí postavení uprchlíka podle čl. 14 odst. 3 směrnice?
 (1) Úř. věst. L 304, s. 12.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-293/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 79/409/EHS a 92/43/EHS - Ochrana volně žijících ptáků - Zvláště chráněné oblasti - Nedostatečná ochranná opatření“)
 (2009/C 32/06)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Konstantinidis, D. Recchia a M. Patakia, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. 1979 L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98) ve spojení s čl. 4 odst. 4 směrnice, ve znění čl. 6 odst. 2 až 4 směrnice 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. 1992 L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) – Absence ochrany zvláště chráněných oblastí (ZCHO) – Existence činností, které mohou poškodit integritu ZCHO a mít negativní následky z hlediska cílů ochrany ZCHO a druhů, pro které byly tyto oblasti vymezeny
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že nepřijala všechna nezbytná opatření pro zavedení a uskutečnění koherentního, specifického a úplného právního režimu schopného zajistit trvale udržitelné řízení a účinnou ochranu zvláště chráněných oblastí označených s ohledem na ochranářské cíle stanovené směrnicí Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 1 a odst. 2 této směrnice, jakož i z jejího čl. 4 odst. 4 první věty, ve znění vyplývajícím z čl. 6 odst. 2 směrnice 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 182, 4.8.2007.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. listopadu 2014 – Theophilou v. Komise a ECB
 (Věc T-293/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody - Program podpory stability pro Kypr - Memorandum o porozumění o politice zvláštní hospodářské podmíněnosti uzavřené mezi Kyperskou republikou a EMS - Pravomoc Tribunálu - Příčinná souvislost - Žaloba zčásti nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
 (2015/C 026/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Christos Theophilou (Nikósie, Kypr); a Eleni Theophilou (Nikósie, Kypr) (zástupci: C. Paschalides, solicitor, a A. Paschalides, advokát)
 Žalované: Evropská komise (zástupci: B. Smulders a J.-P. Keppenne, zmocněnci), a Evropská centrální banka (zástupci: A. Sáinz de Vicuña Barroso, N. Lenihan a F. Athanasiou, zmocněnci, ve spolupráci s W. Bussianem, W. Devroem a D. Artsem, advokáty)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení bodů 1.23 až 1.27 memoranda o porozumění o politice zvláštní hospodářské podmíněnosti uzavřeného mezi Kyperskou republikou a Evropským mechanismem stability (EMS) dne 26. dubna 2013 a zadruhé návrh na náhradu škody údajně způsobené žalobkyni v důsledku zahrnutí bodů 1.23 až 1.27 do tohoto memoranda a porušení povinnosti Komise vykonávat dohled.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Christos Theophilou a Eleni Theophilou ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a Evropskou centrální bankou.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/10
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz — Rakousko) — Dachsberger & Söhne GmbH v. Zollamt Salzburg, Erstattungen
 (Věc C-77/08) (1)
 („Vývozní náhrady - Rozlišená náhrada - Okamžik podání žádosti - Vývozní prohlášení - Neexistence důkazu splnění formalit propuštění pro domácí spotřebu v zemi určení - Sankce“)
 2009/C 113/19
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Dachsberger & Söhne GmbH
 Žalovaný: Zollamt Salzburg, Erstattungen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz (Rakousko) — Výklad čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce druhé věty nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 351, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2945/94 ze dne 2. prosince 1994, kterým se mění nařízení (EHS) č. 3665/87, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, pokud jde o vymáhání neprávem vyplacených částek a sankce (Úř. věst. L 310, s. 57) — Pojem žádosti o rozlišenou část vývozní náhrady — Uplatnění sankce v případě nesprávného uvedení země určení ve vývozním prohlášení
 Výrok
 Článek 11 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 495/97 ze dne 18. března 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že v případě rozlišené náhrady je o rozlišenou část požádáno nikoliv v okamžiku podání žádosti uvedené v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 nebo podkladů pro vyplacení náhrady uvedených v čl. 47 odst. 2 tohoto nařízení, ale již v okamžiku předložení dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení. Skutečnost, že v předmětném dokumentu jsou uvedeny informace, které mohou vést k vyšší náhradě, nežli je použitelná náhrada, a které se ukážou jako nesprávné, s sebou nese — s výhradou případů uvedených v třetím a sedmém pododstavci čl. 11 odst. 1 téhož nařízení — uložení sankce stanovené v prvním a druhém pododstavci tohoto čl. 11 odst. 1.
