text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/50
 Žaloba podaná dne 6. října 2014 – ZZ v. OHIM
 (Věc F-101/14)
 (2015/C 007/60)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: Heinrich Tettenborn, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalovaného uplatnit doložku – obsaženou v pracovní smlouvě žalobkyně, která stanoví ukončení pracovní smlouvy žalobkyně v případě, že žalobkyně nebude zařazena na rezervní seznam dalšího otevřeného výběrového řízení organizovaného Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO) pro její funkční skupinu se zvláštním zaměřením na průmyslové a obchodní vlastnictví – na výběrová řízení OHIM/AD/01/13 a OHIM/AST/02/13, a návrh na náhradu škody za morální a nemajetkovou újmu, kterou žalobkyně utrpěla.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí OHIM, které bylo žalobkyni oznámeno dopisem OHIM ze dne 28. listopadu 2013, uplatnit doložku – obsaženou v článku 5 pracovní smlouvy žalobkyně, která stanoví ukončení pracovní smlouvy žalobkyně v případě, že žalobkyně nebude zařazena na rezervní seznam dalšího otevřeného výběrového řízení organizovaného Evropským úřadem pro výběr personálu (EPSO) pro její funkční skupinu se zvláštním zaměřením na průmyslové a obchodní vlastnictví – na výběrová řízení OHIM/AD/01/13 a OHIM/AST/02/13, která byla vyhlášena dne 31. října 2013;
 —
 uložit OHIM povinnost zaplatit žalobkyni náhradu škody v přiměřené, Soudem určené výši, za morální a nemajetkovou újmu, kterou žalobkyně utrpěla na základě rozhodnutí OHIM uvedeného v bodě 1 návrhového žádání, a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2017 – Diktyo Amyntikon Viomichanion Net v. Komise
 (Věc T-703/14) (1)
 („Rozhodčí doložka - Smlouva Firerob uzavřená v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Způsobilé výdaje - Žádost o vrácení částek vyplacených žalobkyni - Přenesení pravomoci - Přípustnost - Zneužití práv plynoucích ze smlouvy - Legitimní očekávání - Přiměřenost“)
 (2017/C 078/26)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Diktyo Amyntikon Viomichanion Net AEVE (Kaisariani, Řecko) (zástupci: K. Damis a E. Chrysochoïdou, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, M. Konstantinidis a A. Kyratsou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh podaný na základě článku 272 SFEU a směřující jednak k tomu, aby Tribunál určil, že Komise porušila své smluvní povinnosti tím, že vystavila výzvu k úhradě č. 3241409008 ze dne 25. července 2014, a že výdaje vykázané žalobkyní v rámci smlouvy FP7-SME-2007-222303, související s uskutečněním projektu „FIREROB – Autonomous Fire-Fighting Robotic Vehicle“, jsou způsobilými výdaji, a jednak k uložení povinnosti Komisi vystavit dobropis na částku 64 574,73 eur.
 Výrok rozsudku
 1)
 Námitka nepřípustnosti se zamítá.
 2)
 Není již důvodné rozhodnout o této žalobě v rozsahu, v němž se týká uplatnění žádosti o vrácení částky přesahující 37 247,05 eur, zvýšené o úroky plynoucí ode dne 9. září 2014.
 3)
 Evropská komise porušila své povinnosti plynoucí ze smlouvy FP7-SME-2007-222303, týkající se uskutečnění projektu „FIREROB – Autonomous Fire-Fighting Robotic Vehicle“, tím, že vůči společnosti Diktyo Amyntikon Viomichanion Net AEVE uplatnila nárok na vrácení částky přesahující 9 007 eur, zvýšené o úroky plynoucí ode dne 9. září 2014.
 4)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 (1) Úř. věst. C 448, 15.12.2014.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/30
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. května 2011 Carlem De Nicolou proti rozsudku vydanému dne 8. března 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-59/09, De Nicola v. EIB
 (Věc T-264/11 P)
 2011/C 211/64
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka
 Návrhové žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál rozhodující o kasačním opravném prostředku, zamítající všechna návrhová žádání protistrany částečně změnil napadený rozsudek a:
 —
 vyhověl návrhům na nařízení dokazování a vyhověl zbývajícím návrhovým žádáním předloženým v rámci správního řízení;
 —
 uložil EIB náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel předkládá na podporu kasačního opravného prostředku sedm důvodů.
