text:
 8.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 439/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 8. září 2014 – WebMindLicenses Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
 (Věc C-419/14)
 (2014/C 439/25)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: WebMindLicenses Kft.
 Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
 Předběžné otázky
 1)
 Je podle čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a článku 43 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) v rámci určení osoby, která poskytuje službu pro účely DPH, při zkoumání, zda je plnění fiktivní povahy, postrádá skutečný hospodářský a obchodní obsah a směřuje výlučně k dosažení daňového zvýhodnění, pro účely výkladu relevantní, že za okolností věci v původním řízení je statutárním orgánem a stoprocentním vlastníkem obchodní společnosti, která poskytuje licenci, fyzická osoba, která vytvořila know-how převáděné prostřednictvím licenční smlouvy?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku kladná, je podle čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1 a článku 43 směrnice o DPH pro posouzení existence zneužívající praktiky relevantní, že tato fyzická osoba vykonává nebo může vykonávat neformální vliv na způsob řízení obchodní společnosti, která nabyla licenci, a na rozhodnutí této společnosti? Může být pro účely tohoto výkladu relevantní okolností to, že se tvůrce know-how tím, že poskytuje odborné poradenství nebo nabízí rady ohledně rozvoje a provozování know-how, přímo nebo nepřímo účastní nebo může účastnit na přijímání podnikatelských rozhodnutí týkajících se poskytování služby založené na tomto know-how?
 3)
 Je za okolností věci v původním řízení a při zohlednění toho, co bylo vyloženo ve druhé otázce, pro určení osoby, která poskytuje službu pro účely DPH, vedle analýzy základního smluvního plnění relevantní to, že tvůrce know-how jako fyzická osoba vykonává vliv, přesněji řečeno dominantní vliv, nebo vydává pokyny ohledně způsobu poskytování služby založené na tomto know-how?
 4)
 Je-li odpověď na třetí otázku kladná, jaké okolnosti lze při určení dosahu tohoto vlivu a těchto pokynů vzít v úvahu, nebo konkrétněji podle jakých kritérií je možné konstatovat, že je vykonáván dominantní vliv na poskytování služby a že uskutečněné základní plnění ve prospěch společnosti, která poskytuje licenci, mělo skutečný hospodářský obsah?
 5)
 Je za okolností věci v původním řízení při přezkumu získání daňového zvýhodnění pro analýzu vztahů mezi hospodářskými subjekty a osobami vystupujícími v rámci plnění relevantní, že osoby povinné k dani, které se účastnily na sporném smluvním plnění směřujícím k daňovému úniku, jsou právnickými osobami, když daňový orgán členského státu přičítá fyzické osobě přijetí strategických a operativních podnikatelských rozhodnutí? Je-li tomu tak, je třeba zohlednit, v kterém členském státě fyzická osoba tato rozhodnutí přijala? Je za takových okolností, jako nastávají v projednávané věci, v případě, že lze konstatovat, že smluvní postavení účastníků není určující, pro účely výkladu relevantní, že řízení technických nástrojů, lidských zdrojů a finančních operací nezbytných k poskytování dotčené služby po internetu zůstává na subdodavatelích?
 6)
 V případě, že lze konstatovat, že klauzule licenční smlouvy neodrážejí skutečný hospodářský obsah, vyplývá z překvalifikování smluvních klauzulí a obnovení stavu, který by existoval, kdyby nedošlo k plnění, které představuje zneužívající praktiku, že daňový orgán členského státu může stanovit odlišně členský stát, kde je služba poskytována, a tudíž místo vzniku daňové povinnosti, i když podnik, který nabyl licenci, splnil daňovou povinnost v členském státě, v němž je usazen, v souladu se zákonnými podmínkami stanovenými v tomto členském státě?
 7)
 Je třeba články 49 SFEU a 56 SFEU vykládat v tom smyslu, že taková smluvní úprava, jaká je dotčena v původním řízení, podle níž podnik, jenž je osobou povinnou k dani v jednom členském státě, převádí prostřednictvím licenční smlouvy na jiný podnik, jenž je osobou povinnou k dani v jiném členském státě, know-how k poskytování služeb týkajících se obsahů určených pro dospělé prostřednictvím technologie interaktivní komunikace po internetu a právo toto know-how užívat za okolností charakteristických tím, že zátěž DPH v členském státě sídla podniku, který nabyl licenci, je u převedeného plnění výhodnější, je s těmito články v rozporu a může představovat zneužití svobody usazování a volného pohybu služeb?
 8)
 Jaký význam je za takových okolností, jaké nastávají v projednávané věci, mimo daňové zvýhodnění, které údajně lze získat, třeba přikládat obchodním úvahám uskutečněným podnikem, který uděluje licenci? Je v tomto kontextu konkrétně pro účely výkladu relevantní, že stoprocentním vlastníkem a statutárním orgánem obchodní společnosti, která uděluje licenci, je fyzická osoba, která know-how původně vytvořila?
 9)
 Lze při analýze zneužívajícího jednání zohlednit, a pokud ano, jaký význam mají takové okolnosti, jež se podobají okolnostem věci v původním řízení, jako jsou technické údaje a údaje o infrastruktuře týkající se zavedení a provozování služby, která je předmětem sporného plnění, a příprava a lidské zdroje, které musí mít podnik, jenž uděluje licenci, pro poskytování dotčené služby k dispozici?
 10)
 Je třeba v situaci analyzované v projednávané věci vykládat čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1, články 43 a 273 směrnice o DPH, ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU a článkem 325 SFEU, v tom smyslu, že k náležitému plnění závazku členských států Unie vybírat skutečně a přesně celkovou částku DPH a předcházet rozpočtovým ztrátám, které jsou spojeny s daňovými podvody a úniky přes hranice členských států, u poskytování služeb za účelem určení osoby, která poskytuje službu, je daňový orgán členského státu v důkazní fázi daňového správního řízení za účelem objasnění skutkových okolností oprávněn připustit údaje, informace a důkazy, a tedy i záznamy odposlechů získané vyšetřovacím útvarem daňového orgánu v rámci řízení trestní povahy bez vědomí osoby povinné k dani, a použít je a založit na nich své posouzení daňových důsledků a že je pak správní soud, který rozhoduje o žalobě podané proti správnímu rozhodnutí daňového orgánu členského státu, oprávněn uskutečnit posouzení těchto informací v rámci dokazování při přezkumu legality rozhodnutí?
 11)
 Je třeba v situaci analyzované v projednávané věci vykládat čl. 2 odst. 1 písm. c), čl. 24 odst. 1, články 43 a 273 směrnice o DPH, ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU a článkem 325 SFEU, v tom smyslu, že k náležitému plnění závazku členských států Unie vybírat skutečně a přesně celkovou částku DPH a k plnění závazku členských států zajistit dodržování povinností uložených osobě povinné k dani prostor přiznaný pro použití prostředků, které má daňový orgán členského státu k dispozici, zahrnuje pravomoc tohoto orgánu použít důkazy získané původně pro trestní účely k postihu jednání spočívajících v daňovém úniku, a to i když samotné vnitrostátní právo neumožňuje získávat informace bez vědomí dotyčné osoby v rámci správního řízení k postihu jednání spočívajících v daňovém úniku nebo je v rámci trestního řízení podmiňuje zárukami, které nejsou stanoveny v daňovém správním řízení, a přiznává současně správnímu orgánu pravomoc jednat podle zásady volného hodnocení důkazů?
 12)
 Brání čl. 8 odst. 2 Evropské úmluvy o lidských právech, ve spojení s čl. 52 odst. 2 Listiny, tomu, aby byla daňovému orgánu členského státu přiznána pravomoc, na kterou odkazuje desátá a jedenáctá otázka, nebo lze za okolností projednávané věci považovat za odůvodněné k boji proti daňovým únikům použít v daňovém správním řízení závěry, které vyplývají z informací získaných bez vědomí dotyčné osoby s cílem skutečně vybrat daň v zájmu „hospodářského blahobytu země“?
 13)
 V rozsahu, v němž z odpovědi na desátou až dvanáctou otázku vyplyne, že daňový orgán členského státu může použít takové důkazy ve správním řízení, má daňový orgán členského státu s cílem zaručit účinnost práva na řádnou správu a práva na obhajobu podle ustanovení článků 7, 8, 41 a 48 Listiny, ve spojení s čl. 51 odst. 1 Listiny, absolutní povinnost vyslechnout osobu povinnou k dani během správního řízení, zaručit jí přístup k závěrům, které vyplývají z informací získaných bez jejího vědomí, a respektovat účel, pro který byly získány údaje obsažené v těchto důkazech, nebo v posledně zmíněné souvislosti okolnost, že informace opatřené bez vědomí dotyčné osoby jsou určeny výlučně pro vyšetřování trestní povahy, zcela brání použití takových důkazů?
 14)
 Respektuje v případě získání a použití důkazů při porušení ustanovení článků 7, 8, 41 a 48 Listiny, ve spojení s článkem 47 Listiny, vnitrostátní právní úprava, podle níž lze úspěšně soudně napadnout procesní legalitu rozhodnutí vydaných v daňových věcech a dosáhnout zrušení rozhodnutí, pouze pokud v závislosti na okolnostech případu existuje konkrétní možnost, že by napadené rozhodnutí bylo odlišné, kdyby nedošlo k procesní vadě, a pokud se navíc tato vada dotýká hmotněprávního postavení žalobce, právo na soudní ochranu, nebo je třeba procesní vady, k nimž došlo tímto způsobem, zohlednit v širších souvislostech, bez ohledu na vliv, jaký by na výsledek řízení měla procesní vada, která porušuje ustanovení Listiny?
