text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tallinna Halduskohus — Estonská republika) — Pärlitigu OÜ v. Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
 (Věc C-56/08) (1)
 („Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Podpoložka KN 05119110 - Podpoložka KN 03032200 - Zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského), chovaného pro hospodářské účely - Nařízení (ES) č.85/2006 - Antidumpingové clo“)
 2009/C 220/12
 Jednací jazyk: estonština
 Předkládající soud
 Tallinna Halduskohus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Pärlitigu OÜ
 Žalovaný: Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tallinna Halduskohus — Výklad přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) ve znění použitelném na skutkový stav sporu v původním řízení — Platnost čl. 1 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 85/2006 ze dne 17. ledna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska a o konečném výběru prozatímního cla (Úř. věst. L 15, s. 1) — Zařazení do položky 0303220015 (ostatní zmrazený losos chovaný pro hospodářské účely) nebo položky 0511911000 (odpad z ryb) za účelem uložení antidumpingového cla — Zmrazené páteře z lososa obecného (atlantského) chovaného pro hospodářské účely získané po filetování ryb
 Výrok
 Kombinovaná nomenklatura společného celního sazebníku tvořící přílohu I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku ve znění nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27. října 2005 musí být vykládána v tom smyslu, že zmrazené páteř z lososa obecného (atlantského) (Salmo salar) chovaného pro hospodářské účely, které jsou získány z filetování ryby, musí být zařazeny pod kód KN 0303 22 00, a to pod podmínkou, že zboží je v okamžiku proclení způsobilé k lidskému požití, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 92, 12.4.2008.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Najvyššieho súdu Slovenskej republiky – Slovensko) – Michal Zeman v. Krajské riaditeľstvo Policajného zboru v Žiline
 (Věc C-543/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 91/477/EHS - Vydávání evropského zbrojního pasu - Vnitrostátní právní úprava, podle které se tento pas vydává jen držitelům střelných zbraní určených k lovu nebo sportovní střelbě“)
 (2014/C 395/08)
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Najvyšší súd Slovenskej republiky
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Michal Zeman
 Žalovaný: Krajské riaditeľstvo Policajného zboru v Žiline
 Výrok
 Směrnice Rady 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/51/ES ze dne 21. května 2008, musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takovému vnitrostátnímu právnímu předpisu, jako je dotčen v původním řízení, který umožňuje vydání evropského zbrojního pasu pouze držitelům zbraně určené k provozování lovu nebo sportovní střelby.
 (1) Úř. věst. C 63, 2.3.2013.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/30
 Žaloba podaná dne 22. července 2011 — ZZ v. Soudní dvůr Evropské unie
 (Věc F-71/11)
 2011/C 355/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: J.-M. Bauer, advokát)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení hodnotícího posudku žalobce za období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2007, jakož i uložení povinnosti žalovanému zaplatit peněžitou částku z důvodu náhrady nemajetkové újmy.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit hodnotící posudek za období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2007; podpůrně zrušit poznámku ze dne 9. září 2009, která byla učiněna po zrušení předcházejícího hodnotícího posudku za stejné období;
 —
 zrušit rozhodnutí o zamítnutí stížnosti ze dne 14. února 2011;
 —
 uložit žalovanému zaplacení částky 50 000 eur z důvodu náhrady nemajetkové újmy;
 —
 uložit Soudnímu dvoru Evropské unie náhradu nákladů řízení.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2015 Tonim Klementem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 24. září 2015 ve věci T-211/14, Toni Klement v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-642/15 P)
 (2016/C 068/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Toni Klement (zástupce: J. Weiser, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu vydaný dne 24. září 2015 ve věci T-211/14, a
 —
 uložil žalovanému v prvním stupni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody:
 1.
 Je jednoznačné, že sporná ochranná známka byla používána výhradně s doplňujícím slovním prvkem „Bullerjan“. Navrhovatel uplatňuje zkreslení důkazů týkajících se posouzení rozlišovací způsobilosti doplněného prvku „Bullerjan“. Tribunál považoval rozlišovací způsobilosti doplněného prvku (pouze) za běžnou. Konstatování (pouze) běžné rozlišovací způsobilosti není podepřeno žádným existujícím důkazem, jelikož tyto důkazy neposkytují žádnou informaci o rozsahu, době trvání a intenzitě užívání slovního prvku „Bullerjan“, který je sám zapsán jako ochranná známka.
 2.
 Navrhovatel dále uplatňuje druhý důvod kasačního opravného prostředku, založený na rozpornosti odůvodnění Tribunálu týkajícího se jeho konstatování vysoké rozlišovací způsobilosti sporné ochranné známky. V jím uváděných důvodech Tribunál na jedné straně tvrdí, že sporná ochranná známka má „neobvyklý tvar“, ale na druhé straně tvrdí, že jiní výrobci prodávají trouby velmi podobného tvaru. Další rozpor spočívá v konstatováních Tribunálu, podle nichž má na jedné straně sporná ochranná známka vysokou rozlišovací způsobilost, bez ohledu na její případnou funkčnost, a na druhé straně není taková rozlišovací způsobilost zpochybněna velmi podobným tvarem jiných trub z důvodu, že tuto velkou podobnost lze vysvětlit snahou o dosažení určitého technického výsledku. Odůvodnění Tribunálu je tudíž rozporné ve dvou ohledech, a tedy stiženo nesprávnými právními posouzeními.
 3.
 A konečně, navrhovatel uplatňuje třetí důvod kasačního opravného prostředku, založený na nesprávných právních posouzeních ovlivňujících v několika ohledech výklad a uplatnění čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství (1). Zaprvé, při posuzování rozlišovací způsobilosti sporné ochranné známky, které vyžaduje čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce Společenství, Tribunál nerespektoval judikaturu Soudního dvora týkající se posuzování této způsobilosti u třírozměrných ochranných známek. Na rozdíl od požadavků judikatury Soudního dvora Tribunál neprovedl nutné srovnání sporné ochranné známky s tvary trub obvyklými v daném odvětví. Mimoto Tribunál konstatoval, že případná funkční povaha tvaru sporné ochranné známky není relevantní pro účely posouzení její rozlišovací způsobilosti. Tribunál tak porušil zavedenou zásadu, podle níž je při posuzování rozlišovací způsobilosti třeba zohlednit veškeré relevantní faktory daného případu. A konečně, Tribunál nerespektoval judikaturu Soudního dvora o užívání způsobem umožňujícím zajistit zachování práv majitele zapsané ochranné známky, která představuje jeden z prvků kombinované ochranné známky. Tribunál tak měl za to, že pro ochrannou známku, která představuje část kombinované ochranné známky, je dostatečné, že je uznávána i jako označení původu. Tribunál tudíž nesplnil povinnost uloženou jasným zněním čl. 15 odst. 1 písm. a) o ochranné známce Společenství a judikaturou Soudního dvora, a sice vždy určit rovněž to, zda došlo ke změně rozlišovací způsobilosti zapsané ochranné známky. Toto Tribunál opomenul provést.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 4. srpna 2015 – Child and Family Agency (CAFA) v. J. D.
 (Věc C-428/15)
 (2015/C 320/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Child and Family Agency (CAFA)
 Odpůrkyně: J. D.
 Další účastník řízení: R.P.D
 Předběžné otázky
 1)
 Vztahuje se článek 15 nařízení č. 2201/2003 (1) na veřejnoprávní návrhy týkající se péče o děti podané místním orgánem v členském státě, pokud v případě, kdy soud jiného členského státu převezme příslušnost, bude potřeba, aby jiný orgán podal návrh na zahájení samostatného řízení v souladu s odlišnými právními předpisy, přičemž je možné, ne-li pravděpodobné, že se toto řízení bude týkat jiných skutkových okolností?
 2)
 V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, do jaké míry by měl soud případně zohlednit možný vliv návrhu podle článku 15 na právo dotčených jednotlivců na volný pohyb, pokud by tomuto návrhu bylo vyhověno?
 3)
 Pokud se „[nejlepší] zájem dítěte“ ve smyslu čl. 15 odst. 1 nařízení č. 2201/2003 týká pouze rozhodnutí o místní příslušnosti, jaké faktory, které ještě nebyly zohledněny při rozhodování o tom, zda je jiný soud „vhodněji umístěn“, může soud v rámci tohoto pojmu zohlednit?
 4)
 Může soud pro účely článku 15 nařízení č. 2201/2003 vzít v úvahu hmotněprávní předpisy, procesní předpisy nebo praxi soudů příslušného členského státu?
 5)
 Do jaké míry by měl vnitrostátní soud při posuzování článku 15 nařízení č. 2201/2003 vzít v úvahu specifické okolnosti věci, včetně vůle matky přestěhovat se mimo dosah sociálních orgánů svého domovského státu a následně porodit své dítě v jiné jurisdikci, kde považuje systém sociálních orgánů za příznivější?
 6)
 Jaké konkrétní okolnosti má vnitrostátní soud zohlednit při rozhodování o tom, který soud je „nejvhodněji umístěn“ k projednání věci?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243).