 (1) Úř. věst. C 128, 24.5.2008.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/15
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. května 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail de Nivelles – Belgie) – Charlotte Rosselle v. Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI), Union nationale des mutualités libres (UNM)
 (Věc C-65/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sociální politika - Směrnice 92/85/EHS - Opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň - Článek 11 body 2 a 4 - Pracovnice ve služebním poměru, které je uděleno neplacené volno z osobních důvodů, aby mohla pracovat v zaměstnaneckém poměru - Odmítnutí přiznat jí dávku v mateřství z důvodu, že jakožto zaměstnankyně nesplnila požadavek minimální příspěvkové doby k získání některých sociálních dávek“)
 (2015/C 236/20)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal du travail de Nivelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Charlotte Rosselle
 Žalovaní: Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI), Union nationale des mutualités libres (UNM
 za přítomnosti: Institut pour l’égalité des femmes et des hommes (IEFH),
 Výrok
 Článek 11 bod 4 druhý pododstavec směrnice Rady 92/85 ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (desáté směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát odmítl přiznat zaměstnankyni dávku v mateřství z důvodu, že jakožto pracovnice ve služebním poměru, které bylo uděleno neplacené volno z osobních důvodů, aby mohla pracovat v zaměstnaneckém poměru, nesplnila v rámci tohoto zaměstnání požadavek minimální příspěvkové doby stanovený vnitrostátním právem ke vzniku nároku na uvedenou dávku v mateřství, i když bezprostředně před předpokládaným datem porodu pracovala více než dvanáct měsíců.
 (1) Úř. věst. C 129, 28.4.2014.


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Patent- und Markensenat (Rakousko) dne 6. září 2012 — Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH v. Pfahnl Backmittel GmbH
 (Věc C-409/12)
 2012/C 399/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Patent- und Markensenat
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH
 Žalovaná: Pfahnl Backmittel GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Stala se ochranná známka „označením obvyklým pro výrobky nebo služby“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/95/ES (1), pokud
 a)
 si jsou obchodníci sice vědomi, že se v tomto ohledu jedná o údaj o původu, avšak konečným spotřebitelům to zpravidla neprozrazují, a
 b)
 koneční spotřebitelé (rovněž) z tohoto důvodu již nechápou ochrannou známku jako údaj o původu, nýbrž jako označení obvyklé pro výrobky nebo služby, pro které je ochranná známka zapsána.
 2)
 Jedná se o „nečinnost“ ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. a) směrnice 2008/95/ES již tehdy, pokud majitel ochranné známky zůstává nečinný, ačkoliv obchodníci neupozorňují zákazníky na to, že se jedná o zapsanou ochrannou známku?
 3)
 Je třeba prohlásit za zaniklou ochrannou známku, která se na základě činnosti nebo nečinnosti jejího majitele stala pro konečné spotřebitele, nikoli však v oblasti obchodu označením obvyklým, tehdy, avšak jen tehdy, pokud jsou koneční spotřebitelé na toto označení odkázáni, protože neexistují žádné rovnocenné alternativy?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (kodifikované znění) (Úř. věst. L 299, s. 25).