 15)
 Vyžaduje plná účinnost článku 47 Listiny, aby v takové procesní situaci, jaká je v projednávané věci, správní soud, který rozhoduje o žalobě proti správnímu rozhodnutí daňového orgánu členského státu, mohl přezkoumat legalitu získání důkazů opatřených pro trestní účely bez vědomí dotyčné osoby v rámci řízení trestní povahy, zejména pokud osoba povinná k dani, proti níž bylo souběžně zahájeno trestní řízení, není seznámena s touto dokumentací ani nemohla její legalitu napadnout u soudu?
 16)
 Je také se zřetelem k šesté otázce třeba nařízení Rady (EU) č. 904/2010 (2) o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty, zejména ve světle sedmého bodu jeho odůvodnění, podle něhož pro účely výběru splatné daně by měly členské státy spolupracovat, aby pomohly zajistit správné vyměření DPH, a v důsledku toho musí nejen kontrolovat správné uplatňování daně splatné na jejich území, ale měly by rovněž poskytovat pomoc jiným členským státům za účelem zajištění správného uplatňování daně spojené s činností vykonávanou na jejich území, která je splatná v jiném členském státě, vykládat v tom smyslu, že v takové skutkové situaci, jaká charakterizuje projednávanou věc, je daňový orgán členského státu, který odhalí daňový dluh, povinen zaslat žádost daňovému orgánu členského státu, v němž osoba povinná k dani, u níž byla provedena daňová kontrola, již splnila svou povinnost zaplatit daň?
 17)
 Je-li odpověď na šestnáctou otázku kladná, jaký důsledek má vyvodit soud, který rozhoduje o žalobě proti správním rozhodnutím vydaným daňovým orgánem členského státu, pokud je z tohoto důvodu, [tedy] na základě nezjištění informací a chybějící žádosti, u soudu napadena a určena procesní protiprávnost rozhodnutí vydaných daňovým orgánem členského státu, a to rovněž se zřetelem k tomu, co bylo vyloženo ve čtrnácté otázce?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 268, s. 1.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/1
 2010/C 134/01
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 113, 1.5.2010
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 100, 17.4.2010
 Úř. věst. C 80, 27.3.2010
 Úř. věst. C 63, 13.3.2010
 Úř. věst. C 51, 27.2.2010
 Úř. věst. C 37, 13.2.2010
 Úř. věst. C 24, 30.1.2010
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesgericht Innsbruck (Rakousko) dne 14. června 2010 — Gebhard Stark v. D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG
 (Věc C-293/10)
 ()
 2010/C 274/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Innsbruck
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Gebhard Stark
 Žalovaná: D.A.S. Österreichische Allgemeine Rechtsschutzversicherung AG
 Předběžné otázky
 Musí být ustanovení čl. 4 odst. 1 směrnice 87/344/EHS (1) vykládáno v tom smyslu, že jsou s ním v rozporu ustanovení § 158k odst. 2 Versicherungsvertragsgesetz (zákon o pojistné smlouvě) a na něm založená, ve všeobecných pojistných podmínkách pojistitele právní ochrany obsažená klauzule, že v pojistné smlouvě může být dohodnuto, že pojištěný si k zastupování v soudním nebo správním řízení může zvolit pouze osoby oprávněné na základě své profese zastupovat účastníky řízení, které mají své sídlo kanceláře v místě soudního nebo správního orgánu příslušného k řízení v prvním stupni?
 (1) Směrnice Rady 87/344/EHS ze dne 22. června 1987 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojištění právní ochrany (Úř. věst. L 185, s. 77; Zvl. vyd. 06/01, s. 187).


text:
 25.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012 — Winzer Pharma v. OHIM — Alcon (BAÑOFTAL)
 (Věc T-346/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BAÑOFTAL - Starší národní slovní ochranné známky KAN OPHTAL a PAN OPHTAL - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 258/27
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dr. Robert Winzer Pharma GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: S. Schneller, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Alcon Inc. (Hünenberg, Švýcarsko) (zástupce: M. Vidal-Quadras Trias de Bes, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 28. května 2009 (věc R 795/2008/-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Dr. Robert Winzer Pharma GmbH a Alcon Inc.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. května 2009 (věc R 795/2008-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Dr. Robert Winzer Pharma GmbH.
 3)
 Společnost Alcon Inc. ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


text:
 19.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 304/22
 Žaloba podaná dne 21. srpna 2013 — Bora Creations v. OHIM — Beauté Prestige International (essence)
 (Věc T-448/13)
 2013/C 304/38
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bora Creations, SL (Ceuta, Španělsko) (zástupci: R. Lange, G. Hild a C. Pape, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Beauté Prestige International SA (Paříž, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. června 2013 ve věci R 1085/2012-5;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „essence“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 4, 8, 14, 16, 21, 25 a 26 — Zápis ochranné známky Společenství č. 6 816 144
 Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Absolutní důvody podle čl. 52 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (1), tedy že ochranná známka Společenství byla zapsána v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení o ochranné známce Společenství.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a prohlášení ochranné známky Společenství za částečně neplatnou
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení o ochranné známce Společenství.
 (1) Úř. věst. L 78, s. 1


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. května 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Oldenburg — Německo) — Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts v. Freerk Heidinga
 (Věc C-434/08) (1)
 („Společná zemědělská politika - Integrovaný administrativní a kontrolní systém pro některé režimy podpor - Nařízení (ES) č. 1782/2003 - Režim jednotné platby - Převod platebních nároků - Konečný převod“)
 2010/C 179/09
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Oldenburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Arnold und Johann Harms als Gesellschaft bürgerlichen Rechts
 Žalovaný: Freerk Heidinga
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Oldenburg — Výklad čl. 46 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269) — Smluvní ujednání obsažené v dohodě, jímž se navenek provádí úplný a konečný převod platebních nároků a podle něhož nabyvatel, jakožto formální vlastník platebních nároků, má tyto nároky aktivovat obhospodařováním příslušné půdy, ale je povinen část přiznaných plateb odvádět převodci
 Výrok
 Nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takovému ujednání, jako je ujednání dotčené v původním řízení, jehož předmětem je konečný převod platebních nároků a na základě něhož je postupník jakožto držitel platebních nároků povinen uvedené nároky aktivovat a odvést postupiteli bez jakéhokoliv časového omezení všechny platby, které jsou mu z tohoto důvodu vyplaceny, nebo jejich část, pod podmínkou, že účelem takovéhoto ujednání není umožnit postupiteli, aby si ponechal část platebních nároků, které formálně postoupil, ale určit odkazem na hodnotu této části platebních nároků cenu dohodnutou za postoupení všech platebních nároků.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 7. dubna 2017 – X, Y v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Věc C-180/17)
 (2017/C 202/18)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: X, Y
 Odpůrce: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 13 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. 2008, L 348, s. 98; dále jen „směrnice o navracení“), ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že podle unijního práva, pokud je to podle vnitrostátního práva možné, má podání opravného prostředku v řízení směřujícím proti rozhodnutí, jehož součástí je rozhodnutí a navrácení ve smyslu čl. 3 odst. 4 směrnice 2008/115/ES, k vyšší instanci automaticky odkladný účinek, tvrdí-li státní příslušník třetího státu, že v důsledku výkonu rozhodnutí o navrácení by hrozilo vážné porušení zásady nenavracení? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění dotčeného státního příslušníka třetího státu po dobu běhu lhůty pro podání opravného prostředku k vyšší instanci, nebo, byl-li takový opravný prostředek podán, do okamžiku, než bude o takovém opravném prostředku rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený státní příslušník třetího státu zvlášť požádat?
 2)
 Musí být článek 46 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany (přepracované znění) (Úř. věst. 2013, L 180, s. 60), ve spojení s články 4, 18, čl. 19 odst. 2 a článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že podle unijního práva, pokud je to podle vnitrostátního práva možné, má podání opravného prostředku v řízeních týkajících se zamítnutí žádosti o azyl ve smyslu článku 2 směrnice 2005/85/ES k vyšší instanci automaticky odkladný účinek? Jinak řečeno, měl by být v takovém případě přerušen výkon vyhoštění žadatele po dobu lhůty pro podání opravného prostředku k vyšší instanci, nebo, byl-li takový opravný prostředek podán, do okamžiku, než bude o takovém opravném prostředku rozhodnuto, aniž by o to musel dotčený žadatel zvlášť požádat?
 3)
 Je pro existenci výše uvedeného automatického odkladného účinku relevantní, zda žádost o přiznání mezinárodní ochrany, v souvislosti s níž bylo zahájeno v důsledku uplatnění prostředku právní nápravy soudní řízení a následně soudní řízení o opravném prostředku u vyšších instancí, byla zamítnuta z důvodů uvedených v čl. 46 odst. 6 směrnice 2013/32/EU? Nebo se tento požadavek vztahuje na všechny kategorie rozhodnutí ve věci azylu, které jsou stanoveny v uvedené směrnici?