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/4
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. listopadu 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny — Polská republika) — Elektrownia Pątnów II sp. z o.o v. Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
 (Věc C-441/08) (1)
 („Nepřímé daně z kapitálových vkladů - Půjčky poskytnuté kapitálové společnosti před přistoupením členského státu k Evropské unii - Vybírání daně z kapitálu podle vnitrostátního práva - Přeměna půjček na podíly po přistoupení členského státu k Evropské unii - Daň z kapitálu vybíraná ze zvýšení základního kapitálu - Bezprostřední použití nové právní úpravy“)
 2010/C 11/06
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Elektrownia Pątnów II sp. z o.o
 Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Naczelny Sad Administracyjny (Polsko) — Výklad čl. 4 odst. 1 písm. c), čl. 5 odst. 3 druhé odrážky a článku 10 směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 249, 3.10.1969, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11) — Půjčky poskytnuté kapitálové společnosti a zdaněné daní z kapitálu podle vnitrostátního práva před přistoupením členského státu k Evropské unii — Vybírání daně z kapitálu ze zvýšení základního kapitálu, k němuž došlo přeměnou půjček na podíly po přistoupení členského státu k Evropské Unii
 Výrok
 Podle čl. 5 odst. 3 druhé odrážky směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů, ve znění Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, je třeba při stanovení vyměřovacího základu daně z kapitálu vybírané ze zvýšení základního kapitálu, ke kterému došlo po přistoupení Polské republiky k Evropské unii přeměnou půjček poskytnutých toutéž společností před tímto přistoupením na podíly na společnosti, zohlednit dřívější zdanění těchto půjček na základě tehdy platných vnitrostátních předpisů.
 (1) Úř. věst. C 327, 20.12.2008.


text:
 2.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 29/12
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená Fürstliches Landgericht dne 14. září 2011 ve věci mezi Granville Establishment a Volker Anhalt, Melanie Anhalt a Jasmin Barbaro, rozenou Anhalt
 (Věc E-13/11)
 2012/C 29/09
 Dopisem ze dne 15. září 2011, který podatelna Soudu obdržela dne 22. září 2011, požádal Fürstliches Landgericht, Lichtenštejnsko (knížecí soudní dvůr, Lichtenštejnsko) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci mezi Granville Establishment a Volker Anhalt, Melanie Anhalt a Jasmin Barbaro, rozenou Anhalt, ohledně následujících otázek:
 1.
 Může se státní příslušník státu EHP domáhat ustanovení, jako je článek 53a lichtenštejnského zákona o soudní příslušnosti, které přiznává státním příslušníkům Lichtenštejnska právo nebýt žalováni v zahraničí na základě dohody o soudní příslušnosti, není-li taková dohoda veřejně zaznamenána, a bezprostředně z tohoto ustanovení rovněž vyvodit právo nebýt žalován v Lichtenštejnsku (a tudíž z pohledu daného státního příslušníka rovněž v zahraničí) na základě dohody o soudní příslušnosti, není-li tato dohoda veřejně zaznamenána?
 2.
 Je-li odpověď na otázku 1 kladná. Lze právo uplatnit ve věci, jako je tento konkrétní případ, tj. v občanskoprávním řízení, tedy přímo ve sporu mezi jednotlivci?


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. listopadu 2014 – Out of the blue v. OHIM – Dubois a další (FUNNY BANDS)
 (Věc T-344/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství FUNNY BANDS - Starší vnitrostátní obchodní označení FUNNY BANDS - Jméno starší vnitrostátní internetové domény ‚www.funny-bands.com‘ - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 - Používání označení, které má širší než lokální rozsah, v obchodním styku - Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 - Zamítnutí námitky“)
 (2015/C 007/37)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Out of the blue KG (Lilienthal, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt a D. Kipping, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem OHIM: Frédéric Dubois (Lasne, Belgie) a další
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. dubna 2013 (věc R 542/2012-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Out of the blue KG a Frédéricem Duboisem a dalšími
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Out of the blue KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/34
 Žaloba podaná dne 15. června 2011 — MasterCard a další v. Komise
 (Věc T-330/11)
 2011/C 238/59
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: MasterCard, Inc. (Wilmington, Spojené státy), MasterCard International, Inc. (Wilmington, Spojené státy) a MasterCard Europe SPRL (Waterloo, Belgie) (zástupci: B. Amory, V. Brophy a S. McInnes, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou;
 —
 v celém rozsahu zrušil zamítavé rozhodnutí Komise založené na výjimce podle čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001, L 145, s. 43);
 —
 prohlásil výklad Komise týkající se článku 8 nařízení (ES) č. 1049/2001 za právně neopodstatněný; a
 —
 uložil Komisi povinnost nést náklady řízení a nahradit náklady řízení žalobkyň.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že Komise porušila čl. 4 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001, jelikož:
 —
 neprokázala, že jsou naplněny podmínky podle čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1049/2001;
 —
 důkazy, ze kterých Komise vychází, jsou fakticky nepřesné; a
 —
 existuje naléhavý veřejný zájem na zpřístupnění dokumentů, které EIM Business and Policy Research poskytnul v rámci studie o „nákladech a výhodách obchodníků v důsledku akceptace různých způsobů plateb“ (COMP/2009/D1/020).
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise právně pochybila, když porušila čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 1049/2001 a rovněž článek 2 Přílohy k rozhodnutí Komise, kterým se mění její jednací řád (Úř. věst. 2010, L 55, s. 60), jelikož:
 —
 protiprávně nechala znovu plynout lhůtu pro přezkum; a
 —
 protiprávně prodloužila lhůtu pro přezkum o 15 pracovních dní.


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. října 2016 – Lufthansa AirPlus Servicekarten v. EUIPO – Mareea Comtur (airpass.ro)
 (Věc T-14/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie airpass.ro - Obrazová ochranná známka Evropské unie AirPlus International - Zamítnutí námitek - Pravidlo 21 nařízení (ES) č. 2868/95 - Nevydání rozhodnutí ve věci - Článek 81 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 454/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH (Neu Isenburg, Německo) (zástupci: R. Kunze a G. Würtenberger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: V. Melgar a H. Kunz, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: SC Mareea Comtur SRL (Deva, Rumunsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. října 2014 (věc R 1918/2013-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Lufthansa AirPlus Servicekarten a SC Mareea Comtur.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) ze dne 17. října 2014 (věc R 1918/2013-5) se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na „reklamu; obchodní řízení, obchodní správu, kancelářské práce“ zaražené do třídy 35 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957 v revidovaném a doplněném znění.
 2.
 EUIPO ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Lufthansa AirPlus Servicekarten GmbH.
 (1) Úř. věst. C 81, 9. 3. 2015.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/5
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Littlewoods Retail Ltd a další v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
 (Věc C-591/10) (1)
 (Druhá a šestá směrnice o DPH - Daň odvedená na vstupu - Vrácení přeplatku - Placení úroků - Podmínky)
 2012/C 295/07
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Littlewoods Retail Ltd a další
 Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (Chancery Division) — Výklad článku 8 a přílohy A bodu 13 směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty [neoficiální překlad] (Úř. věst. 71, s. 1303) — Výklad čl. 11 části A odst. 3 písm. b) a čl. 11 části C odst. 1 směrnice 77/388/EHS: šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Vrácení přeplatku daně odvedené na vstupu — Použitelná úroková sazba
 Výrok
 Unijní právo je třeba vykládat v tom smyslu, že vyžaduje, aby osoba povinná k dani, která zaplatila přeplatek na dani z přidané hodnoty, kterou dotyčný členský stát vybral v rozporu s požadavky unijních právních předpisů v oblasti daně z přidané hodnoty, měla nárok na vrácení předmětné daně vybrané v rozporu s unijním právem a na vyplacení úroků z této částky daně. Určení, zda má být hlavní částka úročena na základě systému jednoduchých úroků, systému složených úroků nebo na základě jiného systému úroků, spadá do působnosti vnitrostátního práva, a to při dodržení zásad efektivity a rovnocennosti.
 (1) Úř. věst. C 89,19.3.2011.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-50/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Občanství Unie - Volný pohyb státních příslušníků členských států - Směrnice 64/221/EHS - Veřejný pořádek - Vnitrostátní právní předpisy v oblasti ukončení pobytu - Odsouzení pro trestný čin - Vyhoštění)
 (2007/C 170/10)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a R. Troosters, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království (zástupci: H.G. Sevenster a M. De Grave, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení směrnice Rady 64/221/EHS ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví (Úř. věst. L 56, s. 850) – Vnitrostátní právní předpisy použitelné bez rozlišení na všechny cizí státní příslušníky a nezohledňující zvláštní situaci občanů Evropské unie – Automatická spojitost mezi odsouzením pro trestný čin a opatřením k ukončení pobytu.
 Výrok
 1)
 Nizozemské království tím, že na občany Unie neuplatňovalo směrnici Rady 64/221/EHS ze dne 25. února 1964 o koordinaci zvláštních opatření týkajících se pohybu a pobytu cizích státních příslušníků, která byla přijata z důvodů veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví, ale že na ně uplatňovalo obecné právní předpisy týkající se cizích státních příslušníků, které umožňují vytvořit systematickou a automatickou spojitost mezi odsouzením pro trestný čin a opatřením k ukončení pobytu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 96, 22.4.2006.