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (velkého senátu)
 ze dne 7. září 2004
 ve věci C-347/02: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)
 (Pojištění - Třetí směrnice „neživotní pojištění“ - Systém bonus – malus)
 (2004/C 262/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci 347/02, Komise Evropských společenství (zmocněnci: C. Tufvesson a J.-F. Pasquier) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues, P. Boussaroque a C. Mercier), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, předložená dne 30. září 2002, Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C.W.A. Timmermans (zpravodaj), C. Gulmann, J.N. Cunha Rodrigues (předsedové senátu), R. Schintgen. F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, tajemník: H. von Holstein, vydal dne 7. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/18
 Žaloba podaná dne 4. ledna 2011 — Portugalsko v. Komise
 (Věc T-3/11)
 2011/C 139/36
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo a J. Saraiva de Almeida, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje Tribunálu, aby
 —
 zrušil rozhodnutí Komise 2010/668/EU ze dne 4. listopadu 2010 o vyloučení některých výdajů uskutečněných členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) z financování Evropské unie v části, ve které u důvodu „závad v systému LPIS-GIS, v provádění kontrol na místě a ve výpočtu sankcí“ používá finanční opravy v různých opatřeních, přičemž vylučuje z financování Evropské unie částku 40 690 655,11 eur ve vztahu k výdajům prohlášeným žalobkyní za hospodářské roky 2005, 2006 a 2007 a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně deset žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise nevzala v úvahu údaje předložené portugalskými orgány ohledně kontrol provedených v oblasti LPIS-GIS, které byly založeny na analýze rizik v souladu s článkem 27 nařízení Komise (ES) č. 796/2004.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise nevzala v úvahu údaje předložené portugalskými orgány ohledně intenzifikace kontrol provedených v oblasti LPIS-GIS v souladu s článkem 26 nařízení Komise (ES) č. 796/2004.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise nevzala v úvahu údaje předložené portugalskými orgány ohledně kontrol provedených v oblasti LPIS-GIS v souladu s pravidlem 75 %/90 %, na které odkazuje čl. 24 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 796/2004.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise vyjádřila vážné a odůvodněné pochybnosti o neúčinnosti a vadách kontrol, přičemž se opřela pouze o případ zahrnutí jedné dálnice do povrchu, na něž se vztahuje podpora.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise použila „Pokyny pro výpočet finančních důsledků při vypracovávání rozhodnutí o schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF“, které jsou uvedeny v dokumentu VI/5330/1997-PT, a tím porušila zásadu rovného zacházení s členskými státy.
 6)
 Šestý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise použila kromě výdajů týkajících se režimu jednotné platby v hospodářském roce 2006 finanční opravy, čímž zahrnula všechna opatření prvního a druhého pilíře.
 7)
 Sedmý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise neposoudila „Výpočet sankcí“ ve světle údajů předložených portugalskými orgány, z nichž vyplývá dosažení souladu s čl. 49 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 796/2004, jakož i neexistence nebezpečí pro Fond, takže napadené rozhodnutí představuje v tomto ohledu také porušení zásady proporcionality.
 8)
 Osmý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise rozhodla o nesplnění povinnosti ve světle údajů předložených portugalskými orgány, které prokazují úplné dosažení souladu s článkem 53 nařízení Komise (ES) č. 796/2004.
 9)
 Devátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, jelikož Komise nevzala v úvahu údaje předložené portugalskými orgány, které prokazují, že dosáhla souladu s článkem 21 nařízení č. 2237/2003 v roce 2004 a s čl. 13 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 v roce 2005, pokud jde o kontroly minimální hustoty výsadby stromů nesoucích skořápkové ovoce.
 10)
 Desátý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení Komise, pokud jde o použití oprav na částky zaplacené v rámci opatření „Dodatečné částky pomoci“, které zahrnovalo prémie na maso a prostředky RPU zaplacené za zvláštní práva.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/47
 Žaloba podaná dne 8. ledna 2015 – Ice Mountain Ibiza v. OHIM – Marbella Atlantic Ocean Club (ocean beach club ibiza)
 (Věc T-5/15)
 (2015/C 073/58)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Španělsko) (zástupci: J. L. Gracia Albero a F. Miazzetoo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Marbella Atlantic Ocean Club, SL (Puerto, Banús, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „ocean beach club ibiza“ – přihláška č. 10 610 491
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2014 ve věci R 2292/2013-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. října 2014 ve věci R 2292/2013-1 tak, že námitka podaná společností Marbella Atlantic Ocean Club, SL bude zamítnuta a přihláška ochranné známky Společenství č. 10 610 491„ocean beach club ibiza“ (kombinovaná ochranná známka) bude připuštěna k zápisu do třídy 41; a;
 —
 rozhodl, že žalovaný ponese náhradu nákladů tohoto řízení, včetně nákladů řízení, dosud vynaložených v nižších instancích u námitkového oddělení a prvního odvolacího senátu OHIM, která vedla k podání této žaloby.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2010 — KUKA Roboter v. OHIM
 (Věc T-97/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství tvořené odstínem oranžové barvy - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2010/C 301/41
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: KUKA Roboter GmbH (Augšpurk, Německo) (zástupci: A. Kohn a B. Hannemann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 14. prosince 2007 (věc R 1572/2007-4), týkajícímu se přihlášky odstínu oranžové barvy jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti KUKA Roboter GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/39
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Verwaltungssenat in Tirol (Rakousko) dne 7. srpna 2013 — Ute Reindl, MPREIS Warenvertriebs GmbH v. Bezirkshauptmannschaft Innsbruck
 (Věc C-443/13)
 2013/C 344/69
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Verwaltungssenat in Tirol
 Účastníci původního řízení
 Žalované a navrhovatelky v odvolacím řízení: Ute Reindl, MPREIS Warenvertriebs GmbH
 Žalobkyně a odpůrkyně v odvolacím řízení:: Bezirkshauptmannschaft Innsbruck
 Předběžné otázky
 1)
 Má být článek 1 nařízení (ES) č. 1086/2011 (1), kterým se mění nařízení (ES) č. 2073/2005, chápán tak, že čerstvé drůbeží maso musí ve všech stádiích distribuce splňovat mikrobilogické kritérium uvedené v příloze I první kapitole, bodě 1.28 nařízení (ES) č. 2073/2005 (2)?