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. září 2008 (fax: 12. září 2008) Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 1. července 2008 ve věci T-266/02, Deutsche Post AG, podporovaná Spolkovou republikou Německo v. Komise Evropských společenství, podporovaná Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste e.V. (BIEK) a UPS Europe NV/SA
 (Věc C-399/08 P)
 (2008/C 301/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz, J. Flett, B. Martenczuk, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Bundesverband Internationaler Express- und Kurierdienste eV, UPS Europe NV/SA, Deutsche Post AG, Spolková republika Německo
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek v plném rozsahu;
 —
 určit, že podle článku 61 statutu Soudního dvora, žalobkyně neprokázala, že rozhodnutím byl porušen čl. 87 odst. 1 ES, a přiměřeně tomu žalobu zamítnout. Podpůrně navrhuje Komise vrácení věci Soudu prvního stupně;
 —
 uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Žalobkyně je Deutsche Post AG (DPAG), velkopodnik mezinárodně činný v oblasti poštovních služeb, který obdržel značná peněžní vyrovnání ze státních prostředků. Ve zvláštním rozhodnutí podle článku 82 ES z roku 2002, které nebylo napadeno, stanovila Komise, že DPAG cenami na trhu s balíkovými zásilkami, které nepokrývaly náklady, zneužila svého postavení na trhu. Protože DPAG v dotčeném časovém období vykazovala všude ztráty, mohla být tato agresivní cenová politika financována pouze z prostředků, které podnik obdržel jakožto finanční vyrovnání.
 Středem projednávaného kasačního opravného prostředku je otázka, které analytické metody mohla Komise za zvláštních okolností projednávaného případu použít, za účelem zjištění nezákonné podpory DPAG.
 Podle metody, kterou upřednostnil Soud prvního stupně v napadeném rozsudku, musí být přezkoumány všechny náklady a příjmy podniku spojené s obecně hospodářskými povinnostmi podniku v dotčeném časovém období z toho hlediska, zda podnik obdržel od státu nepřiměřené finanční vyrovnání. Došlo-li k takovému nepřiměřenému vyrovnání, bylo by z toho možno usuzovat, že tento prostředek byl použit také k financování nekalé cenové politiky na sousedním trhu s balíkovými zásilkami od dveří ke dveřím.
 Podle metody, která byla použita v rozhodnutí, by byly zjištěny schodky vzniklé díky nekalé cenové politice na sousedním trhu a určilo by se, zda tyto schodky byly vyrovnány státními prostředky, či nikoli. Pokud by bylo konstatováno takové vyrovnání a neexistoval by žádný jiný zdroj financování (ve formě vlastních prostředků podniku), bylo by z toho třeba vyvodit, že k financování nekalé cenové politiky na sousedním trhu s balíkovými zásilkami od dveří ke dveřím byl použit státní prostředek.
 Komise považuje metodu použitou ve svém rozhodnutí za správnou. S její pomocí lze na základě logického řetězu argumentace, který zahrnuje také předpoklad, že peníze nakonec musely odněkud pocházet, usoudit na existenci nezákonné státní podpory. Ani řetěz argumentace, ani skutečnosti, které jsou jejím základem, nebyly v napadeném rozhodnutí popřeny. Přesto Soud prvního stupně vycházel v napadeném rozsudku bez dalšího vysvětlení tohoto názoru z toho, že přichází v úvahu pouze první metoda.
 Komise uplatnila následující důvody kasačního opravného prostředku: Došlo podle ní k porušení čl. 87 odst. 1 a čl. 86 odst. 2 ES do té míry, v níž byla tato ustanovení v napadeném rozsudku nesprávně vyložena v tom smyslu, že vylučují metodu, nad níž se jinak napadený rozsudek nepozastavuje, která umožňuje na základě logické, nezvratné argumentace dovodit existenci státní podpory neslučitelné se společným trhem. Dále se Komise odvolává na nepříslušnost Soudu prvního stupně a na porušení článku 230 ES v tom rozsahu, v němž Soud prvního stupně překročil svou pravomoc a vycházel z kontrolní pravomoci stanovené článkem 230 ES, jakož i na porušení článku 36 statutu Soudního dvora v rozsahu v němž Soud prvního stupně opomenul odůvodnit protiprávnost metody použité v rozhodnutí.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 30. května 2016 – Kozuba Premium Selection sp. z o.o. z siedzibą w Warszawie v. Dyrektorowi Izby Skarbowej w Warszawie
 (Věc C-308/16)
 (2016/C 335/43)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatelka: Kozuba Premium Selection sp. z o.o. se sídlem ve Varšavě
 Odpůrce: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 135 odst. 1 písm. j) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) vykládán tak, že brání vnitrostátní právní úpravě [čl. 43 odst. 1 bod 10 zákona ze dne 11. března 2004 o dani ze zboží a služeb (ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług) (Dz. U. č. 54, částka 535, v platném znění; dále jen „zákon o DPH“)], podle které je od DPH osvobozeno dodání budov, inženýrských staveb nebo jejich částí, s výjimkou případů, kdy:
 a)
 se dodání uskuteční v rámci prvního obydlení nebo před ním,
 b)
 mezi prvním obydlením a dodáním budovy, inženýrské stavby nebo jejich částí uplynula méně než 2 léta v tom rozsahu, ve kterém čl. 2 bod 14 zákona o DPH definuje, že prvním obydlením je dání budov, inženýrských staveb nebo jejich částí do užívání při výkonu činnosti podléhající zdanění prvnímu nabyvateli nebo uživateli budov, inženýrských staveb nebo jejich částí po jejich:
 a)
 výstavbě, nebo
 b)
 přestavbě, pokud náklady na přestavbu ve smyslu předpisů o dani z příjmů představovaly alespoň 30 % počáteční hodnoty?
 (1) Úř. věst. 2006, L 347, s. 1


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/54
 Žaloba podaná dne 2. července 2014 – Torrevisa, SA v. Komise
 (Věc T-502/14)
 2014/C 282/71
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Torrevisa, SA (Torrevieja, España) (zástupci: J. De Juan Casadevall, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 podpůrně, pokud by považoval španělský systém finančního leasingu za protiprávní státní podporu, aby nařídil její vrácení pouze do data zveřejnění rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v Úředním věstníku Evropské unie, tedy do 21. září 2011, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné se žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-500/14, Derivados del Flúor v. Komise.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/12
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 3. března 2016 – Španělské království v. Evropská komise
 (Věc C-26/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 1234/2007 - Společná organizace zemědělských trhů - Prováděcí nařízení (EU) č. 543/2011 - Příloha I část B 2 bod VI oddíl D pátá odrážka - Odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny - Citrusové plody - Obchodní normy - Ustanovení o označování - Uvádění konzervačních látek nebo jiných chemických látek použitých po sklizni“)
 (2016/C 156/16)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Španělské království (zástupce: A. Rubio González, zmocněnec)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Schima, I. Galindo Martín a K. Skelly, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 89, 16.3.2015.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/5
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 15. prosince 2009 — Evropská komise v. Dánské království
 (Věc C-461/05) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Osvobození dovozu vojenské výzbroje od cla“)
 2010/C 51/07
 Jednací jazyk: dánština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Cattabriga, G. Wilms, D. Triantafyllou a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalované: Dánské království (zástupci: J. Molde, J. Bering Liisberg a B. Weis Fogh, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalované: Řecká republika (zástupci: E.-M. Mamouna, A. Samoni-Rantou a K. Boskovits, zmocněnci), Portugalská republika (zástupci: C. Guerra Santos, L. Inez Fernandes a J. Gomes, zmocněnci), Finská republika (zástupci: E. Bygglin a A. Guimaraes-Purokoski, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 2, 9, 10 a 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1) a pro období po 31. květnu 2000 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169) — Osvobození dovozu vojenské výzbroje od cla
 Výrok
 1)
 Dánské království tím, že odmítlo vypočítat a zaplatit Komisi Evropských společenství vlastní zdroje nevybrané v období od 1. ledna 1998 do 31. prosince 2002 v souvislosti s osvobozením dovozu vojenského materiálu od cla, jakož i tím, že odmítlo zaplatit úroky z prodlení z spojené s nezaplacením uvedených vlastních zdrojů Komisi Evropských společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj až do 31. května 2000 vyplývaly z článků 2 a 9 až 11 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství, ve znění nařízení Rady (Euroatom, ES) č. 1355/96 ze dne 8. července 1996, a povinnosti, které pro něj od uvedeného data vyplývají z článků 2 a 9 až 11 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.