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 30. dubna 2008 – GLAXO Wellcome GmbH & Co. v. Finanzamt München II
 (Věc C-182/08)
 (2008/C 197/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: GLAXO Wellcome GmbH & Co.
 Žalovaný: Finanzamt München II
 Předběžné otázky
 Brání článek 52 Smlouvy o ES (nyní článek 43 ES) nebo článek 73b Smlouvy o ES (nyní článek 56 ES) úpravě členského státu, podle které je v rámci vnitrostátního systému započtení korporační daně vyloučen vliv snížení hodnoty podílů rozdělením zisku na vyměřovací základ daně, když daňový poplatník oprávněný k započtení korporační daně nabude podíl na kapitálové společnosti s neomezenou daňovou povinností od vlastníka podílu, který nemá právo k započtení, zatímco v návaznosti na nabytí od vlastníka podílu vede takové snížení hodnoty ke snížení vyměřovacího základu daně nabyvatele?


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/53
 Žaloba podaná dne 10. října 2008 – Komise v. Acentro Turismo
 (Věc T-460/08)
 (2008/C 313/94)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Aresu a A. Caeiros, zmocněnci)
 Žalovaná: Acentro Turismo SpA (Miláno, Itálie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 Komise navrhuje, aby Soud:
 —
 uložil společnosti Acentro Turismo SpA, aby uhradila částku ve výši 13 497,46 eur jako jistinu;
 —
 uložil uvedené společnosti, aby uhradila částku ve výši 2 278,55 eur jako úroky z prodlení splatné k datu podání této žaloby, jakož i aby uhradila úroky z prodlení, které se stanou splatnými po datu podání této žaloby až do data skutečného zaplacení jistiny, které budou určeny později v závislosti na úrokové sazbě stanovené italskými právními předpisy;
 —
 uložit uvedené společnosti, aby uhradila úroky z prodlení z výše uvedených úroků z prodlení splatných k datu podání této žaloby, které budou určeny později v závislosti na datu uhrazení výše uvedených úroků, jakož i úrokové sazbě stanovené italskými právními předpisy;
 —
 uložit uvedené společnosti náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se Komise Evropských společenství jakožto zástupce Evropského společenství pro atomovou energii (Euratom) domáhá toho, aby Soud společnosti Acentro Turismo SpA, založené podle italského práva, uložil zaplacení částky ve výši 13 497,46 eur, navýšené o úroky z prodlení dlužné na základě prováděcích pravidel stanovených ve smlouvě o poskytování služeb č. 349-90-04 TL ISP I, uzavřené v roce 1990, jejímž cílem je uvedené společnosti přiznat funkce cestovní kanceláře v Ispře.
 Komise v tomto ohledu tvrdí, že společnost Acentro neuhradila dvě faktury, které Komise vystavila na základě článku 8 sporné smlouvy, a že existence této pohledávky je dostatečně prokázána s ohledem na obsah této smlouvy, přičemž se tedy zdá, že je předmětná pohledávka určitá, likvidní a vymahatelná.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/47
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. července 2017 – NTS Energie- und Transportsysteme v. EUIPO – Schütz (X-Windwerk)
 (Věc T-649/14) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Jmenování nového zástupce - Nečinnost žalobkyně - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2017/C 283/73)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: NTS Energie- und Transportsysteme GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: S. Mach a W. Plewinski, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Schütz GmbH & Co. KGaA (Selters, Německo) (zástupci: D. Oerter a E. Tuchscherer, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 23. května 2014 (věc R 978/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Schütz a NTS Energie- und Transportsysteme.
 Výrok
 1.
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodnout.
 2.
 Společnost NTS Energie- und Transportsysteme GmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Schütz GmbH & Co. KGaA.
 (1) Úř. věst. C 395, 10. 11. 2014.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/46
 Žaloba podaná dne 26. dubna 2010 — Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise
 (Věc T-193/10)
 2010/C 179/80
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Scuola Elementare Maria Montessori (Řím, Itálie) (zástupce: A. Nucara, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise obsažené v dopise ze dne 15. února 2010, ve kterém žalovaná odmítla výtky vznesené žalobkyní;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba je namířena proti rozhodnutí obsaženému v dopise ze dne 15. února 2010, kterým se odmítá výtka vznesená žalobkyní.
 Uvedená výtka se týká nejen osvobození od obecní daně z nemovitosti, jako ve věci T-192/10, Pietro Ferraci v. Komise, ale rovněž částečného osvobození (rovnajícího se 50 %) od korporační daně podle italských daňových předpisů.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné důvodům a argumentům uplatněným ve věci T-192/10.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/2
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 27. dubna 2017 – Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV v. Akcros Chemicals Ltd, Evropská komise
 (Věc C-516/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Evropské trhy s cínovými stabilizátory a s tepelnými stabilizátory ESBO/esterů - Stanovení cen, rozdělení trhů a výměna citlivých obchodních informací - Přičtení k tíži mateřské společnosti odpovědnosti za protiprávní jednání dceřiných společností - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 25 odst. 1 - Promlčení v oblasti ukládání sankcí vůči dceřiným společnostem - Účinky na právní postavení mateřské společnosti“)
 (2017/C 202/03)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV (zástupci: C. Swaak a R. Wesseling, advokáti)
 Další účastnice řízení: Akcros Chemicals Ltd, Evropská komise (zástupci: V. Bottka a P. Rossi, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnostem Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals GmbH a Akzo Nobel Chemicals BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Toshiba v. Komise
 (Věc T-104/13) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Světový trh s katodovými trubicemi pro televizory a počítačové monitory - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, rozdělení trhů, objemu a produkce - Důkaz o účasti na kartelové dohodě - Jediné a trvající protiprávní jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Společná kontrola - Pokuty - Plná jurisdikce“)
 (2015/C 346/23)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Toshiba Corp. (Tokyo, Japonsko) (zástupci: J. MacLennan, solicitor, J. Jourdan, A. Schulz a P. Berghe, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Biolan, V. Bottka a M. Kellerbauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 8839 final, ze dne 5. prosince 2012, v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.437 – Katodové trubice pro obrazovky televizorů a počítačové monitory), v rozsahu, v němž se vztahuje na žalobkyni a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení výše pokuty, která jí byla uložena.
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 odst. 2 písm. d) rozhodnutí Komise C (2012) 8839 final, ze dne 5. prosince 2012, v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.437 – Katodové trubice pro obrazovky televizorů a počítačové monitory) se částečně zrušuje v rozsahu, v němž konstatuje, že se Toshiba Corp. od 16. května 2000 do 31. března 2003 účastnila celosvětové kartelové dohody na trhu katodových trubic pro barevné televizory.
 2)
 Článek 2 odst. 2 písm. g) tohoto rozhodnutí se zrušuje v rozsahu, v němž se jím společnosti Toshiba ukládá pokuta ve výši 28 048 000 eur z důvodu její přímé účasti na celosvětové kartelové dohodě na trhu katodových trubic pro barevné televizory.
 3)
 Výše pokuty uložené společnosti Toshiba v čl. 2 odst. 2 písm. h) uvedeného rozhodnutí na základě její společné a nerozdílné odpovědnosti se společností Panasonic Corp. a MT Picture Display Co. Ltd se stanovuje na 82 826 000 eur.
 4)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 5)
 Každá z účastnic řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 114, 20. 4. 2013.


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/23
 Usnesení Tribunálu ze dne 24. srpna 2010 — Grúas Abril Asistencia v. Komise
 (Věc T-386/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Hospodářská soutěž - Zamítnutí stížnosti - Akt, který jednotlivci nemohou napadnout žalobou - Nepřípustnost)
 2010/C 274/35
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grúas Abril Asistencia, SL (Alicante, Španělsko) (zástupce: R. L. García García, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a F. Castilla Contreras, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba směřující ke zrušení dopisu Komise ze dne 7. srpna 2009, kterým byla žalobkyně informována, že skutečnosti, pro které podala svou stížnost, neumožňují učinit závěr, že by došlo k porušení článků 81 ES, 82 ES a 86 ES, a že se tudíž řízení o stížnosti zastavuje.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Grúas Abril Asistencia, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 21.11.2009.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/36
 Žaloba podaná dne 11. července 2006 – Portugalská republika v. Komise
 (Věc T-183/06)
 (2006/C 212/64)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Portugalská republika (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: L. Fernandes, zmocněnec, C. Botelho Moniz, advokát, a E. Maia Cadete, advokát)
 Žalovaná: Komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2006, kterým byly vyloučeny z financování Společenství určité výdaje uskutečněné členskými státy na základě Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), záruční sekce, v rozsahu, v jakém v odvětví lnu uplatňuje na Portugalsko finanční opravu ve výši 100 % částky 3 135 348,71 eur;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem této žaloby je rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2006, kterým byly vyloučeny z financování Společenství určité výdaje uskutečněné členskými státy na základě Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), záruční sekce, v rozsahu, v jakém v odvětví lnu uplatňuje na Portugalsko finanční opravu ve výši 100 % částky 3 135 348,71 eur, v rámci režimu zřízeného nařízením Komise (EHS) č. 1164/89 ze dne 28. dubna 1989, kterým se stanoví podrobná pravidla pro podporu pro textilní len a konopí (1).
 (1) Úř. věst. L 121, s. 4.