 2)
 Spadají pod režim nařízení (ES) č. 2073/2005 v plném rozsahu i provozovatelé potravinářských podniků, kteří působí na úrovni distribuce potravin?
 3)
 Musí být mikrobiologické kritérium uvedené v příloze I první kapitole, bodě 1.28 nařízení (ES) č. 2073/2005 dodržováno také na všech úrovních distribuce provozovateli potravinářských podniků, kteří se nepodílejí na výrobě (výlučně úroveň distribuce)?
 (1) Nařízení Komise (EU) č. 1086/2011 ze dne 27. října 2011, kterým se mění příloha II nařízení (ES) č. 2160/2003 Evropského parlamentu a Rady a příloha I nařízení Komise (ES) č. 2073/2005, pokud jde o salmonelu v čerstvém drůbežím mase, Úř. věst. L 281, s. 7
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2073/2005 ze dne 15. listopadu 2005 o mikrobiologických kritériích pro potraviny, Úř. věst. L 338, s. 1.


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením soudu Gerechtshof te Amsterdam ze dne 28. června 2004 ve věci B.V. Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht proti Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam
 (Věc C-311/04)
 (2004/C 239/04)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemské království) ze dne 28. června 2004 ve věci B.V. Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht proti Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 22. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Gerechtshof te Amsterdam žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je doplňková poznámka (ES) 1 ke kapitole 10 Společného celního sazebníku, tak jak vyplývá z nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 (1) z 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, platná, pokud stanovuje jiné požadavky na pojem „poloomletá rýže“ než vysvětlivka Rady pro celní spolupráci k položce 1006 harmonizovaného systému?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku kladná, je možné, aby se subjekt práva odvolal na dobrou víru podle čtvrtého pododstavce čl. 220 odst. 2 písm. b) Celního kodexu Společenství, pokud uvedený subjekt znal, anebo měl znát doplňkovou poznámku (ES) 1 písmeno f) ke kapitole 10 společného celního sazebníku, ale nevěděl nebo alespoň mohl mít pochybnosti o tom, zda byla tato doplňková poznámka platná vzhledem k odlišné definici ve vysvětlivce Rady pro celní spolupráci k položce 1006 harmonizovaného systému?
 (1) Úř. věst. L 256, 7.9.1987, s. 1.


text:
 1.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/29
 Žaloba podaná dne 20. února 2009 – Dennekamp v. Parlament
 (Věc T-82/09)
 2009/C 102/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: D. – J. Dennekamp (Giethoorn, Nizozemsko) (zástupci: O. Brouwer a A. Stoffer, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí,
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení podle článku 87 jednacího řádu Soudu prvního stupně, včetně nákladů vedlejších účastníků řízení a nákladů řízení spojených s návrhem na vydání rozhodnutí ve zrychleném řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dne 20. října 2008 požádal žalobce na základě nařízení (ES) č. 1049/2001 (1) Evropský parlament o zpřístupnění i) všech dokumentů, ze kterých vyplývá, kteří členové parlamentu jsou také účastníky dodatečného důchodového systému, ii) seznam jmen členů parlamentu, kteří byli účastníky dodatečného důchodového systému dne 1. září 2005 a iii) seznam jmen stávajících účastníků dodatečného důchodového systému, za které Evropský parlament platí měsíční příspěvky. Evropský parlament žalobcovu žádost odmítl a ve svém rozhodnutí ze dne 17.prosince 2008 své odmítnutí potvrdil.
 Projednávanou žalobou se žalobce domáhá zrušení rozhodnutí A(2008)22050 Evropského parlamentu ze dne 17. prosince 2008, kterým tento orgán odmítl přístup k dokumentům, které žalobce požadoval na základě nařízení (ES) č. 1049/2001.