 2)
 Dánskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Řecká republika, Portugalská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 48, 25.2.2006.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 6. prosince 2012 El Corte Inglés, SA proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. září 2012 ve věci T-39/10, El Corte Inglés, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-578/12 P)
 2013/C 46/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: El Corte Inglés, SA (zástupcei: E. Seijo Veiguela, abogada, J.L. Rivas Zurdo, abogado)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Emilio Pucci International BV
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 v celém rozsahu zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 ve věci T-39/10;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů vynaložených El Corte Inglés, SA;
 —
 uložil Emilio Pucci International BV náhradu nákladu řízení vynaložených El Corte Inglés, SA.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že hrozí nebezpečí záměny (čl. 8 odst. 1 písm. b NOZS (1)) starších ochranných známek „EMIDIO TUCCI“ a „E. TUCCI“ se spornou přihláškou ochranné známky Společenství „PUCCI“, pokud jde o všechny označené výrobky zařazené do tříd 3, 9, 14, 18, 25 a 28, jelikož prokázala řádné užívání všech jejích španělských ochranných známek a na jednu ochrannou známku (přihláška ochranné známky Společenství č. 3679528) se tato povinnost nevztahuje, a sporná označení jsou si podobná, takže by mohla být zaměněna. Krom toho byly v tomto případě splněny podmínky pro uplatnění čl. 8 odst. 5 NOZS 2009, jelikož starší zápisy požívají ve Španělsku dobrého jména, pokud jde o výrobky v oblasti módy, a užívání podobného označení třetí osobou by takovému dobrému jménu působilo újmu a neoprávněně by z něj těžilo.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství, Úř. věst. L 78, s. 1


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/11
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. května 2011 — X Technology Swiss GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-429/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Označení spočívající v dílčím zabarvení výrobku - Oranžové zabarvení ponožky v oblasti prstů - Absolutní důvod zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. b))
 2011/C 252/20
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: X Technology Swiss GmbH (zástupci: A. Herbertz a R. Jung, Rechstanwälte)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 15. června 2010, X Technology Swiss v. OHIM (T-547/08), kterým Tribunál zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. října 2008, kterým bylo zamítnuto odvolání proti rozhodnutí průzkumového referenta, jímž zamítl zápis označení sestávajícího z oranžového zabarvení ponožky v oblasti prstů jako ochranné známky Společenství pro výrobky zařazené do třídy 25 — Rozlišovací způsobilost označení spočívajícího v částečném zabarvení výrobku
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 X Technology Swiss GmbH ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/8
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 17. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Köln – Německo) – cp-Pharma Handels GmbH v. Spolková republika Německo
 (Věc C-448/06) (1)
 (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Platnost nařízení (ES) č. 1873/2003 - Veterinární léčivé přípravky - Nařízení (EHS) č. 2377/90 - Maximální limity reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu - Progesteron - Omezení použití - Směrnice 96/22/ES)
 (2008/C 223/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: cp-Pharma Handels GmbH
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Köln – Platnost nařízení Komise (ES) č. 1873/2003 ze dne 24. října 2003, kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu (Úř. věst. L 275, 25.10.2003, s. 9) v rozsahu, v němž omezením podmínek použití progesteronu jako účinné látky veterinárních léčivých přípravků pouze na intravaginální použití vylučuje možnost podávat tuto látku ve formě intramuskulární injekce – Otázka existence pravomoci Komise pro toto omezení s ohledem na čl. 1 písm. a) a článek 3 nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu (Úř. věst. L 224, 18.8.1990, s. 1) ve vztahu k čl. 4 bodu 1 směrnice Rady 96/22/ES ze dne 29. dubna 1996 o zákazu používání některých látek s hormonálním nebo tyreostatickým účinkem a beta-sympatomimetik v chovech zvířat a o zrušení směrnic 81/602/EHS, 88/146/EHS a 88/299/EHS (Úř. věst. L 125, 23.5.1996, s. 3)
 Výrok
 Přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, která by se mohla dotknout platnosti nařízení Komise (ES) č. 1873/2003 ze dne 24. října 2003, kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 11.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/40
 Žaloba podaná dne 6. ledna 2014 – FCC Aqualia v. OHIM – Sociedad General de Aguas de Barcelona (AQUALOGY)
 (Věc T-402/14)
 2014/C 261/66
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: FCC Aqualia, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. de Oliveira Vaz Miranda de Sousa a N. González-Alberto Rodríguez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sociedad General de Aguas de Barcelona, SA (Barcelona, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 částečně zrušil usnesení prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 13. března 2014 ve věci R 1209/2013-1, a zamítl zápis ochranné známky Společenství č. 1 0 1 22 976„AQUALOGY“ pro služby spadající do tříd 35, 37, 39, 40 a 42 na základě relativního zákazu obsaženého v čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 podpůrně, pokud by nevyhověl v plném rozsahu předchozímu návrhovému žádání, částečně zrušil – na základě čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009, napadené usnesení v rozsahu, v jakém potvrzuje zamítnutí námitky proti ochranné známce Společenství č. 1 0 1 22 976„AQUALOGY“ pro služby spadající do tříd 35, 37, 39, 40 a 42, a vrátil věc odvolacímu senátu k novému úplnému přezkumu s přihlédnutím k zákazu obsaženému v uvedeném článku;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Sociedad General de Aguas de Barcelona, SA
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka Společenství se slovním prvkem „AQUALOGY“ pro produkty a služby spadající do tříd 1, 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12, 17, 19, 27, 32, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 a 45 – Přihláška č. 1 0 1 22 976
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „AQUALIA“ a národní obrazová ochranná známka se slovním prvkem „AQUALIA“ pro produkty a služby spadající do tříd 7, 9, 32, 35, 36, 37, 39, 40 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/21
 Žaloba podaná dne 7. července 2014 – Evropská komise v. Finská republika
 (Věc C-329/14)
 2014/C 292/26
 Jednací jazyk: finština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, K. Herrmann a I. Koskinen)
 Žalovaná: Finská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Finská republika tím, že co se týče pevninského Finska nepřijala, nebo v každém případě neinformovala, že přijala, právní a správní předpisy – a pokud jde o oblast Ahvenanmaa, tím, že nepřijala právní a správní předpisy –nezbytné k provedení čl. 2 odst. 2 a čl. 9 odst. 1 směrnice 2010/31/EU Evropského parlamentu a Rady ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov (1) do vnitrostátních právních předpisů, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 28 odst. 1 této směrnice,
 —
 uložit Finské republice v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU denní penále ve výši 19 178,25 eur splatné od data vyhlášení rozsudku Soudního dvora na účet „Vlastní zdroje Evropské unie“, protože nesplnila svou povinnost oznámit opatření provádějící do vnitrostátního práva směrnici přijatou legislativním postupem,
 —
 uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 9. července 2012.
 (1) Úř. věst. L 153, s. 13.


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/26
 Žaloba podaná dne 5. září 2011 — Agrucon a další v. Komise
 (Věc T-482/11)
 2011/C 319/54
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon) (Madrid, Španělsko), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA) (Milán, Itálie), Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav) (Neapol, Itálie), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo, Lda (Cartaxo, Portugalsko), Evropaïka Trofima AE (Larissa, Řecko), FIT — Fomento da Indústria do Tomate, SA (Águas de Moura, Portugalsko), Konservopoiïa Oporokipeftikon Filippos AE (Veria, Řecko), Panellinia Enosi Konsepvopoion (Atény, Řecko), Elliniki Etairia Konservon AE („KYKNOS“) (Nafplio, Řecko), Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos (Marousi, Řecko), Italagro — Indústria de Transformação de Produtos Alimentares, SA (Castanheira do Ribatejo, Portugalsko), Kopais Anonymi Viomichaniki Kai Emporiki Etairia Trofimon & Poton (Kopais ABEE) (Maroussi, Řecko), Serraïki Konservopoiïa Oporokipeftikon Serko AE (Serres, Řecko), Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas — Sopragol, SA (Mora, Portugalsko), Sugalidal — Indústrias de Alimentação, SA (Benavente, Portugalsko), Sutol — Indústrias Alimentares, Lda (Alcácer do Sal, Portugalsko), Zanae Zýmai Artopoiías Níkoglou AE Viomichanía Empório Trofímon (Thessaloniki, Řecko) (zástupci: J. da Cruz Vilaça, S. Estima Martins a S. Carvalho de Sousa, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil ustanovení čl. 50 odst. 3 a čl. 60 odst. 7 nařízení Komise č. 543/2011 (1);
 —
 nařídil, že se tato věc a věc T-454/2010 spojují pro účely ústní části řízení a rozsudku, nebo alespoň pro účely ústní části řízení; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod spočívá v tom, že nařízení Komise č. 543/2011 porušuje nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (Úř. věst. 2007 L 299, s. 1), jelikož:
 —
 nesprávně stanoví, že investice a akce týkající se zpracování ovoce a zeleniny do výrobků z ovoce a zeleniny mohou být způsobilé pro podporu; a
 —
 do hodnoty produkce uváděné na trh u výrobků určených ke zpracování nesprávně zahrnulo činnosti, které nejsou tzv. „skutečnými zpracovatelskými činnostmi“ (tj. činnosti zjevně zahrnující přípravu a činnosti následující po skutečném zpracování), jelikož ustanovení o organizacích producentů, a konkrétně ustanovení o poskytování podpory, se v souladu s jednotným nařízením o společné organizaci trhů uplatní pouze na výrobky spadající do společné organizace trhu s ovocem a zeleninou.
 2)
 Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že nařízení Komise č. 543/2011 poskytuje organizacím producentů podporu pro průmyslové činnosti prováděné u ovoce a zeleniny určených ke zpracování, které též provádí soukromá odvětví, čímž porušuje zásadu zákazu diskriminace, podle níž nesmí ve srovnatelných situacích docházet k rozdílnému zacházení, ledaže je takové zacházení objektivně odůvodněno.