text:
 24.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 128/11
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. dubna 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Stuttgart – Německo) – Annelore Hamilton v. Volksbank Filder eG
 (Věc C-412/06) (1)
 (Ochrana spotřebitelů - Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory - Směrnice 85/577/EHS - Článek 4 první pododstavec a čl. 5 odst. 1 - Smlouva o dlouhodobém úvěru - Právo na odstoupení od smlouvy)
 (2008/C 128/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Stuttgart
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Annelore Hamilton
 Žalovaná: Volksbank Filder eG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberlandesgericht Stuttgart – Výklad článků 4 a 5 směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory (Úř. věst. L 372, s. 31; Zvl. vyd. 15/01, s. 262) – Odstoupení od smlouvy o úvěru sloužící k financování nabytí podílů ve fondu nemovitostí uzavřené mimo obchodní prostory – Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví pro výkon práva spotřebitele na odstoupení od smlouvy, který nebyl o tomto právu poučen, lhůtu jednoho měsíce od úplného splnění závazků oběma smluvními stranami
 Výrok
 Směrnici Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory je nutno vykládat tak, že vnitrostátní zákonodárce je oprávněn stanovit, že právo na odstoupení od smlouvy stanovené v čl. 5 odst. 1 této směrnice může být vykonáno nejpozději do jednoho měsíce od úplného splnění závazků vyplývajících ze smlouvy o dlouhodobém úvěru smluvními stranami, pokud byl spotřebitel nesprávně poučen o podmínkách výkonu uvedeného práva.
 (1) Úř. věst. C 310, 16.12.2006.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 28. ledna 2013 — Hauptzollamt Köln v. Kronos Titan GmbH
 (Věc C-43/13)
 2013/C 123/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Hauptzollamt Köln
 Žalovaná: Kronos Titan GmbH
 Předběžná otázka
 Vyžaduje čl. 2 odst. 3 směrnice 2003/96/ES, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (1), při zdaňování jiných energetických produktů než produktů, pro které je úroveň zdanění stanovena v této směrnici, uplatnění daňové sazby, která je ve vnitrostátním právu stanovena pro použití energetického produktu jako paliva, pokud se tento jiný energetický produkt rovněž využívá jako palivo? Nebo lze, pokud je jiný energetický produkt při využití jako palivo obdobný jako určitý energetický produkt, uplatnit daňovou sazbu stanovenou vnitrostátním právem pro tento energetický produkt, ačkoli se jedná o jednotnou sazbu daně bez ohledu na použití jako pohonné hmoty nebo paliva?
 (1) Úř. vest. L. 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/40
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Total a Elf Aquitaine v. Komise
 (Věc T-190/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Peroxid vodíku a perboritan sodný - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání - Právo obhajoby - Presumpce neviny - Povinnost uvést odůvodnění - Rovné zacházení - Zásada personality trestů a sankcí - Zásada legality trestných činů a trestů - Zásada řádné správy - Právní jistota - Zneužití pravomoci - Pokuty)
 2011/C 269/88
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Total SA (Courbevoie, Francie); a Elf Aquitaine SA (Courbevoie) (zástupci: É. Morgan de Rivery, A. Noël-Baron, E. Lagathu, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault a O. Beynet, poté V. Bottka, P. J. Van Nuffel a B. Gencarelli, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 1766 v konečném znění ze dne 3. května 2006 týkající se řízení podle článku 81 Smlouvy [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.620 — Peroxid vodíku a perboritan) a podpůrně návrh na změnu čl. 2 písm. i) uvedeného rozhodnutí.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Total SA a Elf Aquitaine SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/57
 Žaloba podaná dne 9. září 2010 — Roca v. Komise
 (Věc T-412/10)
 ()
 2010/C 301/92
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Roca (Saint Ouen L’Auone, Francie) (zástupce: P. Vidal Martínez, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 určit částečnou neplatnost článků 1 a 2 rozhodnutí Komise ze dne 23. června 2010 v rozsahu, v jakém ukládají společnosti Roca France nepřiměřenou pokutu za porušení článku 101 SFEU, a v důsledku toho
 —
 snížit pokutu uloženou společnosti Roca France v souladu s návrhovými žádáními v rozsahu, v jakém to Tribunál považuje za vhodné, z uvedených důvodů nebo z důvodů, které určí Tribunál, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených společností Roca France.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v tomto řízení je totožné s rozhodnutím ve věcech T-408/10, Roca Sanitario v. Komise, a T-411/10, Laufen Austria v. Komise.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uplatněným v uvedených věcech.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/19
 Žaloba podaná dne 24. dubna 2014 – Evropská komise v. Estonská republika
 (Věc C-206/14)
 2014/C 212/21
 Jednací jazyk: estonština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupkyně: L. Pignataro-Nolin a E. Randvere)
 Žalovaná: Estonská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Estonská republika tím, že neprovedla čl. 4 odst. 1 písm. e), čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec a čl. 4 odst. 2 druhý pododstavec druhou větu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES (1) ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (2), nesplnila povinnosti, které pro ni plynou z této směrnice.
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Estonská republika tím, že vůbec anebo řádně nepřijala právní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS, nesplnila povinnosti plynoucí z této směrnice.
 (1) Úř. věst. L 41, s. 26; Zvl. vyd. 15/07, s. 375.
 (2) Úř. věst. L 158, s. 56; Zvl. vyd. 15/01, s. 402.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. června 2012 — Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias v. OHIM — Garmo (HELLIM)
 (Věc T-534/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství HELLIM - Starší slovní kolektivní ochranná známka Společenství HALLOUMI - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Právo být vyslechnut - Článek 63 odst. 2 nařízení č. 207/2009)
 2012/C 217/41
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias (Nikósie, Kypr) (zástupci: původně C. Milbradt a H. Van Volxem, poté C. Milbradt et A. Schwarz, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Garmo AG (Stuttgart, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. září 2010 (věc R 794/2010-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias a společností Garmo AG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Organismos Kypriakis Galaktokomikis Viomichanias se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/35
 Žaloba podaná dne 15. září 2011 — Klein v. Komise
 (Věc T-309/10)
 2011/C 347/65
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Christoph Klein (Großgmain, Rakousko) (zástupce: D. Schneider-Addae-Mensah, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že Evropská komise zastoupená Komisí tím, že nevydala rozhodnutí v řízení podle ochranné doložky týkajícím se inhalátoru Bronchio Air(R) a effecto(R) probíhajícím od roku 1997, jakož i tím, že po vydání opatření zakazujícího uvedení effecto(R) na trh Německem nezahájila řízení podle ochranné doložky v souladu s článkem 8 směrnice 93/42/EHS, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 93/42/EHS a z obecného práva Společenství, a tím žalobci bezprostředně způsobila škodu;
 —
 uložil Evropské unii zastoupené Komisí, aby žalobci nahradila škodu, jejíž výši je ještě třeba vyčíslit;
 —
 uložil Evropské unii zastoupené Komisí náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se domáhá náhrady škody, která mu byla způsobena údajnou nečinností Komise v řízení podle ochranné doložky v souladu s článkem 8 směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích (1). Žalobce vyvinul inhalační pomůcku pro astmatiky a nemocné trpící chronickou obstrukční plicní nemocí (CHOPN), která podle názoru německých orgánů nesplnila základní požadavky směrnice 93/42/EHS, jelikož žalobce zejména nepředložil dostatečné klinické údaje o tom, že inhalátor není nebezpečný. Žalobce tvrdí, že řízení podle ochranné doložky v souladu s článkem 8 směrnice 93/42/EHS zahájené Komisí v roce 1997 po prvotním zákazu inhalátoru za účelem vyjasnění této otázky nebylo nikdy ukončeno. Po vydání druhého zákazu v roce 2005 již Komise nezahájila žádné další řízení podle ochranné doložky s poukazem na to, že jedná o případ podle článku 18 směrnice 93/42/EHS.
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod: Nečinnost Komise z důvodu neukončení řízení podle ochranné doložky zahájeného v roce 1997 týkajícího se inhalátoru Broncho Air(R), jakož i nezahájení uvedeného řízení podle ochranné doložky po vydání zákazu effecto(R) v roce 2005.
 Z důvodu nejasného právního stavu v důsledku nevydání rozhodnutí Komise vznikly žalobci, respektive společnosti atmed AG, v níž je žalobce předsedou představenstva, zbytečné investice na procesní náklady a patenty.
 2)
 Druhý žalobní důvod: Neexistence kladného ukončení řízení podle ochranné doložky rozhodnutím Komise, kterým by byla zakazující opatření německých orgánů kvalifikována jako neodůvodněná
 Inhalátor Broncho Air(R), popř. effecto(R) nejsou nebezpečné, přičemž důkazní břemeno ohledně nebezpečnosti výrobku nese členský stát z důvodu domněnky konformity sporného zdravotnického výrobku opatřeného označením „CE“. Užitečnost inhalátoru Broncho Air(R), popř. effecto(R) je krom toho s vysokou mírou zjevnosti doložena předložením dostatečných klinických údajů. Z důvodu nevydání kladného rozhodnutí Komisí došlo k podstatným výpadkům obratu společnosti atmed AG, a tedy žalobce, které vedly k úpadku, jakož i k propadnutí patentů a výlučného práva k uvádění na trh.
 3)
 Třetí žalobní důvod: Nedostatečné informování žalobce o údajně nezbytných podkladech, které je nutno předložit, jelikož nikdy nebyly jednoznačně označeny klinické údaje, které je třeba předložit.
 (1) Směrnice Rady 93/42/EHS ze dne 14. června 1993 o zdravotnických prostředcích (Úř. věst. L 169, s. 1; Zvl. vyd. 13/12, s. 82), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 ze dne 29. září 2003 (Úř. věst. L 284, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 447).