 Návrh na zrušení
 1)
 Navrhovatel poukazuje na to, že Soud pro veřejnou službu naprosto přehlédl jeho návrh na zrušení služební zprávy č. HR/Coord/2008-0038/BK ze dne 22. září 2008, přestože uváděla obhajobu EIB, podle níž právem nepředala navrhovateli kopii zvukového záznamu ze schůze před odvolacím senátem, ani úřední protokol ze schůze, takže v konečném důsledku může EIB zkreslit skutečnosti, neboť nelze podat důkaz opaku.
 2)
 Navrhovatel rovněž navrhoval zrušení rozhodnutí odvolacího senátu.
 Soud pro veřejnou službu analogicky s řízením podle článku 90 služebního řádu úředníků shledal, že totožnost návrhu (podaného nejprve v rámci správního řízení a poté u něj) umožňuje Soudu přezkoumat pouze druhý z těchto návrhů a považovat první návrh za zcela zahrnutý ve druhém návrhu. Navrhovatel napadá uplatnění uvedeného článku 90 a je toho názoru, že má právo na prohlášení neplatnosti, neboť dotčený dokument je vložen do jeho osobního spisu a mohl by mít negativní následky na budoucí služební postup navrhovatele.
 3)
 Konečně, Soud pro veřejnou službu zamítl návrh na zrušení povýšení s odůvodněním, že tento návrh byl podán po lhůtě. C. De Nicola má za to, že toto rozhodnutí je protiprávní ze čtyř důvodů.
 Návrh na určení
 4)
 Navrhovatel po Soudu pro veřejnou službu požadoval, aby určil a prohlásil, že šikana, jíž byl po 18 let obětí, musí být posuzována globálně a naplňuje všechny znaky mobbingu, jak byly vymezeny právní naukou a judikaturou v oblasti pracovního práva. Navrhovatel v této souvislosti poukazuje na nevhodnost dokumentu nadepsaného „Politika v oblasti ochrany důstojnosti osoby na pracovišti“ (který ani nedefinuje pojem mobbing) a napadá rozhodnutí Soudu pro veřejnou službu, které shledalo jeho návrh nepřípustným, neboť je určen k získání nedovolených principiálních prohlášení nebo příkazů ve vztahu k EIB. Navrhovatel má totiž za to, že jeho návrh byl nesprávně vyložen, neboť po Soudu pro veřejnou službu požadoval, aby určil, že došlo ke zneužití v jeho neprospěch ze strany některých zaměstnanců, shledal, že šikana vzata jako celek naplňuje znaky mobbingu, a přiřknul odpovědnost za toto jednání EIB coby příkazci.
 5)
 Navrhovatel též napadá část rozsudku, v níž Soud pro veřejnou službu v rozporu s článkem 41 pracovního řádu zaměstnanců mylně tvrdil, že bylo nezbytné postupovat podle analogie, a sám vytvořil soubor pravidel uplatnitelných na EIB v rozporu s její nezávislostí.
 6)
 Krom toho Soud a quo nesprávně uplatnil na soukromoprávní pracovní smlouvu předpisy, které byly přijaty pouze pro úředníky, a ještě horší je to, že tvrdil, že je oprávněn uplatnit na protiprávní skutky spáchané některými zaměstnanci právní úpravu stanovenou v oblasti správních aktů.
 Návrhy na uložení povinnosti
 7)
 Navrhovatel předložil tři návrhy na uložení povinnosti: 1. upustit od mobbingu; 2. uložit náhradu nemajetkových a majetkových újem vzniklých navrhovateli a 3. uložit náhradu nákladů řízení.
 K prvnímu návrhu se Soud nevyjádřil.
 Druhý návrh poté, co jej nesprávně vyložil, zamítl, neboť navrhovatel žádal o určité náhrady škod vzniklých v důsledku protiprávního jednání EIB, nezávisle na případné kvalifikaci tohoto jednání po požadovaném celkovém přezkumu.