 3)
 Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že nařízení Komise č. 543/2011 poskytuje organizacím producentů podporu pro průmyslové činnosti prováděné u ovoce a zeleniny určených ke zpracování, které též provádí soukromá odvětví, čímž porušuje zásadu proporcionality, jelikož jde nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení hypotetického cíle společné zemědělské politiky týkajícího se vertikální integrace organizací producentů.
 (1) Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 543/2011 ze dne 7. června 2011, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 pro odvětví ovoce a zeleniny a odvětví výrobků z ovoce a zeleniny (Úř. věst. L 157, s. 1)


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/48
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 18. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative d'appel de Nantes — Francie) — Adiamix v. Ministre de l'Économie at des Finances
 (Věc C-368/12) (1)
 (Článek 53 odst. 2 jednacího řádu - Předběžná otázka - Státní podpory - Rozhodnutí Komise prohlašující režim státních podpor za neslučitelný se společným trhem - Vrácení podpor - Posouzení platností unijního aktu - Absence upřesnění stran důvodů ospravedlňujících potřebu odpovědi na předběžné otázky - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 225/84
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d'appel de Nantes
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Adiamix
 Žalovaný: Ministre de l'Économie at des Finances
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour administrative d'appel de Nantes — Platnost rozhodnutí Komise 2004/343/ES ze dne 16. prosince 2003 o režimu podpory, kterou poskytla Francie při převzetí podniků v obtížích (Úr. věst. L 108, s. 38)
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour administrative d’appel de Nantes (Francie) rozhodnutím ze dne 26. července 2012 je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 295, 29.9.2012.


text:
 22.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/16
 Žaloba podaná dne 25. července 2007 – cApStAn v. Komise
 (Věc T-287/07)
 (2007/C 223/26)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: cApStAn Sprl (Brusel, Belgie) (zástupce: J. Bublot, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit zamítavé rozhodnutí Komise.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou navrhuje žalobkyně zrušení rozhodnutí Komise ze dne 22. května 2007, kterým zamítla nabídku předloženou v rámci nabídkového řízení „Post-editing services PER 2007“ (1) z důvodů nepředložení důkazů o odborných zkušenostech v této oblasti.
 Na podporu svého návrhu na zrušení sporného rozhodnutí žalobkyně uplatňuje, že Komise nesprávně posoudila její kandidaturu, jelikož nabídkové řízení se týkalo přesně oblasti činnosti, ve které působí, což žalobkyně údajně uvedla ve své nabídce. Uvádí rovněž, že v této oblasti veřejnou zakázku od Komise již obdržela a že poskytnuté služby v této souvislosti nebyly nikdy zpochybněny.
 Krom toho žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je založeno na zjevně nesprávném odůvodnění, což způsobuje, že je nedostatečně odůvodněné.
 (1) Úř. věst. 2007/S 21-023949.


text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2015 – Wine in Black v. OHIM – Quinta do Noval Vinhos (Wine in Black)
 (Věc T-420/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Wine in Black - Starší slovní ochranná známka Společenství NOVAL BLACK - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 221/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wine in Black GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: A. Bauer a V. Ahmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: M. Vuijst a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Quinta do Noval-Vinhos, SA (Pinhão, Portugalsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. března 2014 (věc R 1601/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Quinta do Noval-Vinhos, SA a Wine in Black GmbH.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 6. března 2014 (věc R 1601/2013 1) se zrušuje.
 2.
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/27
 Žaloba podaná dne 18. května 2007 – Far Eastern Textile v. Rada
 (Věc T-167/07)
 (2007/C 170/54)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Far Eastern Textile Ltd (Taipei, Tchaj-wan) (zástupce: P. De Baere, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 192/2007 ze dne 22. února 2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovozy polyethylentereftalátů (PET) pocházejících mimo jiné z Tchaj-wanu, v rozsahu, ve kterém se dotýká žalobkyně; a
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je tchajwanským výrobcem a vývozcem polyethylentereftalátů („PET“), se domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 192/2007 ze dne 22. února 2007, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo na dovozy některých polyethylentereftalátů pocházejících z Indie, Indonésie, Malajsie, Korejské republiky, Thajska a Tchaj-wanu po přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 384/96 (1).
 Na podporu své žaloby žalobkyně nejprve uplatňuje, že Rada porušila čl. 2 odst. 11 základního nařízení (2) tím, že použila asymetrickou metodu výpočtu dumpingového rozpětí žalobkyně.
 Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že Rada porušila článek 253 ES tím, že náležitě neodůvodnila, proč metody symetrického srovnání neodrážely dumping v jeho plném rozsahu.
 Zatřetí, žalobkyně tvrdí, že Rada porušila čl. 2 odst. 10, 11 a 12 základního nařízení tím, že vypočítala dumpingové rozpětí žalobkyně s použitím metody vynulování, přičemž bylo při výpočtu váženého průměrného dumpingového rozpětí podle čl. 2 odst. 12 jakékoliv záporné dumpingové rozpětí nahrazeno nulou.
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že Rada porušila článek 253 ES tím, že náležitě neodůvodnila, proč musí být dumpingové rozpětí žalobkyně vypočítáno s použitím metody vynulování.
 (1) Úř. věst. 2007 L 59, s. 1.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996 L 56, s. 1).


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/40
 Žaloba podaná dne 28. října 2016 – BPCE v. ECB
 (Věc T-745/16)
 (2017/C 006/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: BPCE (Paříž, Francie) (zástupci: A. Gosset Grainville, C. Renner a P. Kupka, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské centrální banky č. ECB/SSM/2016 9695005MSXI0YEMGDF46/195 ze dne 24. srpna 2016;
 —
 v každém případě uložil Evropské centrální bance náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nedostatku příslušnosti, kterou je stiženo rozhodnutí Evropské centrální banky (ECB) ze dne 24. srpna 2016, kterým byl zamítnut návrh žalobkyně na vynětí z expozic francouzské Caisse des Dépôts et Consignations (Státní depositní pokladna), které vyplývají z centralizovaných fondů vybraných v rámci regulovaného spoření, z výpočtu pákového poměru (dále jen „napadené rozhodnutí“) v rozsahu, v němž ECB nebyla příslušná zamítnout udělení požadovaného vynětí poté, co konstatovala, že byly splněny podmínky uložené použitelnými právními předpisy Unie.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z několika nesprávných právních posouzení, kterých se dopustila žalovaná. Žalobkyně totiž uvádí, že i za předpokladu, že ECB byla příslušná k přijetí napadeného rozhodnutí, uvedené rozhodnutí není platné, protože je stiženo několika právními vadami vzhledem k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. 2013, L 176, s. 1; dále jen „nařízení č. 575/2013“), a k záměru unijního normotvůrce, z důvodu chybného výkladu, který ECB učinila v dotčeném předpise, a tak přijala rozhodnutí, které:
 —
 je v rozporu s cíli a účelem pravidel o pákovém poměru, je v rozporu nejen s cílem právní úpravy týkající se pákového poměru jako takového, ale rovněž se záměrem normotvůrce, který projevil přijetím odst. 14 článku 429 nařízení č. 575/2013;
 —
 mění základní ustanovení s ohledem na dvě nové podmínky, které nejsou předmětem dotčeného ustanovení;
 —
 zbavuje čl. 429 odst. 14 nařízení č. 575/2013 užitečného účinku.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z několika zjevně nesprávných posouzení, kterými je stiženo napadené rozhodnutí, zejména pokud jde o povahu centralizovaných fondů regulovaného spoření, pokud jde o důsledky připsání fondů do rozvahy banky, a pokud jde o účinky mechanismu úpravy o centralizované částky.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení několika obecných zásad unijního práva, a sice zásady proporcionality, zásady právní jistoty a zásady řádné správy v rozsahu, v němž ECB porušila svoji povinnost postupovat s náležitou péčí.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ECB byla uložena zvýšená povinnost uvést odůvodnění a uvedené rozhodnutí je odůvodněno nedostatečně nebo dvojznačně.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/21
 Žaloba podaná dne 23. února 2012 — Gas v. OHIM — Grotto (GAS)
 (Věc T-92/12)
 2012/C 126/41
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: André Pierre Gas (Marseille, Francie) (zástupce: L. Levy, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Grotto SpA (Chiuppano, Itálie)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. listopadu 2011 ve věci R 600/2009-1 v plném rozsahu a vrátil věc OHIM k novému rozhodnutí ve světle rozhodnutí, které bude vydáno;
 —
 uložil majitelce zpochybněné ochranné známky Společenství, aby zaplatila veškeré budoucí náklady tohoto řízení a nahradila jím doposud vynaložené náklady odvolacího řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „GAS“ pro výrobky zařazené do tříd 9, 18 a 25 — ochranná známka Společenství zapsaná pod č. 882548.
 Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Žalobce
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti spočívá jednak na použití čl. 53 odst. 1 písm. a) a c), čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 53 odst. 2 a čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009, a jednak na francouzských obrazových ochranných známkách „-GAS- BIJOUX“ a „BIJOUX -GAS-“ zapsaných pod č. 1 594 704 a č. 1 627 459 pro výrobky zařazené do tříd 14 a 25.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení ochranné známky Společenství za neplatnou.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí zrušovacího oddělení a zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti.