text:
 14.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 10/16
 Žaloba podaná dne 21. listopadu 2005 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-409/05)
 (2006/C 10/31)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. listopadu 2005 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Triantafyllou, jako právním poradcem, a G. Wilmsem, členem právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Řecká republika tím, že odmítla vypočítat a uhradit vlastní zdroje ušlé při dovozu válečného materiálu osvobozeného od cla a odmítla uhradit úroky z prodlení vyplývající z nezaplacení těchto vlastních zdrojů Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2, 9, 10 a 11 nařízení (ES) č. 1552/89 (1) pro období do 31. května 2000 a nařízení (ES) č. 1150/2000 (2) od tohoto data;
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 —
 Žalovaná neprokázala, že by platba cla se sníženou (nebo nulovou) sazbou podstatně poškodila bezpečnost státu ve smyslu článku 296 ES.
 —
 Vojenské tajemství v zásadě žalovanou nezbavuje povinnosti vypočítat a uhradit příslušné clo.
 —
 Žalovaná se nemůže dovolávat ochrany legitimního očekávání na základě toho, že řízení bylo zahájeno opožděně.
 —
 Nesplnění hospodářsko-finančních povinností žalované vůči Společenství nespravedlivě zatěžuje ostatní členské státy.
 (1) Úř. věst. L 155, s. 1
 (2) Úř. věst. L 130, s. 1


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/17
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 4. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles – Belgie) – Burgo Group SpA v. Illochroma SA, v likvidaci, Jérôme Theetten, jakožto likvidátor společnosti Illochroma SA
 (Věc C-327/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Úpadková řízení - Pojem ‚provozovna‘ - Skupina společností - Provozovna - Právo zahájit vedlejší úpadkové řízení - Kritéria - Osoba oprávněná podat návrh na zahájení vedlejšího úpadkového řízení“)
 (2014/C 395/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Burgo Group SpA
 Odpůrci: Illochroma SA, v likvidaci, Jérôme Theetten, jakožto likvidátor společnosti Illochroma SA
 Výrok
 1)
 Článek 3 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládán v tom smyslu, že v rámci likvidace společnosti v jiném členském státě, než ve kterém má statutární sídlo, může být proti této společnosti zahájeno rovněž vedlejší úpadkové řízení ve druhém členském státě, ve kterém má statutární sídlo a právní subjektivitu.
 2)
 Článek 29 písm. b) nařízení č. 1346/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že otázka, která osoba nebo orgán jsou oprávněny podat návrh na zahájení vedlejšího úpadkového řízení, musí být posouzena na základě vnitrostátního práva členského státu, na jehož území je zahájení tohoto řízení navrhováno. Právo podat návrh na zahájení vedlejšího úpadkového řízení však nelze omezit pouze na věřitele, kteří mají bydliště nebo statutární sídlo v členském státě, na jehož území se nachází dotyčná provozovna, nebo pouze na věřitele, jejichž pohledávka vznikla na základě činnosti této provozovny.
 3)
 Nařízení č. 1346/2000 musí být vykládáno v tom smyslu, že je-li hlavní úpadkové řízení likvidačním řízením, zohlednění kritérií účelnosti soudem, k němuž byl podán návrh na zahájení vedlejšího úpadkového řízení, spadá pod vnitrostátní právo členského státu, na jehož území je zahájení tohoto řízení navrhováno. Členské státy však musí při stanovování podmínek pro zahájení takového řízení dodržovat unijní právo a zejména obecné zásady unijního práva a ustanovení nařízení č. 1346/2000.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/9
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. července 2016 – HIT Groep BV v. Evropská komise
 (Věc C-514/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh předpínací oceli - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Článek 23 odst. 2 - Výpočet výše pokuty - Maximální výše pokuty - Celkový obrat dosažený v ‚předchozím hospodářském roce‘ - Odkaz na jiný hospodářský rok než ten, který předcházel přijetí sporného rozhodnutí - Zásada proporcionality“)
 (2016/C 364/03)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: HIT Groep BV (zástupci: G. van der Wal a L. Parret, advocaten)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: P. Van Nuffel, S. Noë a V. Bottka, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Hit Groep BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Španělsko) dne 11. srpna 2014 – Jorge Sales Sinués v. Caixabank S.A.
 (Věc C-381/14)
 2014/C 388/03
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jorge Sales Sinués
 Žalovaná: Caixabank S.A.
 Předběžné otázky
 Vzhledem k tomu, že španělský systém stanoví v článku 43 (1) občanského soudního řádu takovýto odkladný či předběžný účinek, přičemž ukládá spotřebiteli povinnost vyčkat do okamžiku vydání pravomocného rozsudku v kolektivním řízení a upírá mu právo podat souběžně samostatnou individuální žalobu s využitím všech prostředků a bez možnosti vyvázat se z této kolektivní žaloby
 1.
 Lze mít za to[, že španělský právní řád stanoví] účinný prostředek nebo nástroj, který je v souladu s čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13/E[H]S (2)?
 2.
 Do jaké míry představuje tento odkladný účinek překážku pro spotřebitele při podání návrhu na zrušení takovýchto nepřiměřených podmínek vložených do spotřebitelské smlouvy, a do jaké míry je tedy v rozporu s čl. 7 odst. 1 výše uvedené směrnice?
 3.
 Představuje skutečnost, že se spotřebitel nemůže vyvázat z kolektivní žaloby, porušení čl. 7 odst. 3 směrnice 93/13/E[H]S?
 4.
 Nebo je naopak třeba mít za to, že odkladný účinek stanovený v článku 43 občanského soudního řádu je v souladu s článkem 7 směrnice 93/13/E[H]S, protože práva spotřebitele jsou v plném rozsahu chráněna takovouto kolektivní žalobou a protože španělský právní řád již zavedl další nástroje, které mohou rovněž účinně zajistit ochranu práv spotřebitelů a dodržení zásady právní jistoty ve smyslu výše uvedeného ustanovení Společenství?
 (1) Ley de Enjuiciamiento Civil.
 (2) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288).


text:
 17.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 40/15
 Žádost soudu Gulating lagmannsrett o dobrozdání Soudního dvora ESVO ve věci rozhodnutí tohoto soudu ze dne 3. května 2004 v případě Reidar Rasmussen m.fl. v Total E&P Norge AS
 (Případ E-2/04)
 (2005/C 40/08)
 Soudnímu dvoru ESVO se podává žádost o dobrozdání ve věci rozhodnutí soudu Gulating lagmannsrett (Odvolací soud Gulating), Bergen, Norsko ze dne 3. května 2004, kterou obdržela kancelář Soudního dvora dne 13. května 2004, v případě Reidar Rasmussen m.fl. v Total E&P Norge AS, v následující záležitosti:
 1.
 Je článek 1 směrnice Rady 77/187/EHS ze dne 14. února 1977 použitelný v situaci, kdy část závazku, za předpokladu, že tato je organizována jako nezávislý ekonomický subjekt, je předána jednou společností jiné společnosti, a kdy přejímající společnost a sesterská společnost vykonávají stejnou nebo podobnou činnost v rámci stejné skupiny společností? Zabraňuje skutečnost, že některé pracovní vztahy jsou přímo převedeny převodcem na přejímající společnosti a jiné na s ní spřízněnou společnost, použití směrnice?
 2.
 Brání použití směrnice v souladu s článkem 1 případ, kdy jsou údržba a podpůrné úkoly závazku převedeny, zatímco výrobní úkoly nejsou, a kdy zaměstnanci pracují na všech těchto úkolech jako tým před převodem i po něm?
 3.
 Je směrnice použitelná v souladu se článkem 1 v případě převodu úkolů údržby na stálých zařízeních pro produkci plynu na volném moři, kdy velká část, pokud se jedná o počty a kvalifikaci, pracovní síly, která prováděla tyto úkoly pro převodce, je převedena na nabyvatele, který pokračuje v provádění těchto údržbových prací na stejných zařízeních v souladu s dohodou o poskytnutí služeb? Brání použití směrnice případ, kdy vlastnictví nářadí a nástrojů, které personál údržby používal před převodem, a který nadále používají po převodu, není převedeno na nabyvatele?
 4.
 Vyplývá z článku 3 odst. 1 směrnice, že zaměstnanecké vztahy jsou převedeny na přejímatele současně s převodem závazku, a na jeho základě, u těch zaměstnanců, kteří před převodem nedeklarovali, že si nepřejí pracovat pro nabyvatele?