 Žalobce uvádí, že odmítnutí přístupu je založeno na nesprávném posouzení a představuje zjevné porušení ustanovení a zásad týkajících se přístupu k dokumentům podle nařízení č. 1049/2001 a pravidel stanovených nařízením (ES) č. 45/2001. (2) V důsledku toho Evropský parlament porušil právo žalobce na přístup k dokumentům orgánů Společenství zakotvené v článku 255 ES, v článku 42 Listiny základních práv Evropské unie a v nařízení (ES) č. 1049/2001.
 Na podporu své žaloby uvádí žalobce, že rozhodnutí je stiženo následujícími vadami nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu:
 a)
 Podle žalobce porušil Evropský parlament čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 a chybně založil své odmítnutí na čl. 4 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, vzhledem k tomu, že zpřístupnění požadovaných dokumentů nemůže narušit soukromí dotčených členů parlamentu.
 b)
 Kromě toho Evropský parlament údajně nesprávně použil nařízení (ES) č. 45/2001, jelikož nesprávně konstatoval, že žádost žalobce má být posuzována podle nařízení (ES) č. 45/2001.
 c)
 Dále žalobce tvrdí, že Evropský parlament nedostatečně zvážil veřejný zájem na zpřístupnění, na straně jedné, a údajné narušení soukromých zájmů, na straně druhé. Neposoudil také, v jakém rozsahu by údajné soukromé zájmy byly skutečně a konkrétně narušené.
 d)
 Podle žalobce porušil Evropský parlament článek 235 ES, jelikož dostatečně neodůvodnil své odmítnutí. Z rozhodnutí konečně ani nevyplývá, že by Evropský parlament provedl konkrétní posouzení ve vztahu k jednotlivým dokumentům uvedeným v žádosti žalobce o zpřístupnění.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř.věst. L 145, s. 43).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř.věst. 2001 L 8, s. 1)


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/17
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Oradea – Rumunsko) – Dumitru Tarcău, Ileana Tarcău v. Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA a další
 (Věc C-74/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Článek 1 odst. 1 a čl. 2 písm. b) - Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách - Smlouvy o ručení a o zajišťovacím převodu práva uzavřené mezi úvěrovými institucemi a fyzickými osobami jednajícími pro účely, které nespadají do rámce jejich profesní činnosti a nemají vazbu funkční povahy na obchodní společnost, za jejíž závazky poskytují zajištění“)
 (2016/C 038/25)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Oradea
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Dumitru Tarcău, Ileana Tarcău
 Odpůrci: Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA Arad, Banca Comercială Intesa Sanpaolo România SA – Sucursala Baia Mare, Cristian Tarcău, Corina Tarcău, SC Magenta, v likvidaci, SC Crisco SRL
 Výrok
 Článek 1 odst. 1 a 2 písm. b) směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že tato směrnice se může vztahovat na smlouvu o ručení nebo o zajišťovacím převodu práva uzavřenou mezi fyzickou osobou a úvěrovou institucí za účelem zajištění závazků sjednaných obchodní společností vůči této úvěrové instituci v rámci úvěrové smlouvy, pokud tato fyzická osoba jednala za účelem, který nespadá do rámce její profesní činnosti a nemá funkční vazbu s touto společností.