 Dovolávané žalobní důvody:
 Porušení čl. 56 odst. 3 nařízení č. 40/94 (nový čl. 57 odst. 3) a pravidla 22 odst. 3 a 4 nařízení č. 2868/95; porušení čl. 15 odst. 1 a 2 nařízení č. 40/94 a článku L714 odst. 5 písm. b) francouzského zákoníku duševního vlastnictví; porušení článku 73 nařízení č. 40/94 (nový článek 75), jelikož se odvolací senát v několika případech dopustil nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení, pokud jde o důkaz o užívání starší ochranné známky v třídě 25.
 Nesprávné použití čl. 52 odst. 1 písm. a) a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 a porušení článku 53 nařízení č. 40/94 a ustanovení francouzského práva, a sice článku 2262 občanského zákoníku a čl. L714 odst. 3 francouzského zákoníku duševního vlastnictví, jelikož odvolací senát nesprávně posoudil nebezpečí záměny.
 Porušení čl. 62 odst. 1 nařízení č. 40/94, jelikož odvolací senát poté, co rozhodl, že bude vykonávat pravomoci zrušovacího oddělení, nemohl omezit svůj přezkum pouze na starší práva vyplývající z ochranné známky zapsané pod č. 1 594 704, ani vrátit věc zrušovacímu oddělení k rozhodnutí o ostatních dovolávaných právech, která již byla předmětem přezkumu.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. prosince 2005 – Castellblanch v. OHIM
 (Věc T-29/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek ‚CRISTAL CASTELLBLANCH‘ - Starší národní slovní ochranná známka CRISTAL - Skutečné užívání starší ochranné známky - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b), čl. 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2006/C 48/52)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Castellblanch, SA (Sant Sadurni d'Anoia, Španělsko) (zástupci: F. de Visscher, E. Cornu, É. De Gryse a D. Moreau, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. de Medrano Caballero, zmocněnec)
 Druhý účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vedlejší účastník před Soudem: Champagne Louis Roederer SA (Remeš, Francie) (zástupce: P. Cousin, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. listopadu 2003 (věc R 37/2000 2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Castellblanch SA a Champagne Louis Roederer SA.
 Výrok rozsudku
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 71, 20.3.2004.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/14
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 26. května 2005
 ve věci C-43/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof): Finanzamt Arnsberg proti Stadt Sundern (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Článek 25 - Společný režim daňového paušálu pro zemědělce - Pronájem honebních pozemků v rámci obecního lesnického podniku - Pojem zemědělské služby)
 (2005/C 182/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-43/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesfinanzhof (Německo) ze dne 27. listopadu 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 4. února 2004, v řízení Finanzamt Arnsberg, proti Stadt Sundern, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas (zpravodaj), předseda senátu, A. Borg Barthet, A. La Pergola, J. Malenovský a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 26. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Článek 25 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977, o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, musí být vykládán v tom smyslu, že se společný režim daňového paušálu pro zemědělce použije pouze na dodávky zemědělských produktů a na poskytování zemědělských služeb, jak jsou vymezeny v odstavci 2 tohoto článku, a že ostatní činnosti vykonávané zemědělci podléhajícími daňovému paušálu jsou podrobeny běžnému režimu uvedené směrnice.
 2)
 Pátá odrážka čl. 25 odst. 2 směrnice 77/388 ve spojení s přílohou B této směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že pronájem honebních pozemků zemědělcem podléhajícím daňovému paušálu nepředstavuje zemědělské služby ve smyslu této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/11
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 16. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Michaniki AE v. Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypourgos Epikrateias
 (Věc C-213/07) (1)
 („Veřejné zakázky na stavební práce - Směrnice 93/37/EHS - Článek 24 - Důvody pro vyloučení z účasti v soutěži o veřejnou zakázku - Vnitrostátní opatření zavádějící neslučitelnost mezi odvětvím veřejných stavebních prací a odvětvím sdělovacích prostředků“)
 (2009/C 44/18)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Michaniki AE
 Žalovaní: Ethniko Symvoulio Radiotileorasis, Ypourgos Epikrateias
 Za přítomnosti: Elliniki Technodomiki Techniki Ependytiki Viomichaniki AE, právního nástupce Pantechniki AE, Syndesmos Epicheiriseon Periodikou Typou
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Symvoulio tis Epikrateias – Výklad článku 24 směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163) – Taxativní či netaxativní charakter výčtu důvodů vyloučení zhotovitele z účasti v soutěži o veřejnou zakázku
 Výrok
 1)
 Článek 24 první pododstavec směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, musí být vykládán v tom smyslu, že stanoví taxativní výčet důvodů založených na objektivních posouzeních odborných předpokladů, které mohou odůvodňovat vyloučení zhotovitele z účasti v soutěži o veřejnou zakázku na stavební práce. Nicméně tato směrnice není překážkou pro to, aby členský stát stanovil další opatření směřující k vyloučení účastníka, jejichž cílem je zaručit dodržování zásady rovného zacházení s uchazeči a zásady transparentnosti, pokud taková opatření nejdou nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.
 2)
 Právo Společenství musí být vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátnímu ustanovení, které sleduje legitimní cíle rovného zacházení s uchazeči a transparentnosti v rámci výběrových řízení na veřejné zakázky, avšak zavádí nevyvratitelnou domněnku neslučitelnosti postavení vlastníka, společníka, významného akcionáře nebo vrcholového řídícího pracovníka podniku působícího v odvětví sdělovacích prostředků s postavením vlastníka, společníka, významného akcionáře nebo vrcholového řídícího pracovníka podniku, který je státem nebo právnickou osobou veřejného sektoru v širokém smyslu pověřen výkonem stavebních prací, dodávkami nebo poskytnutím služeb.
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. září 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Madrid – Španělsko) – CEPSA, Estaciones de Servicio SA v. LV Tobar e Hijos SL
 (Věc C-279/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Dohody mezi podniky - Článek 81 ES - Nařízení (EHS) č. 1984/83 - Články 10 až 13 - Nařízení č. 2790/1999 - Článek 4 písm. a) - Dohody o výhradním odběru ropných produktů mezi provozovatelem čerpací stanice a ropným podnikem - Výjimka)
 (2008/C 285/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Madrid
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: CEPSA, Estaciones de Servicio SA
 Žalovaná: LV Tobar e Hijos SL
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Audiencia Provincial de Madrid – Výklad čl. 81 odst. 1 ES a článků 10 až 13 nařízení Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru (Úř. věst. L 173, s. 5) – Smlouvy o výhradní distribuci paliv a pohonných hmot kvalifikované jako smlouvy o obchodním zastoupení nebo o poskytnutí provize z prodeje, ovšem obsahující některé specifické prvky
 Výrok
 1)
 Smlouva o výhradním odběru pohonných hmot a paliv, jakož i maziv a jiných příbuzných produktů může spadat do působnosti čl. 81 odst. 1 ES, pokud provozovatel čerpací stanice přebírá nikoli zanedbatelný podíl na jednom nebo několika finančních a obchodních rizikách spojených s prodejem těchto produktů třetím osobám a pokud tato smlouva obsahuje doložky, které mohou narušit hospodářskou soutěž, jako je doložka týkající se stanovování prodejní ceny pro veřejnost. V případě, že provozovatel čerpací stanice taková rizika nepřebírá nebo přebírá pouze zanedbatelný podíl na těchto rizikách, mohou do působnosti uvedeného ustanovení spadat pouze povinnosti uložené provozovateli v rámci jeho služeb zprostředkovatele poskytovaných zmocniteli, jako jsou doložky o výlučnosti a o zákazu soutěžit. Předkládajícímu soudu krom toho přísluší ověřit, zda je účinkem smlouvy uzavřené dne 7. února 1996 mezi společnostmi CEPSA Estaciones de Servicio SA a LV Tobar e Hijos SL vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže ve smyslu článku 81 ES.
 2)
 Na smlouvu o výhradním odběru, jako je smlouva zmíněná v předchozím bodě tohoto výroku, se může vztahovat bloková výjimka stanovená nařízením Komise (EHS) č. 1984/83 ze dne 22. června 1983 o použití čl. [81] odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod o výhradním odběru, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1582/97 ze dne 30. července 1997, pokud splňuje podmínku maximální doby deseti let podle čl. 12 odst. 1 písm. c) téhož nařízení a pokud dodavatel provozovateli čerpací stanice jako protiplnění za výhradní odběr poskytne významné hospodářské výhody, které přispívají ke zlepšení distribuce, usnadňují zřízení nebo modernizaci čerpací stanice a snižují náklady na distribuci. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda jsou tyto podmínky ve věci v původním řízení splněny.
 3)
 Články 10 až 13 nařízení č. 1984/83, ve znění nařízení č. 1582/97, musejí být vykládány v tom smyslu, že vylučují použití blokové výjimky na smlouvu o výhradním odběru, která upravuje stanovování prodejní ceny pro veřejnost dodavatelem. Předkládajícímu soudu přísluší ověřit, zda může být podle vnitrostátního práva smluvní doložka týkající se této prodejní ceny změněna takovým jednostranným povolením dodavatele, jako je povolení dotčené v původním řízení, a zda se může smlouva, která je neplatná ex lege, stát platnou v důsledku změny uvedené smluvní doložky s tím účinkem, že by tato doložka byla uvedena do souladu s čl. 81 odst. 1 ES.