text:
 19.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. dubna 2017 – Gameart v. Komise
 (Věc T-264/15) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se řízení o nesplnění povinnosti - Dokumenty vypracované členským státem - Žádost o přístup k dokumentům podaná členskému státu - Postoupení žádosti o přístup Komisi - Odepření přístupu - Pravomoc Komise - Dokument, který pochází od orgánu - Článek 5 nařízení (ES) č. 1049/2001“)
 (2017/C 195/24)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gameart sp. z o.o. (Bielsko-Biała, Polsko) (zástupce: P. Hoffman, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Hottiaux, A. Buchet a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Polská republika (zástupci: B. Majczyna, M. Kamejsza a M. Pawlicka, zmocněnci), Evropský parlament (zástupci: D. Warin a A. Pospíšilová Padowska, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: původně J.-B. Laignelot, K. Pleśniak a E. Rebasti, poté J.-B. Laignelot a E. Rebasti, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. února 2015 v rozsahu, v němž Komise zamítla žádost o přístup k dokumentům vypracovaným Polskou republikou, kterou jí Polská republika postoupila na základě čl. 5 druhého pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. února 2015 se zrušuje v rozsahu, v němž Komise zamítla žádost o přístup k dokumentům vypracovaným Polskou republikou, kterou jí Polská republika postoupila na základě čl. 5 druhého pododstavce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Polská republika, Rada Evropské unie a Evropský parlament ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 254, 3.8.2015.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 3. června 2016 – B v. Land Baden-Württemberg
 (Věc C-316/16)
 (2016/C 343/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: B
 Žalovaný: Land Baden-Württemberg
 Předběžné otázky
 1)
 Je od počátku vyloučeno, že uvalení a následný výkon trestu odnětí svobody vede k tomu, že se integrační vztah občana Unie, který vstoupil do hostitelského členského státu ve věku tří let, považuje za přerušený s tím následkem, že se nejedná o nepřetržitý pobyt po dobu deseti let ve smyslu čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38 (1), a proto občanovi Unie nebude poskytnuta ochrana před vyhoštěním dle čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38, pokud tento občan Unie, který měl v okamžiku vstupu tři roky, strávil celý dosavadní život v tomto hostitelském členském státě, nemá již žádné vazby ke členskému státu své státní příslušnosti a trestný čin, který vedl k uložení a výkonu trestu odnětí svobody, byl spáchán až po jeho 20letém pobytu?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: Je třeba, aby se u otázky, zda vede výkon trestu odnětí svobody k přerušení integrační vazby, nepřihlíželo k trestu odnětí svobody, který byl uložen za trestný čin, který byl důvodem vyhoštění?
 3)
 Pokud bude na první a druhou otázku odpovězeno záporně: Jaká kritéria je třeba použít k rozhodování o tom, zda se na občana Unie může i v takovém případě vztahovat ochrana před vyhoštěním podle čl. 28 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/38?
 4)
 Pokud bude na první a druhou otázku odpovězeno záporně: Existují závazná ustanovení unijního práva určující „přesný okamžik, ke kterému se vztahuje otázka vyhoštění“, a okamžik, ke kterému se podrobně posuzuje situace dotčeného občana Unie tak, aby bylo posouzeno, v jakém rozsahu brání diskontinuita pobytu v posledních deseti letech před vyhoštěním dotčené osoby tomu, aby měl nárok na posílenou ochranu před vyhoštěním?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/38
 Žaloba podaná dne 12. února 2015 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-66/15)
 (2015/C 138/52)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Wasmeier a D. Triantafyllou)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Řecká republika tím, že od dodavatele usazeného v jiném členském státě vybírala při registraci vozidla, které si od něj pronajal nebo v rámci leasingu užíval zákazník s bydlištěm nebo sídlem v Řecku, plnou částku registrační daně, aniž byla zohledněna doba platnosti leasingové smlouvy nebo smlouvy o nájmu a délka užívání daného vozidla na řeckém státním území, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 56 až 62 SFEU, týkající se volného pohybu služeb;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Řecká republika tím, že dodavateli usazenému v jiném členském státě ukládala při registraci vozidel, které si pronajaly nebo na základě leasingové smlouvy užívaly osoby s bydlištěm nebo sídlem v Řecku, povinnost k platbě plné částky registrační daně, aniž byla zohledněna doba platnosti smlouvy o nájmu (nebo leasingové smlouvy) a délka užívání daných vozidel na řeckém území, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 56 až 62 SFEU.
 Povinnost uhrazení plné částky registrační daně je nepřiměřená a brání volnému pohybu služeb (viz judikatura Soudního dvora ve věcech Cura Anglagen, C-451/99, Coevering, C-242/05, Ilhan, C-42/08, a VAV Autovermietung GmbH, C-91/10).


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/47
 Žaloba podaná dne 29. srpna 2008 – 2nine v. OHIM – Pacific Sunwear of California (nollie)
 (Věc T-363/08)
 (2008/C 272/91)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: 2nine Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: S. Palmer, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pacific Sunwear of California, Inc. (Anaheim, Spojené státy)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 16. června 2008 vydané ve věci R 1590/2007-2;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení; a
 —
 přijmout další opatření, která Soud může považovat za vhodná.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „nollie“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 9, 11, 14, 18, 20, 25 a 26 – přihláška č. 4 602 017
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Mezinárodní slovní ochranná známka č. 839 740 „NOLI“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 18, 24 a 25; britská slovní ochranná známka č. 2 361 525 „NOLI“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 18, 24 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitce a zamítnutí přihlášky k zápisu v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát nezjistil existenci nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami ve vztahu k veškerým namítaným výrobkům; porušení čl. 74 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát řádně nezohlednil nebo opomněl zohlednit předložené skutečnosti, důkazy a argumenty.


text:
 17.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 383/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. září 2016 – Dr Vita v. EUIPO (69)
 (Věc T-360/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška obrazované ochranné známky Evropské unie 69 - Absolutní důvod pro odmítnutí zápisu - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 383/19)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dr Vita sp. z o.o. (Olsztyn, Polsko) (zástupce: D. Rzążewska, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. dubna 2015 (věc R 2513/2014-5) týkajícímu se přihlášky obrazovného označení 69 jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Dr Vita sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 279, 24.8.2015.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/36
 (2006/C 108/66)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 96, 22.4.2006
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 86, 8.4.2006
 Úř. věst. C 74, 25.3.2006
 Úř. věst. C 60, 11.3.2006
 Úř. věst. C 48, 25.2.2006
 Úř. věst. C 36, 11.2.2006
 Úř. věst. C 22, 28.1.2006
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/30
 Žaloba podaná dne 16. ledna 2012 — ZZ v. Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací (ENISA)
 (Věc F-7/12)
 2012/C 133/59
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: L. Levi, A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost sítí a informací (ENISA)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení hodnotící zprávy za rok 2009, seznamu povýšených účedníků veřejné správy za rok 2010 a v případě potřeby zrušení rozhodnutí o zamítnutí jeho žádosti ze dne 17. října 2011.
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit hodnotící zprávu žalobce za rok 2009;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 16. listopadu 2010, kterým se stanoví seznam povýšených úředníků za hodnocený rok 2010;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí ze dne 17. října 2011, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 16. června 2011;
 —
 uložit ENISA náhradu nákladů řízení.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/26
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. března 2009 Anheuser-Busch, Inc. proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2008 ve spojených věcech T-225/06, T-255/06, T-257/06 a T-309/06 Budějovický Budvar, národní podnik v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Anheuser-Busch, Inc
 (Věc C-96/09 P)
 2009/C 113/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Anheuser-Busch, Inc. (zástupci: B. von Bomhard, Rechtsanwältin, B. Goebel, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Budějovický Budvar, národní podnik, Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 16. prosince 2008 ve spojených věcech T-225/06, T-255/06, T-257/06 a T-309/06, s výjimkou bodu 1 výroku,
 —
 vydat konečné rozhodnutí ve věci a zamítnout návrhová žádání uplatněná v prvním stupni, nebo vrátit věc k rozhodnutí Soudu prvního stupně a
 —
 uložit žalobci v prvním stupni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Soud prvního stupně se dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítnul příslušnost Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu k určení, že Budvar neunesl důkazní břemeno prokázání práv podle čl. 8 odst. 4 (1), neboť existovaly vážené pochybnosti o platnosti uvedených práv (uplatňované označení původu pro „BUD“).
 2.
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil kvalitativní a kvantitativní požadavky práva Společenství na „používání v obchodním styku“ podle čl. 8 odst. 4. Zaprvé uvedl, že tento požadavek se týká jakéhokoli obchodního používání, kromě výhradně soukromé sféry, a rozhodl, že se nevyžaduje skutečné používání práva podle čl. 8 odst. 4, jak by tomu bylo v případě ochranných známek. V tomto kontextu připustil, že „bezplatnou“ zásilku lze považovat za „používání v obchodním styku“, jakož i používání v rozličných funkcích (používání ochranné známky spíše než používání označení původu). Zadruhé, napadené rozhodnutí nesprávně umožnilo zohlednit používání po datu podání přihlášky sporné ochranné známky, čímž opominulo skutečnost, že k tomu, aby starší právo bylo vyhodnoceno jako základ pro námitky podle článku 8, musí být všechny podmínky splněny v okamžiku podání přihlášky. Zatřetí, Soud prvního stupně nesprávně vyložil čl. 8 odst. 4, když rozhodl, že odchylně od zásady teritoriality lze zohlednit používání v jiných zemích, než v zemích, kde existuje právo uplatňované podle čl. 8 odst. 4.
 3.
 Soud prvního stupně též nesprávně vyložil požadavek „většího než místního významu“. V podstatě tento požadavek považoval za splněný na základě skutečnosti, že právo uplatňované podle čl. 8 odst. 4 pochází ze třetí země a bylo rozšířeno do dvou členských států Evropské unie. Soud prvního stupně nezkoumal, zda předmětné právo získalo ve dvou členských státech, kde bylo uplatněno, význam větší než místní, čímž pod čl. 8 odst. 4 zahrnul práva, která nepocházejí z Evropské unie.
 4.
 Druhým důvodem kasačního opravného prostředku je porušení čl. 8 odst. 4 písm. b) spolu s čl. 74 odst. 1. Článek 8 odst. 4 písm. b) požaduje, aby vnitrostátní právo umožňovalo společnosti Budvar zakázat používání sporné ochranné známky. Odvolací senát určil na základě důkazů předložených účastníky řízení a s použitím pravidla, že důkazní břemeno v námitkovém řízení před OHIM nese ten, kdo vznáší námitku, že Budvar neprokázal, že na základě vnitrostátního práva použitelného buď ve Francii nebo v Rakousku mohl zakázat používání ochranné známky „BUD“. Soud prvního stupně však v rozporu s čl. 74 odst. 1 a čl. 8 odst. 4 písm. b) konstatoval, že OHIM měl bez návrhu přezkoumat právní předpisy a vývoj práva ve prospěch práv na základě čl. 8 odst. 4, a to nad rámec návrhových žádání účastníků řízení, a nikoli zamítnout námitky pro nedostatek důkazů na podporu práv uplatňovaných společností Budvar.
 5.
 V souhrnu napadený rozsudek Soudu prvního stupně uvádí výklad čl. 8 odst. 4, který není v souladu se zněním uvedeného ustanovení, a je v naprostém nesouladu s cílem nařízení č. 40/94, kterým je v zájmu podpory obchodu v rámci Společenství vytvořit dobře fungující jednotný systém práva ochranných známek s působností v celém Společenství.
 6.
 Každé z těchto porušení práva ze strany Soudu prvního stupně vedlo ke zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu a je tedy — každé zvlášť — důvodem ke zrušení napadeného rozsudku.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společneství (Úř. věst. L 11, 1994, s. 1).