 Navrhovatel má každopádně za to, že tento návrh není nepřípustný proto, že neexistuje žádný „akt nepříznivě zasahující do právního postavení“, k němuž by se pojily návrhy na náhradu škody. Sporný pracovní poměr je totiž soukromoprávní povahy a jde zde o protiprávní jednání, a nikoli o akty.
 Třetí návrh na uložení povinnosti Soud zamítl s mylným odůvodněním, že navrhovatel nenavrhl, aby byla EIB uložena náhrada nákladů řízení.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 15. března 2017 – X-GmbH v. Finanzamt Stuttgart – Körperschaften
 (Věc C-135/17)
 (2017/C 221/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: X-GmbH
 Žalovaný: Finanzamt Stuttgart – Körperschaften
 Předběžné otázky
 1.
 Musí být čl. 57 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 64 odst. 1 SFEU) vykládán v tom smyslu, že omezení pohybu kapitálu do nebo ze třetích zemí ze strany některého z členských států v souvislosti s přímými investicemi, které existovalo ke dni 31. prosince 1993, nepodléhá ustanovení článku 56 Smlouvy o ES (nyní článku 63 SFEU) ani tehdy, když se vnitrostátní právní předpis existující k rozhodnému datu, který omezuje pohyb kapitálu do nebo ze třetích zemí, vztahuje v podstatě pouze na přímé investice, avšak po tomto rozhodném datu je jeho působnost rozšířena v tom smyslu, že zahrnuje rovněž portfoliové podíly v zahraniční společnosti pod prahovou hodnotou podílu ve výši 10 %?
 2.
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Musí být čl. 57 odst. 1 Smlouvy o ES vykládán v tom smyslu, že za uplatnění vnitrostátního právního předpisu platného k rozhodnému datu 31. prosince 1993, který v souvislosti s přímými investicemi omezuje pohyb kapitálu do nebo ze třetích zemí, má být považováno uplatnění pozdějšího právního předpisu, který svou podstatou odpovídá omezení existujícímu k rozhodnému datu, který však toto omezení existující k rozhodnému datu po tomto datu na základě určitého zákona na krátkou dobu podstatně změnil a který sice právně vzato vstoupil v platnost, v praxi nicméně nebyl uplatněn, protože byl ještě před datem, kdy mohl být v konkrétním případě poprvé použit, nahrazen v současnosti uplatňovaným právním předpisem?
 3.
 V případě záporné odpovědi na první nebo druhou otázku: Odporuje článek 56 Smlouvy o ES právní úpravě členského státu, podle které se do základu daně osoby povinné k dani usazené v tomto členském státě, jež má nejméně 1 % vlastnický podíl ve společnosti usazené v jiném státě (v tomto případě ve Švýcarsku), zahrnuje i poměrná část kladných příjmů povahy kapitálového vkladu, jichž tato společnost dosáhla, ve výši odpovídající příslušnému vlastnickému podílu, pokud tyto příjmy podléhají nižšímu zdanění než v prvním z obou jmenovaných států?


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bari (Itálie) dne 27. října 2010 — Giovanni Colapietro v. Ispettorato Centrale Repressioni Frodi
 (Věc C-519/10)
 ()
 2011/C 13/40
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Bari
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Giovanni Colapietro
 Žalovaný: Ispettorato Centrale Repressioni Frodi
 Předběžné otázky
 1)
 Mohl by Soudní dvůr upřesnit dosah nařízení EHS č. 822/87 (1), tedy jeho územní a časovou působnost, jakož i jeho smysl z hlediska ukládání postihů, a to ve vztahu k vinařskému roku 1993/1994, tedy k období, s nímž souvisejí skutkové okolnosti této věci?
 2)
 Je pravda, že byl článek 39 výše uvedeného nařízení EHS č. 822/87 pro uvedený vinařský rok proveden nařízením EHS č. 343/94 (2) ze dne 15. února 1994 a byl jím nahrazen?