 (1) Úř. věst. C 171, 26.5.2015.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/52
 Kasační opravný prostředek, který dne 22. května 2013 podal Luigi Marcuccio proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 11. března 2013 ve věci F-131/12, Marcuccio v. Komise
 (Věc T-283/13 P)
 2013/C 207/85
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené usnesení v plném rozsahu a bez výjimek,
 —
 vrátil věc de qua Soudu pro veřejnou službu k novému projednání.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty jsou stejné jako důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty, které již byly uplatněny ve věci T-203/13 P, Marcuccio v. Komise.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Münster (Německo) dne 17. května 2017 – Harry Mensing v. Finanzamt Hamm
 (Věc C-264/17)
 (2017/C 283/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Münster
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Harry Mensing
 Žalovaný: Finanzamt Hamm
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 316 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) (dále jen „směrnice o DPH“) vykládán v tom smyslu, že obchodníci povinní k dani mohou použít režim ziskové přirážky i na dodání uměleckých děl, která jim dodali uvnitř Společenství jejich autoři nebo jejich právní nástupci, u nichž se nejedná o osoby ve smyslu článku 314 směrnice o DPH?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Vyžaduje čl. 322 písm. b) směrnice o DPH, aby bylo obchodníkovi odepřeno právo na odpočet daně odvedené na vstupu z pořízení uměleckých děl uvnitř Společenství, i když neexistuje žádné vnitrostátní ustanovení obsahující odpovídající právní úpravu?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 26. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-132/05) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (EHS) č. 2081/92 - Ochrana zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin - Sýr „Parmigiano Reggiano“ - Užívání názvu „parmesan“ - Povinnost členského státu stíhat ex officio zneužití chráněného označení původu)
 (2008/C 92/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. de March, S. Grünheid a B. Martenczuk, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Česká republika (zástupce: T. Boček, zmocněnec), Italská republika (zástupci: I. M. Braguglia, zmocněnec a G. Aiello, avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, A. Dittrich, zmocněnci a M. Loschelder, Rechtsanwalt)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Dánské království (zástupce: J. Molde, zmocněnec), Rakouská republika (zástupce: E. Riedl, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992, které se týká ochrany zeměpisných údajů a označení původu zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 208, s. 1; Zvl. vyd. 3/13, s. 4) – Nedostatek opatření zakazujících používání označení „Parmesan“ pro výrobky, které neodpovídají specifikaci pro chráněné označení původu „Parmigiano Reggiano“
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Česká republika, Dánské království, Italská republika, jakož i Rakouská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/43
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. prosince 2014 – Cwik v. Komise
 (Věc F-4/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Hodnotící posudek - Hodnocené období 1995/1997 - Plnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu prvního stupně - Návrh na zrušení hodnotícího posudku - Nepředložení věci smíšenému hodnotícímu výboru - Zpoždění při vypracování hodnotícího posudku - Žaloba na náhradu škody“)
 (2015/C 026/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Michael Cwik (Tervuren, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byl přijat hodnotící posudek žalobce za období let 1995 až 1997, a návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské komise ze dne 12. března 2012 o konečném znění nového hodnotícího posudku M. Cwika za hodnocené období 1995/1997 se zrušuje.
 2)
 Evropská komise zaplatí M. Cwikovi částku 15 000 eur jako náhradu utrpěné nemajetkové újmy.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené M. Cwikem.
 (1) Úř. věst. C 108, 13.4.2013, s. 38.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/55
 Žaloba podaná dne 22. září 2014 – Novomatic v. OHIM – Simba Toys (African SIMBA)
 (Věc T-687/14)
 2014/C 409/75
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Rakousko) (zástupce: W. Mosing, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Simba Toys GmbH & Co. KG (Fürth, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. července 2014 ve věci R 2098/2013-4, s tím důsledkem, že OHIM bude mít povinnost námitku z důvodu nedostatku podobnosti výrobků či označení, resp. z důvodu neexistence nebezpečí záměny, v celém rozsahu zamítnout a přihlášku ochranné známky Společenství č. 009752271 „African SIMBA“ připustit v souladu s přihláškou k zápisu;
 —
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a v případě písemného vyjádření další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu vlastních nákladů řízení a náhradu nákladů řízení, které žalobkyně vynaložila v odvolacím řízení před OHIM a v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „African SIMBA“ pro výrobky zařazené do třídy 28 – přihláška ochranné známky Společenství č. 9 7 52 271
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Simba“, jakož i mezinárodní zápis slovní ochranné známky „SIMBA“ pro výrobky zařazené do třídy 28
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a článku 75 nařízení č. 207/2009


text:
 23.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2015 – Boehringer Ingelheim International v. OHIM – Lehning entreprise (ANGIPAX)
 (Věc T-368/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ANGIPAX - Starší slovní ochranná známka Společenství ANTISTAX - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 096/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim International GmbH (Ingelheim am Rhein, Německo) (zástupci: původně V. von Bomhard a D. Slopek, advokáti, poté V. von Bomhard)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: S. Pétrequin a J. Crespo Carrillo, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Lehning entreprise SARL (Sainte-Barbe, Francie) (zástupce: P. Demoly, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. dubna 2013 (věc R 571/212-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Boehringer Ingelheim International GmbH a Lehning entreprise SARL.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Boehringer Ingelheim International GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nevyhnutných nákladů vynaložených společností Lehning entreprise SARL v řízení před odvolacím senátem Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.