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2014 – Sasol a další v. Komise
 (Věc T-541/08) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh parafínových vosků - Trh parafínového gáče - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhů - Odpovědnost mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže jejími dceřinými společnostmi a společným podnikem, který částečně vlastní - Rozhodující vliv vykonávaný mateřskou společností - Domněnka v případě vlastnictví 100 % kapitálu - Nástupnictví podniků - Přiměřenost - Rovné zacházení - Pokyny pro výpočet pokut z roku 2006 - Přitěžující okolnosti - Vedoucí úloha - Maximální výše pokuty - Plná jurisdikce“)
 2014/C 292/29
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sasol (Rosebank, Jihoafrická republika); Sasol Holding in Germany GmbH (Hamburk, Německo); Sasol Wax International AG (Hamburk); a Sasol Wax GmbH (Hamburk) (zástupci: W. Bosch, U. Denzel a C. von Köckritz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F Castillo de la Torre a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s M. Grayem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39.181 – Svíčkové vosky), jakož i podpůrně návrh na zrušení pokuty uložené žalobkyním nebo snížení její výše.
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 rozhodnutí Komise C (2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.181 – Svíčkové vosky) se zrušuje v rozsahu, v němž Evropská komise v tomto rozhodnutí konstatovala, že se Sasol Holding in Germany GmbH a Sasol účastnily protiprávního jednání před 1. červencem 2002.
 2)
 Výše pokuty uložené společnosti Sasol Wax GmbH se snižuje na částku 14 9 9 82 197 eur, k jejímuž zaplacení jsou solidárně povinny na jedné straně Sasol Wax International AG ve výši 11 9 1 22 197 eur a na straně druhé Sasol a Sasol Holding in Germany ve výši 7 1 0 42 197 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení vynaložených společnostmi Sasol, Sasol Holding in Germany, Sasol Wax International a Sasol Wax.
 5)
 Sasol, Sasol Holding in Germany, Sasol Wax International a Sasol Wax ponesou jednu třetinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. září 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španělsko) – Unión General de Trabajadores de La Rioja (UGT-Rioja) (C-428/06), Comunidad Autónoma de La Rioja (C-429/06) v. Juntas Generales del Territorio Histórico de Vizcaya, Diputación Foral de Vizcaya, Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Bilbao, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), a Comunidad Autónoma de La Rioja (C-430/06), Comunidad Autónoma de Castilla y León (C-433/06) v. Diputación Foral de Álava, Juntas Generales de Álava, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), a Comunidad Autónoma de La Rioja (C-431/06), Comunidad Autónoma de Castilla y León (C-432/06) v. Diputación Foral de Guipúzcoa, Juntas Generales de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), a Comunidad Autónoma de Castilla y León (C-434/06) Diputación Foral de Vizcaya, Juntas Generales del Territorio Histórico de Vizcaya, Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Bilbao, Confederación Empresarial Vasca (Confebask)
 (Věc C-428/06 až C-434/06) (1)
 (Státní podpory - Daňová opatření přijatá regionálním nebo místním územně správním celkem - Selektivní povaha)
 (2008/C 285/08)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Unión General de Trabajadores de la Rioja UGT-RIOJA (UGT-Rioja) (C-428/06), Comunidad Autónoma de La Rioja (C-429/06), Comunidad Autónoma de La Rioja (C-430/06), Comunidad Autónoma de Castilla y León (C-433/06), Comunidad Autónoma de La Rioja (C-431/06), Comunidad Autónoma de Castilla y León (C-432/06), Comunidad Autónoma de Castilla y León (C-434/06)
 Žalovaní: Juntas Generales del Territorio Histórico de Vizcaya, Diputación Foral de Vizcaya, Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Bilbao, Confederación Empresarial Vasca (Confebask), Diputación Foral de Álava, Juntas Generales de Álava, Diputación Foral de Guipúzcoa, Juntas Generales de Guipúzcoa, Juntas Generales del Territorio Histórico de Vizcaya, Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Bilbao
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Státní podpory – Výklad čl. 87 odst. 1 ES – Daňová opatření přijatá entitou nepůsobící na úrovni státu – Snížená daňová sazba ve srovnání se státní sazbou a zavedení zvláštních daňových odpočtů
 Výrok
 Článek 87 odst. 1 ES musí být vykládán v tom smyslu, že pro posouzení selektivní povahy opatření je nutno zohlednit institucionální, procesní a hospodářskou autonomii, kterou má orgán, jenž přijímá toto opatření. Přísluší předkládajícímu soudu, který je jediný příslušný k určení použitelného vnitrostátního práva a jeho výkladu, jakož i k použití práva Společenství na spory, které mu byly předloženy, aby ověřil, zda Territorios Históricos a samosprávné společenství Baskicka mají takovou autonomii, což by znamenalo, že normy přijaté v mezích pravomocí, které byly těmto entitám nižší než státní úrovně svěřeny španělskou Ústavou z roku 1978 a dalšími ustanoveními španělského práva, nemají selektivní povahu ve smyslu pojmu „státní podpora“, jak jej stanoví čl. 87 odst. 1 ES.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 3.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 104/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. února 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – M v. Minister for Justice and Equality, Ireland, Attorney General
 (Věc C-560/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Směrnice 2004/83/ES - Minimální normy, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka - Žádost o podpůrnou ochranu - Bezvadnost vnitrostátního řízení o posouzení žádosti o podpůrnou ochranu předložené po zamítnutí žádosti o přiznání postavení uprchlíka - Právo být vyslechnut - Rozsah - Právo na ústní pohovor - Právo na předvolání svědků a na provedení jejich křížového výslechu“)
 (2017/C 104/17)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: M
 Odpůrci: Minister for Justice and Equality, Ireland, Attorney General
 Výrok
 Právo být vyslechnut, jak je aplikováno v rámci směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany, v zásadě nevyžaduje, aby v případě, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, stanoví dvě samostatná řízení, jež na sebe navazují a cílem prvního z nich je posoudit žádost o přiznání postavení uprchlíka a cílem druhého z nich je posoudit žádost o podpůrnou ochranu, měl žadatel o podpůrnou ochranu právo na ústní pohovor o své žádosti a právo na předvolání svědků nebo na provedení jejich křížového výslechu při tomto pohovoru.
 Ústní pohovor musí být nicméně zorganizován, pokud to vyžadují zvláštní okolnosti týkající se skutečností, kterými disponuje příslušný orgán, nebo osobní či celkové situace, do které zapadá žádost o podpůrnou ochranu, pro účely posouzení této žádosti s plnou znalostí věci, což musí ověřit předkládající soud.
 (1) Úř. věst. C 81, 9.3.2015.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/13
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 4. června 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Brussel a Rechtbank van eerste aanleg te Brugge — Belgie) — Belgický stát v. KBC Bank SA
 (Spojené věci C-439/07 a C-499/07) (1)
 („Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Články 43 ES a 56 ES - Směrnice 90/435/EHS - Článek 4 odst. 1 - Vnitrostátní právní úprava zamezení dvojího zdanění rozdělených zisků - Odečtení částky obdržených dividend od daňového základu mateřské společnosti pouze tehdy, pokud tato společnost dosáhla zdanitelných zisků“)
 2009/C 205/24
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Brusel, Rechtbank van eerste aanleg te Brugge
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Belgický stát (C-439/07), Beleggen, Risicokapitaal, Beheer NV (C-499/07)
 Žalovaná: KBC Bank SA (C-439/07), Belgický stát (C-499/07)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van beroep te Brussel — Výklad článků 43 ES a 56 ES a čl. 4 odst. 1 první odrážky a odst. 2 směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států (Úř. věst. L 225, s. 6) — Vnitrostátní právní ustanovení směřující k odstranění dvojího zdanění rozděleného zisku — Systém odpočtu definitivně zdaněných příjmů
 Výrok
 1)
 Článek 4 odst. 1 první odrážka směrnice Rady 90/435/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která stanoví, že pro účely osvobození dividend obdržených mateřskou společností usazenou v tomto státě od dceřiné společnosti, která má sídlo v jiném členském státě, jsou uvedené dividendy zahrnuty do daňového základu mateřské společnosti, od něhož jsou následně odečteny ve výši 95 %, pokud v dotčeném zdaňovacím období zbude po odečtení ostatních od daně osvobozených příjmů kladný zůstatek, a jejíž účinkem je, že:
 —
 mateřská společnost je v pozdějším zdaňovacím období povinna zaplatit daň z rozdělených zisků, pokud neuskutečnila žádný zdanitelný zisk nebo pokud uskutečnila nedostatečný zdanitelný zisk během zdaňovacího období, v němž se toto rozdělení uskutečnilo (věc C-439/07),
 nebo, že
 —
 ztráty za toto zdaňovací období jsou vyrovnány na základě rozdělených zisků a nemohou být převedeny do pozdějšího zdaňovacího období ve výši rozdělených zisků.
 2)
 Článek 4 odst. 1 první odrážka směrnice 90/435 ve spojení s odstavcem 2 téhož článku musí být vykládán v tom smyslu, že členským státům neukládá povinnost umožnit, aby rozdělené zisky, které mateřská společnost usazená v tomto členském státě obdrží od své dceřiné společnosti, jejíž sídlo je v jiném členském státě, byly v plném rozsahu odpočitatelné od zisků za zdaňovací období a aby z toho plynoucí ztráta byla převoditelná do následujícího zdaňovacího období. Je věcí členských států, jak upraví — s ohledem na nezbytné požadavky svého vnitrostátního právního řádu, jakož i na možnost stanovenou v uvedeném čl. 4 odst. 2 směrnice 90/435 — způsoby, kterými bude dosaženo výsledku stanoveného v odst. 2 první odrážce téhož článku.
 Pokud si však členský stát zvolil systém osvobození od daně stanovený v čl. 4 odst. 1 první odrážce směrnice 90/435 a pokud právní úprava uvedeného členského státu v zásadě připouští převod ztrát do pozdějších zdaňovacích období, brání uvedené ustanovení právní úpravě členského státu, jež má za následek omezení ztrát mateřské společnosti, které lze takto převést, do výše obdržených dividend.
 3)
 Zvolí-li vnitrostátní právní předpisy, pokud jde o řešení čistě vnitrostátních situací, stejná řešení jako právo Společenství, přísluší pouze vnitrostátnímu soudu, aby v rámci dělby soudních pravomocí mezi vnitrostátní soudy a Soudní dvůr stanovené v článku 234 ES posoudil přesný význam tohoto odkazu na právo Společenství, přičemž zohlednění omezení, která vnitrostátní zákonodárce případně zavedl pro účely uplatňování tohoto práva na čistě vnitřní situace, je věcí práva dotčeného členského státu, a tudíž patří do výlučné pravomoci soudů tohoto státu.
 4)
 Pokud je podle vnitrostátní právní úpravy členského státu s dividendami pocházejícími od společnosti usazené ve třetím státě zacházeno méně příznivě než s dividendami pocházejícími od společnosti, která má sídlo v uvedeném členském státě, je na vnitrostátním soudu, aby s ohledem jak na předmět vnitrostátní právní úpravy, tak na skutečnosti věci, která mu je předložena, ověřil, zda je použitelný článek 56 ES a zda případně brání uvedenému rozdílnému zacházení.
 5)
 Článek 43 ES nebrání právní úpravě členského státu, která stanoví, že mateřská společnost usazená v členském státě, jež obdrží zisky rozdělené dceřinou společností se sídlem v jiném členském státě, může tyto zisky odečíst od svých zdanitelných příjmů pouze do výše zisků dosažených ve zdaňovacím období, v němž byly zisky rozděleny, ačkoli by tyto zisky mohly být osvobozeny v plném rozsahu, pokud by tato společnost založila stálou provozovnu v jiném členském státě, a to za podmínky, že zacházení se zisky pocházejícími od entit založených v jiném členském státě není diskriminační ve vztahu k zacházení se zisky pocházejícími od srovnatelných tuzemských entit.
 (1) Úř. věst. C 315, 22.12.2007.
 Úř. věst. C 22, 26.1.2008.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 31. října 2013 — Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve v. Moussa Abdida
 (Věc C-562/13)
 2014/C 9/32
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour du travail de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-La-Neuve
 Žalovaný: Moussa Abdida
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být směrnice 2004/83/ES (1), 2005/85/ES (2) a 2003/9/ES (3) vykládány tak, že ukládají členskému státu, který stanoví, že cizinec, který „trpí takovou nemocí, která představuje reálnou hrozbu pro jeho život nebo fyzickou integritu nebo reálnou hrozbu nelidského či ponižujícího zacházení v případě, kdy v jeho zemi původu neexistuje žádné odpovídající léčení“, má právo na podpůrnou ochranu ve smyslu čl. 15 písm. b) směrnice 2004/83/ES, aby
 —
 upravil prostředek nápravy s odkladným účinkem proti správnímu rozhodnutí o odepření práva pobytu nebo podpůrné ochrany s příkazem k opuštění území,
 —
 zajistil v rámci svého systému sociální pomoci nebo přijímacího systému jiné základní potřeby navrhovatele nežli lékařské, dokud nebude rozhodnuto o prostředku nápravy podaném proti tomuto správnímu rozhodnutí?
 2)
 Je-li odpověď záporná, ukládá Listina základních práv, a konkrétně její články 1 až 3 (lidská důstojnost, právo na život a na nedotknutelnost), její článek 4 (zákaz nelidského či ponižujícího zacházení), její čl. 19 odst. 2 (právo nebýt vyhoštěn do státu, kde hrozí vážné nebezpečí nelidského či ponižujícího zacházení), její články 20 a 21 (rovnost a zákaz diskriminace ve vztahu k jiným kategoriím žadatelů o podpůrnou ochranu) nebo její článek 47 (právo na účinnou právní ochranu), členskému státu povinnost upravit při provádění směrnic 2004/83/ES, 2005/85/ES a 2003/9/ES prostředek nápravy s odkladným účinkem a zajištění základních potřeb uvedených v otázce 1?
 (1) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 2; Zvl. vyd. 19/07, s. 96).
 (2) Směrnice Rady 2005/85/ES ze dne 1. prosince 2005 o minimálních normách pro řízení v členských státech o přiznávání a odnímání postavení uprchlíka (Úř. věst. L 326, s. 13).
 (3) Směrnice Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (Úř. věst. L 31, s. 18).