 3)
 Je uložení pokuty ve výši 390 250 000 ITL, nynějších 201 547,30 eur (dvěstějednatisícpětsetčtyřicetsedm/30 eur), za neodevzdání k povinné destilaci ve vinařském roce 1993/94 objemu 7.084,87 hl stolního vína, který vyplývá z uplatnění poměrné části na 15 155 hl vyrobeného burčáku (s výnosem 126 hl/ha, který vyplývá z nařízení EHS č. 610/94 (3), přičemž poměrná část, která podléhá povinné destilaci vína, činí 51,5 %), nepřiměřené spáchanému činu a porušuje zásadu přiměřenosti trestu, již Soudní dvůr vícekrát vyjádřil?
 (1) Úř. věst. L 84, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 44, s. 9.
 (3) Úř. věst. L 77, s. 12.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/29
 Žaloba podaná dne 7. července 2010 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-343/10)
 ()
 2010/C 234/47
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: S. Pardo Quintillán, zmocněnec)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Španělské království tím, že nezajistilo
 —
 odvádění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Valle de la Orotava, Arenys de Mar, Alcossebre a Cariño stokovými soustavami v souladu s článkem 3 směrnice 91/271/EHS (1), ani
 —
 čištění městských odpadních vod z aglomerací s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE Arroyo de la Miel, Arroyo de la Víbora, Estepota (San Pedro de Alcántara), Alhaurín el Grande, Coín, Barbate, Chipiona, Isla Cristina, Matalascañas, Nerja, Tarifa, Torrox Costa, Vejer de la Frontera, Gijón-Este, Llanes, Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Los Llanos de Aridane, Arenys de Mar, Pineda de Mar, Ceuta, Alcossebre, Benicarló, Elx (Arenales), Peñíscola, Teulada Moraira (Rada Moraira), Vinaròs, A Coruña, Cariño, Tui, Vigo, Aguiño Carreira-Ribeira, Baiona, Noia, Santiago, Viveiro a Irán (Hondarribia) v souladu s čl. 4 odst. 1 a 3, případně čl. 4 odst. 4 uvedené směrnice,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedených ustanovení směrnice 91/271/EHS;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 3 odst. 1 a čl. 4 odst. 1 směrnice 91/271/EHS musí být aglomerace s populačním ekvivalentem vyšším než 15 000 PE do dne 31. prosince 2000 vybaveny stokovými soustavami městských odpadních vod a městské odpadní vody musí být před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
 Podle čl. 3 odst. 2 uvedené směrnice mají stokové soustavy vyhovovat požadavkům přílohy I A.
 Pokud jde o povinnost čištění městských odpadních vod, čl. 4 odst. 1 směrnice ukládá členským státům povinnost zajistit, aby byly městské odpadní vody před vypuštěním podrobeny sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
 Podle čl. 4 odst. 3 musí vypouštění z čistíren městských odpadních vod vyhovovat požadavkům uvedeným v příloze I B. Příloha I B odkazuje na požadavky podle tabulky 1 uvedené přílohy. Nakonec monitorovací metody podle přílohy I D měly umožnit ověření toho, zda odpadní vody vypouštěné z čistíren městských odpadních vod odpovídají požadavkům přílohy I B.
 Španělské království ve vztahu k uvedeným 38 aglomeracím nezajistilo splnění požadavků stanovených v uvedené směrnici.
 (1) Směrnice Rady ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40).


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. března 2011 — Noko Ngele v. Komise a další
 (Věc T-15/10) (1)
 (Mimosmluvní odpovědnost - Žaloba zčásti podaná k nepříslušnému soudu - Žaloba zčásti nepřípustná - Neexistence příčinné souvislosti - Žaloba zčásti zjevně neopodstatněná - Články 111 a 114 jednacího řádu Tribunálu)
 2011/C 152/37
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mairyus Noko Ngele (Brusel, Belgie) (zástupce: F. Sabakunzi, advokát)
 Žalovaní: Evropská komise (zástupce: A. Bordes, zmocněnec), AT (Brusel, Belgie), AU (Brusel), AV (Brusel) a AW (Brusel)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody směřující k získání náhrady hmotné újmy údajně způsobené žalobci nemožností vymáhat svou pohledávku a náhrady hmotné újmy údajně způsobené žalobci zahájením trestních řízení proti němu v Belgii.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá z důvodu nepříslušnosti soudu v rozsahu, v němž směřuje proti AT, AU, AV a AW.