 4)
 Neplatnost ex lege stanovená v čl. 81 odst. 2 ES se dotýká smlouvy v jejím celku pouze tehdy, pokud doložky neslučitelné s odstavcem 1 téhož článku nejsou od vlastní smlouvy oddělitelné. V opačném případě otázka důsledků neplatnosti pro všechny ostatní části smlouvy nespadá do působnosti práva Společenství.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 1. února 2008 Jörnem Sackem proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05, Jörn Sack v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-38/08 P)
 (2008/C 107/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Jörn Sack (zástupci: U. Lehmann-Brauns a D. Mahlo, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 11. prosince 2007 ve věci T-66/05 a (tím, že Soudní dvůr sám na základě zásady rovnosti rozhodne o právních otázkách, které zůstaly neprávem otevřené) vyhovět žalobě v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí Komise o stanovení měsíčního platu navrhovatele za měsíc květen 2004;
 —
 podpůrně, zrušit uvedený rozsudek a vrátit věc k novému projednání Soudu, aby tak rozhodl o otázce porušení zásady rovnosti z důvodu nezohlednění navrhovatele při stanovení příplatku za výkon funkce podle čl. 44 odst. 2 služebního řádu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu, podle kterého nepřísluší navrhovateli jakožto koordinátorovi pro všechny právní otázky v souvislosti s rozšířením Evropské unie v odboru právní služby Komise příplatek stanovený pro vedoucí odboru, spočívá na následujících důvodech kasačního opravného prostředku.
 První důvod kasačního opravného prostředku: Soud popřel význam a dosah obecné zásady rovnosti platné v právu Společenství a tímto tuto zásadu porušil.
 Zásada rovnosti je jak ve své obecné formě, tak také ve své zvláštní formě jakožto zákaz diskriminace zakotvena v článcích 20 a 21 Charty základních práv Evropské unie a je dlouhodobě uznávána v judikatuře Soudního dvora jako právo Společenství vyšší právní síly. Povinnost dodržovat zásadu rovného zacházení představuje v právu Společenství nejen povinnost pro všechny orgány, ale také subjektivní právo jednotlivce dotčeného opatřením orgánu na rovné zacházení. Vzhledem k tomu, že tato zásada má – jak již dávno Soudní dvůr rozvedl v uvedených rozsudcích – přednost před sekundárním právem Společenství, je nutné náležitě dbát jejího významu v rámci výkladu a použití práva Společenství. Evropský soudní dvůr je povinen dodržovat zásadu rovnosti také v rámci procesních pravidel a jednotlivých řízení.
 Navrhovatel se ve své celé argumentaci přímo neodvolával na služební řád, ale na zásadu rovnosti a uplatňoval, že vykonával funkce, které jsou nejen rovnocenné s funkcemi vedoucího odboru, ale které je ve srovnání s činností mnoha vedoucích odborů dokonce nutné kvalifikovat jako řádově vyšší ve smyslu výkonu řídících funkcí na střední úrovni. Soud tím, že vůbec neprovedl srovnání postavení navrhovatele s jinými zvýhodněnými kategoriemi úředníků, mu zcela o odpírá ochranu základních práv, kterých požívá, proti svévolnému zacházení, a porušuje tak zásadu rovnosti.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Soud porušil právnická logická pravidla.
 Rovnost a právní smír by mohly být v případě, že by svévolné zacházení bylo namítáno velkým počtem dotčených osob nastoleny pouze tím, že by Soud buď konstatoval, že neexistuje žádná srovnatelná situace, ve které je namítáno svévolné zacházení, nebo by objasnil, že ti, kteří se nacházejí v takové situaci, obdrželi zvýhodnění neprávem, a že navrhovatel nemá v důsledku toho také žádný nárok na toto zvýhodnění. Jsou-li následována tato logická pravidla, je zjevné, že alespoň jedna z obou následujících otázek měla být objasněna a že měla být pro navrhovatele zodpovězena záporně, aby tak žaloba mohla být zamítnuta. Zaprvé měl Soud nejprve rozhodnout o tom, zda funkce vykonávané úředníky, které Komise klade na roveň s funkcemi vedoucích odboru, jsou rovnocenné s funkcemi navrhovatele, a zadruhé, zda byly těmto úředníkům Komisí přiznány příplatky za výkon funkce právem nebo neprávem.
 Vzhledem k tomu, že o těchto otázkách nebylo rozhodnuto, je nutné, aby je bylo možné kvalifikovat jako právně irelevantní, vycházet z toho, že žaloba měla být také zamítnuta, pokud bylo nutné na obě otázky odpovědět ve smyslu tvrzení navrhovatele. Takový závěr však není možný. Vzhledem k tomu, že Soud nezkoumal otázku legality zahrnutí jiných kategorií úředníků Komisí v právem požadované šíři, totiž v souladu se zásadou rovnosti, které má přednost před sekundárním právem Společenství, je nutné se vycházet z toho, že takový přezkum by vedl k výsledku, že Komise při rozšíření na jiné kategorie úředníků jednala v souladu s právem. Na rozdíl od tvrzení Soudu v tomto smyslu, navrhovatel tak nepožaduje rovné postavení v situaci, která není v souladu s právem, ale rovné zacházení v situaci, která je v souladu s právem.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku: Soud porušil základní zásady řádného procesu.
 Odepření vůbec zkoumat, zda existuje tvrzené porušení základních práv, představuje zcela závažné porušení tohoto práva jako právní omyl týkající se otázky, zda základní právo bylo skutečně porušeno, či nikoliv, neboť dotčená osoba byla vyňata z oblasti ochrany základních práv. Pouze v případě, že tvrzení navrhovatele, že základní právo je porušeno, je zcela liché, nebo že skutečnosti uvedené za účelem srovnání situací zcela zjevně netvoří základ pro toto tvrzení, lze upustit od provedení věcného přezkumu, pokud jde o porušení základního práva. Avšak v projednávaném případě tomu tak nebylo. Soud tak porušuje základní zásady řádného procesu. Již z tohoto důvodu nemůže rozsudek s uvedeným odůvodnění nadále obstát.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 8. února 2013 — Green Network SpA v. Autorità per l’energia elettrica e il gas
 (Věc C-66/13)
 2013/C 147/10
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Green Network SpA
 Odpůrce: Autorità per l’energia elettrica e il gas
 Předběžné otázky
 1)
 Brání vnitrostátní právní předpis ([čl.] 20 odst. 3 legislativního nařízení č. 387 z roku 2003), který podmiňuje uznání záruk původu vystavených třetími zeměmi uzavřením příslušné mezinárodní dohody mezi Italskou republikou a třetí zemí, správnému uplatňování čl. 3 odst. 2 a článku 216 SFEU — podle nichž má Unie výlučnou pravomoc uzavírat mezinárodní dohody, stanoví-li tak právní akt Unie, nebo je li uzavření dohody nezbytné k umožnění výkonu pravomocí Unie na vnitřní úrovni nebo se může dotknout společných pravidel či změnit jejich oblast působnosti, a to s dvojím důsledkem, že pravomoc uzavírat se třetími zeměmi dohody, které se dotýkají společných pravidel či mění jejich oblast působnosti, nebo které [se dotýkají] oblasti, jež je plně upravena právními předpisy Společenství a je ve výlučné pravomoci Unie, má pouze samotná Unie a že tato pravomoc již dále nenáleží, individuálně ani kolektivně, členským státům — a výše uvedeného článku 5 směrnice 2001/77/ES?
 2)
 Brání zmiňovaná vnitrostátní právní úprava zejména správnému uplatňování uvedených právních ustanovení Společenství v případě, že třetí zemí je Švýcarská konfederace, jež je k Evropské unii vázána dohodou o volném obchodu uzavřenou dne 22. července 1972, která vstoupila v platnost dne 1. ledna 1973?
 3)
 Brání vnitrostátní ustanovení obsažené v čl. 4 odst. 6 ministerského nařízení ze dne 11. listopadu 1999, podle něhož je přijetí žádosti v případě dovozu elektrické energie ze zemí, které nejsou součástí Evropské unie, podmíněno uzavřením úmluvy mezi provozovatelem vnitrostátní přenosové sítě a odpovídajícím místním orgánem, jež stanoví podmínky nezbytných kontrol, správnému uplatňování právních předpisů Společenství uvedených v bodě 1)?
 4)
 Brání zejména zmiňovaná vnitrostátní právní úprava správnému uplatňování uvedených právních ustanovení Společenství v případě, že dohoda podle čl. 4 odst. 6 ministerského nařízení ze dne 11. listopadu 1999 spočívá pouze v mlčky uzavřené dohodě, která nebyla nikdy vyjádřena formou oficiálního aktu a o které odvolatelka, která nebyla schopna specifikovat její náležitosti, tvrdí, že existuje?