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/42
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-486/09)
 2010/C 24/73
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a N. Bambara, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s nařízením Rady (ES) č. 1030/2002 (1) ze dne 13. června 2002, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 1 a 9 uvedeného nařízení;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Spojená ustanovení článků 1 a 9 nařízení (ES) č. 1030/2002 ukládají členským státům přijmout všechna opatření nezbytná pro vydání jednotného vzoru povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí od 14. srpna 2003.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 ze dne 13. června 2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí (Úř. věst. L 157, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 3).


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/39
 Žaloba podaná dne 4. října 2004 SOFFASS S.p.A. proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc T-396/04)
 (2005/C 6/77)
 Jednací jazyk: italština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 4. října 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) SOFFASS S.p.A., zastoupenou Vincenzem Biliardim a Cristianem Bacchinim, advokáty.
 Druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem byla SODIPAN (Société en Commandite par Actions).
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 16. července 2004 (věc R 0699/2003-1);
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Přihlašovaná ochranná známka Společenství:
 Slovní známka „NICKY“ pro výrobky třídy 16 (výrobky z papíru nebo celulózy pro domácí a hygienické použití) – přihláška č. 1 315 985
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:
 Francouzská společnost SODIPAN (Société en Commandite par Actions)
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Slovní známka „NOKY“ (přihláška č. 1 315 985) a „noky“ (přihláška č. 1 400 192) pro výrobky třídy 16
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a vrácení věci posledně uvedenému k novému posouzení
 Žalobní důvody:
 Nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (riziko záměny)