 2)
 Návrhová žádání Mariuyse Nokoa Ngelea směřující k tomu, aby Tribunál rozhodl, že Centrum pro rozvoj podniků (CDE) nikdy nenahradilo Středisko pro průmyslový rozvoj (CDI) a že CDE z právního hlediska neexistuje a nemá právní subjektivitu v Belgii, se odmítají jako návrhová žádání předložená k nepříslušnému soudu.
 3)
 Návrh Mariuyse Nokoa Ngelea směřující k tomu, aby Tribunál nařídil výkon tohoto rozsudku, se odmítá jako nepřípustný.
 4)
 Ve zbývající části se zamítá žaloba jako zjevně neopodstatněná.
 5)
 Mariuysovi Naokovi Ngeleovi se ukládá náhrada nákladů řízení i nákladů řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 161, 19.6.2010.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 8. července 2014 – Szemerey Gergely v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
 (Věc C-330/14)
 2014/C 303/37
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Gergely Szemerey
 Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být zásada pružnosti a zásada možnosti změny podle bodu 20 [odůvodnění] nařízení (ES) č. 796/2004 (1), bodu 27 [odůvodnění] téhož nařízení a bodů 18, 23 a 26 nařízení (ES) č. 1122/2009 (2) vykládány v tom smyslu, že je porušuje vnitrostátní právní úprava, podle které musí být v případě pěstování vzácného rostlinného druhu k žádosti o platbu připojeno osvědčení o vzácném rostlinném druhu, s přihlédnutím ke správní praxi, podle které bylo možné požádat o osvědčení pouze před podáním žádosti o platbu od 2. dubna do 15. dubna 2010 a odevzdat jej pouze současně s jednotnou žádostí, přičemž právní úprava neumožňovala nápravu tohoto nedostatku žádosti spočívajícího v chybějícím osvědčení?
 2)
 Je tento režim slučitelný s povinností členského státu neohrozit cíle společné zemědělské politiky, nebo lze říci, že účinnost výkonu práva na podporu plynoucího z unijního práva, které mají zemědělci pěstující vzácné rostlinné druhy, se v roce 2010 v okamžiku změny právní úpravy stala nemožnou nebo nadměrně obtížnou a nepředvídatelnou [změna čl. 43 odst. 6 nařízení Ministerstva zemědělství a rozvoje venkova č. 61/2009 (ze dne 14. května), zavedená do právního řádu nařízením Ministerstva zemědělství a rozvoje venkova č. 31/2010 (ze dne 30. března)]?
 3)
 Je v rozporu s bodem 57, nebo bodem 75 [odůvodnění] nařízení (ES) č. 796/2004 nařízení (ES) č. 1122/2009, a zvláště se zásadou proporcionality správní postup, který v případě chybějícího osvědčení o vzácném rostlinném druhu bez ohledu na úmysl, nedbalost či okolnosti ukládá sankci za dodatečné doplnění žádosti ve vztahu k celé žádosti, i když žádost o podporu v ostatních ohledech splňuje ve vztahu k celému pozemku požadavky pro přiznání podpory a zemědělec pěstuje nahlášené rostlinné druhy na nahlášené rozloze?
 4)
 Jsou důvody pro zproštění odpovědnosti obsažené v bodě 67, nebo v bodě 71 [odůvodnění] nařízení (ES) č. 796/2004, nebo v bodě 75 [odůvodnění] nařízení (ES) č. 1122/2009 použitelné v případě, že zemědělec jako mimořádné okolnosti uplatňuje, že správní postup je v rozporu s právem nebo je nepřiměřený, a zamýšlí prokázat, že praxe správního orgánu byla zcela nebo zčásti příčinou jeho pochybení?