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/20
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2013 — Bartha v. Komise
 (Věc F-104/11) (1)
 (Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení EPSO/AD/56/06 - Znovuotevření výběrového řízení - Opatření vyplývající z rozsudku F-50/08)
 2013/C 377/45
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Gabór Bartha (Brusel, Belgie) (zástupce: P. Homoki, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall, V. Bottka, A. Sipos, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí EPSO o znovuotevření otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/56/06, zrušení rozhodnutí výběrové komise výběrového řízení, týkajícího se výsledků výběrového řízení EPSO/AD/56/06 — Administrátor maďarské státní příslušnosti v platové třídě AD 5, a žádost o náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Gabór Bartha ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 25, 28.1.2013 s. 68.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/27
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 3. února 2005
 ve věci T-137/03, Ornella Mancini proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Místo lékaře - konzultanta - Změna oznámení o volném místě - Překročení pravomoci - Složení výběrové komise - Srovnávací přezkum zásluh - Zjevně nesprávné posouzení - Rovné zacházení s muži a ženami - Žaloba na náhradu škody)
 (2005/C 93/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-137/03, Ornella Mancini, úřednice Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupená É. Boigelotem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise nepřijmout žádost žalobkyně na místo lékaře – konzultanta u jednotky „Lékařské služby – Brusel“ a zrušení rozhodnutí jmenovat jiného uchazeče na dané místo a jednak žaloba na náhradu škody, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vadapalas, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 3. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 158, 5.7.2003.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/1
 (2008/C 37/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 22, 26.1.2008
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 8, 12.1.2008
 Úř. věst. C 315, 22.12.2007
 Úř. věst. C 297, 8.12.2007
 Úř. věst. C 283, 24.11.2007
 Úř. věst. C 269, 10.11.2007
 Úř. věst. C 247, 20.10.2007
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/46
 Žaloba podaná dne 12. ledna 2009 – Schunk v. OHIM (Část sklíčidla válcového tvaru)
 (Věc T-7/09)
 (2009/C 69/101)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Schunk GmbH & Co. KG Spann- und Greiftechnik (Lauffen am Neckar, Německo) (zástupkyně: C. Koppe-Zagouras, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu ze dne 31. října 2008 – R 1109/2007-1;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Jiná ochranná známka, která představuje část sklíčidla válcového tvaru pro zboží zařazené do tříd 7 a 8 (přihláška č. 3 098 894).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou rozlišovací způsobilost. Dále vykazuje přihlašovaná ochranná známka rozlišovací způsobilost v důsledku užívání podle čl. 7 odst. 3 nařízení č. 40/94.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Société Rastelli Davide e C. Snc v. Jean-Charles Hidoux, jednajícímu jakožto insolvenční správce společnosti Médiasucre International
 (Věc C-191/10) (1)
 (Nařízení (ES) č. 1346/2000 - Úpadková (insolvenční) řízení - Mezinárodní příslušnost - Rozšíření úpadkového řízení zahájeného proti společnosti usazené v jednom členském státě na společnost, která má sídlo v jiném členském státě, z důvodu propojení majetku)
 2012/C 39/04
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Société Rastelli Davide e C. Snc
 Žalovaný: Jean-Charles Hidoux, jakožto insolvenční správce společnosti Médiasucre International
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation — Výklad čl. 3 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení (Úř. věst. L 160, s. 1) — Mezinárodní příslušnost francouzských soudů k rozšíření úpadkového řízení zahájeného proti společnosti usazené v tuzemsku na společnost, která má sídlo v jiném členském státě, z důvodu propojení majetku — Pojmy „zahájení“ a „rozšíření“ úpadkového řízení — Určení místa, kde jsou soustředěny hlavní zájmy
 Výrok
 1)
 Nařízení Rady (ES) č. 1346/2000 ze dne 29. května 2000 o úpadkovém řízení musí být vykládáno v tom smyslu, že soud členského státu, který zahájil hlavní úpadkové řízení proti jedné společnosti a přitom konstatoval, že hlavní zájmy této společnosti jsou soustředěny na území tohoto státu, může na základě pravidla vnitrostátního práva rozšířit toto řízení na druhou společnost, jež má sídlo v jiném členském státě, pouze pod podmínkou, že bude prokázáno, že místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy posledně uvedené společnosti, se nachází v prvním členském státě.
 2)
 Nařízení č. 1346/2000 musí být vykládáno v tom smyslu, že v případě, kdy je proti jedné společnosti, která má sídlo na území jednoho členského státu, podána žaloba s cílem rozšířit na ni účinky úpadkového řízení zahájeného v jiném členském státě proti jiné společnosti usazené na území posledně uvedeného státu, nepostačuje pouhé zjištění propojení majetku těchto společností k prokázání toho, že se v posledně uvedeném státě nachází i místo, kde jsou soustředěny hlavní zájmy společnosti, proti které byla podána uvedená žaloba. K vyvrácení domněnky, že se toto místo nachází v místě sídla, je nutné, aby celkové posouzení veškerých relevantních skutečností umožnilo prokázat, že se místo skutečného řízení a kontroly společnosti, proti které je podána žaloba za účelem rozšíření úpadkového řízení, nachází v členském státě, ve kterém bylo zahájeno původní úpadkové řízení, toto je přitom zjistitelné pro třetí osoby.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/26
 Žaloba podaná dne 7. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-492/07)
 (2008/C 22/50)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Nijenhuis a K. Mojzesowicz, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, nezajistila provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES (1) ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) a obzvláště jejího čl. 2 písm. k), který se týká definice účastníka, do vnitrostátního práva, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice,
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 30. dubna 2004.
 (1) Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/43
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2008 – Ryanair v. Komise
 (Věc T-499/08)
 (2009/C 32/83)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ryanair Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: E. Vahida, I. Metaxas-Maragkidis, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 konstatovat v souladu s články 230 ES a 231 ES, že konkludentní rozhodnutí Komise, kterým byl žalobkyni odepřen přístup k dokumentům, o jejichž zpřístupnění žádala žádostí ze dne 25. června 2008, je neplatné a že rozhodnutí Komise ze dne 23. října 2008, kterým byl odepřen přístup ke stejným dokumentům, je nicotné;
 —
 podpůrně konstatovat v souladu s články 230 ES a 231 ES, že rozhodnutí Komise ze dne 23. října 2008, kterým byl žalobkyni odepřen přístup k dokumentům, o jejichž zpřístupnění žádala žádostí ze dne 25. června 2008, je neplatné;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v rámci řízení a
 —
 přijmout jakékoliv jiné opatření, které by Soud považoval za vhodné.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tímto návrhem žádá zrušení konkludentního rozhodnutí Komise, kterým se zamítá její žádost na základě nařízení č. 1049/2001 (1) o přístup k dokumentům týkajícím se řízení v oblasti státních podpor týkajících se předpokládané státní podpory poskytnuté dohodou s provozovatelem letiště Pau. Tomuto rozhodnutí následovalo výslovné rozhodnutí ze dne 23. října 2008. Žalobkyně v této věci podpůrně navrhuje zrušení výslovného rozhodnutí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty uvedené žalobkyní jsou stejné jako ty, které byly uvedeny ve věci T-494/08 Ryanair v. Komise.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES( ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03,s. 331).


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/32
 Žaloba podaná dne 25. června 2010 — Evropská komise v. Estonská republika
 (Věc C-306/10)
 ()
 2010/C 221/50
 Jednací jazyk: estonština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Randvere, M. van Beek)
 Žalovaná: Estonská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Estonská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2005/47/ES (1) ze dne 18. července 2005 o dohodě mezi Společenstvím evropských železnic (CER) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) o některých aspektech pracovních podmínek mobilních pracovníků poskytujících interoperabilní přeshraniční služby v železniční dopravě, a ani nezabezpečila, aby sociální partneři uzavřeli odpovídající dohodu, nebo tím, že o tom Komisi neinformovala, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice,
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 27. července 2008.
 (1) Úř. věst. L 195, s. 15.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerisches Landessozialgericht (Německo) dne 20. dubna 2007 – Petra von Chamier-Glisczinki v. Deutsche Angestellten-Krankenkasse
 (Věc C-208/07)
 (2007/C 155/20)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerisches Landessozialgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Petra von Chamier-Glisczinky
 Žalovaná: Deutsche Angestellten-Krankenkasse
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 19 odst. 1 písm. a), popřípadě ve spojení s odst. 2, nařízení EHS č. 1408/71 (1) s ohledem na článek 18 Smlouvy o ES a články 39 a 49 Smlouvy o ES ve spojení s článkem 10 nařízení EHS č. 1612/68 (2) vykládat v tom smyslu, že zaměstnaná osoba nebo osoba samostatně výdělečně činná, popřípadě rodinní příslušníci neobdrží peněžní dávky nebo náhradní dávky poskytované na účet příslušné instituce institucí místa bydliště, pokud právní předpisy platné pro posledně uvedenou instituci neupravují pro osoby pojištěné u této instituce věcné dávky, nýbrž pouze peněžní dávky?
 2)
 V případě, že takový nárok neexistuje, existuje s ohledem na článek 18 Smlouvy o ES, respektive články 39 a 49 Smlouvy o ES nárok na náhradu nákladů – po předchozím schválení – na stacionární pobyt v pečovatelském zařízení v jiném členském státu vůči příslušné instituci ve výši dávek, které mají být poskytovány v příslušném členském státu?
 (1) Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35.
 (2) Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15.