 5)
 Lze přijaté prohlášení o případu vyšší moci předložené zemědělcem v souvislosti s absolutní ztrátou pěstované plodiny (osiva) považovat za věcně správnou informaci, na kterou odkazuje bod 67 [odůvodnění] nařízení (ES) č. 796/2004 a bod 93 [odůvodnění] nařízení (ES) č. 1122/2009, které zemědělce zprošťují odpovědnosti ve vztahu k nepředložení osvědčení o vzácném rostlinném druhu, a v důsledku toho předpokládá osvobození od sankcí ve vztahu k celé žádosti?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 316, s. 65).


text:
 10.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 362/24
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. září 2011 — Cervelli v. Komise
 (Věc F-98/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Příspěvek za práci v zahraničí - Žádost o přehodnocení - Nové a podstatné skutečnosti - Zjevně nepřípustná žaloba)
 2011/C 362/42
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: F. Cervelli (Brusel, Belgie) (zástupci: J. R. García-Gallardo Gil-Fournier a M. Arias Díaz, advokáti)
 Žalovaná: Komise (zástupci: J. Currall a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise, kterým bylo odmítnuto přiznat žalobkyni příspěvek za práci v zahraničí.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 F. Cervelli ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011, s. 42.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/16
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 3. října 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Nicolae Bot v. Préfet du Val-de-Marne
 (Věc C-241/05) (1)
 (Úmluva k provedení Schengenské dohody - Článek 20 odstavec 1 - Podmínky pro pohyb státních příslušníků třetích států nepodléhajících vízové povinnosti - Pobyt po dobu nejvýše tří měsíců během období šesti měsíců ode dne prvního vstupu do schengenského prostoru - Po sobě následující pobyty - Pojem „první vstup“)
 (2006/C 294/26)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Nicolae Bot
 Žalovaný: Préfet du Val-de-Marne
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Conseil d'État (Francie) – Výklad čl. 20 odst. 1 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích (Úř. věst. 2000, L 239, s. 19) – Pojem „první vstup“ na území smluvních stran
 Výrok
 Článek 20 odst. 1 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích, podepsané dne 19. června 1990 v Schengenu, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „první vstup“ uvedený v tomto ustanovení se kromě vůbec prvního vstupu na území smluvních stran uvedené dohody vztahuje také na první vstup na tato území po uplynutí doby šesti měsíců od tohoto vůbec prvního vstupu, jakož i na každý další první vstup po uplynutí každého dalšího období šesti měsíců od předcházejícího dne prvního vstupu.
 (1) Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


text:
 14.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 419/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. července 2016 mobile.de GmbH, dříve mobile.international GmbH proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. května 2016 ve spojených věcech T–322/14 a T–325/14, mobile.international v. EUIPO – Rezon
 (Věc C-418/16 P)
 (2016/C 419/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: mobile.de GmbH, dříve mobile.international GmbH (zástupce: T. Lührig, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, Rezon OOD
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu (osmého senátu) vydaný dne 12. května 2016 ve spojených věcech T–322/14 a T–325/14 a
 —
 uložil Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví náhradu nákladů řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 57 odst. 2 nařízení o ochranné známce (1) ve spojení s pravidlem 22 odst. 2 a pravidlem 40 odst. 6 prováděcího nařízení (2), neboť v rozporu se všeobecně uznávanými výkladovými zásadami právní nauky vykládá pojem „důkaz o užívání“ stanovený v čl. 57 odst. 2 nařízení o ochranné známce odlišně, než jak je stanoveno v pravidlu 22 odst. 2 a pravidlu 40 odst. 6 prováděcího nařízení. Rozdílný výklad téhož pojmu uvedeného v nařízení o ochranné známce a v prováděcím nařízení není slučitelný se zásadou právní jistoty a jasnosti. Dále Tribunál nezohledňuje to, že pravidlo 40 odst. 2 a pravidlo 22 odst. 2 prováděcího nařízení vylučují v řízení o prohlášení neplatnosti opožděné předložení důkazů a že EUIPO nemá žádný prostor pro uvážení. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek má za to, že ustanovení čl. 57 odst. 1 nařízení o ochranné známce by bylo použitelné pouze tehdy, pokud by je EUIPO již uplatnilo, čímž z něj nemůže vycházet rozhodnutí odvolacího senátu ani Tribunálu.
 Napadené rozhodnutí je rovněž v rozporu s čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce, neboť se tribunál dopustil nesprávného právního posouzení použitelnosti čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce, i když uplatnění pravidla 40 odst. 6 a pravidla 22 odst. 2 prováděcího nařízení v řízení o prohlášení neplatnosti brání systematický výklad pravidla 50 odst. 1 třetí pododstavec prováděcího nařízení.
 Kromě toho nejsou splněny ani podmínky stanovené v čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce, neboť vedlejší účastnice řízení neuvedla v rámci celého řízení žádný oprávněný důvod pro opožděné předložení výpočtů, které měla k dispozici od samého počátku. Tribunál tím rovněž nesprávně uplatnil čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce, neboť fáze řízení a okolnosti přímo vylučují zohlednění opožděně předložených důkazů. Tribunál navíc zkreslil skutečnosti tím, že nesprávně vymezil skutkový stav, čímž v případě výpočtů předložených před odvolacím senátem nešlo o „doplňující“ nebo „znázorňující“ důkazy.
 Tribunál nezkoumal fonetické ani pojmové rozdíly od skutečně používaných označení a v zásadě se nezaměřil na celkový dojem, ale na jednotlivé části, čímž nesprávně uplatnil čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení o ochranné známce.
 Tribunál zjevně zohlednil irelevantní důkazy, přestože tyto nebyly datovány nebo nebyly z rozhodného období. Tím se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení čl. 57 odst. 2 nařízení o ochranné známce ve spojení s pravidlem 22 odst. 3 a 4 prováděcího nařízení.
 Tribunál měl nesprávně za to, že nemusí zkoumat námitku zneužití práva. Námitku zániku práv v důsledku jejich dlouhodobého neuplatňování Tribunál vůbec nepřezkoumal.
 Konečně je napadené rozhodnutí v rozporu s čl. 64 odst. 1 nařízení o ochranné známce, když měl Tribunál nesprávně za to, že odvolací senát mohl zrušit a vrátit k dalšímu projednání rozhodnutí zrušovacího oddělení pouze stran služeb „reklamy ve spojení s vozidly“, a pokud jde o jiné služby, jejichž používání nebylo prokázáno, měl pravomocně rozhodnout a otevřeně konstatovat v pravomocném výroky částečné zamítnutí návrhů na prohlášení neplatnosti pro nedostatek důkazů o užívání.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1).


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/33
 Žaloba podaná dne 16. prosince 2006 – DOW AgroSciences v. EFSA
 (Věc T-397/06)
 (2007/C 42/58)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: DOW AgroSciences Ltd (Hitchin, Spojené království) (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit závěr EFSA s názvem „závěr EFSA týkající se přezkoumání účinné látky Haloxyfop-R z hlediska posouzení rizika pesticidů“;
 —
 uložit žalovanému náhradu škody, která žalobkyni vznikla následkem napadeného opatření, a v této fázi předběžně prohlásit, že je žalovaný povinen nahradit žalobkyni škodu, kterou utrpěla, a vyhradit stanovení výše náhrady buď dohodě účastníků řízení, nebo Soudu, nedojde-li k takové dohodě;
 —
 uložit žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty, o které se žalobkyně opírá, jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům ve věci T-311/06 FMC Chemical a Arysta Lifesciences v. EFSA.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/17
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 14. července 2005
 ve věci C-114/04: Komise Evropských společenství proti Spolkové republice Německo (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Článek 28 ES - Opatření s rovnocenným účinkem - Odebrání povolení uvádět na trh referenční fytofarmaceutický výrobek - Nedostatek přechodného období ve prospěch paralelních dovozců za účelem výprodeje)
 (2005/C 217/32)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-114/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění smluvní povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 3. března 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnec: B. Schima) proti Spolkové republice Německo (zmocněnci: W.-D. Plessing a M. Lumma), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, N. Colneric, J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič a E. Levits (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Spolková republika Německo tím, že nepřiznala paralelním dovozcům přiměřenou lhůtu za účelem výprodeje v případě odebrání povolení uvádět na trh referenční fytofarmaceutický výrobek, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 28 ES.
 2)
 Spolkové republice Německo se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 10.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 362/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 20. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Vestre Landsret — Dánsko) — Danfoss A/S, Sauer-Danfoss ApS v. Skatteministeriet
 (Věc C-94/10) (1)
 (Nepřímé daně - Spotřební daně z minerálních olejů - Neslučitelnost s unijním právem - Nevrácení spotřební daně kupujícím produktů, na které byla daň přenesena)
 2011/C 362/08
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Vestre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Danfoss A/S, Sauer-Danfoss ApS
 Žalovaný: Skatteministeriet
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Vestre Landsret — Výklad unijního práva v oblasti vydání bezdůvodného obohacení a podmínek náhrady škody způsobené jednotlivcům — Spotřební daně vybrané v rozporu s harmonizovaným systémem spotřebních daní zavedeným směrnicí Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 179) a směrnicí Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. 316, 31.10.1992, s. 12) — Spotřební daň odvedená státu v rozporu s právem ropnými společnostmi prodávajícími oleje zatížené spotřební daní, jejichž cena byla o tuto daň navýšena — Nevrácení spotřební daně subjektům, které tyto oleje nakoupily, státem z důvodu, že jí tomuto státu neodvedly — Odmítnutí nahradit škodu způsobenou subjektům, které nakoupily oleje, protiprávní spotřební daní z důvodu neexistence bezprostřední újmy a přímé příčinné souvislosti mezi porušením povinnosti státu a utrpěnou škodou
 Výrok
 Ustanovení unijního práva musí být vykládány v tom smyslu, že:
 1)
 členský stát může z důvodu, že konečný kupující, na něhož byla přenesena bezdůvodně odvedená daň, nebyl tím, kdo odvedl tuto daň daňovým orgánům, zamítnout žádost tohoto kupujícího o vrácení této daně, může-li na základě vnitrostátního práva tento kupující podat proti osobě povinné k dani občanskoprávní žalobu na vydání bezdůvodného obohacení a není-li vrácení bezdůvodně odvedené daně touto osobou prakticky nemožné či nepřiměřeně náročné;
 2)
 členský stát může z důvodu neexistence přímé příčinné souvislosti mezi výběrem bezdůvodně odvedené daně, kterou osoba povinná k dani přenesla na kupujícího, a způsobenou škodou zamítnout žádost tohoto kupujícího o náhradu škody, může-li se kupující na základě vnitrostátního práva obrátit s takovou žádostí na osobu povinnou k dani a není-li nahrazení škody způsobené kupujícímu ze strany této osoby prakticky nemožné či nepřiměřeně náročné.
 (1) Úř. věst. C 100, 17.4.2010.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. dubna 2013 — Performing Right Society v. Komise
 (Věc T-421/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Autorská práva k veřejnému provozování hudebních děl prostřednictvím internetu, družicového vysílání a kabelového přenosu - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Rozdělení zeměpisného trhu - Dvoustranné smlouvy mezi vnitrostátními organizacemi pro kolektivní správu - Jednání ve vzájemné shodě vylučující možnost udělit licence pro více území a více repertoárů - Důkaz - Presumpce neviny)
 2013/C 156/57
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Performing Right Society Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: J. Rivas Andrés, M. Nissen, advokáti a G. Eclair-Heath, solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a J. Bourke, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) (Madrid, Španělsko) (zástupci: R. Allendesalazar Corcho a R. Vallina Hoset, advokáti)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) (Curych, Švýcarsko) (zástupci: L. Uusitalo a L. Rechardt, advokáti); RTL Group SA (Lucemburk, Lucembursko); CLT-UFA (Lucemburk); Music Choice Europe Ltd (Londýn); ProSiebenSat.1 Media AG (Unterföhring, Německo); Modern Times Group MTG AB (Stockholm, Švédsko); Viasat Broadcasting UK Ltd (Londýn); Verband Privater Rundfunk und Telemedien eV (VPRT) (Berlín, Německo) (zástupci: původně M. Hansen, É. Barbier de La Serre, advokáti, a O. Zafar, solicitor, poté M. Hansen, A. W. Weitbrecht, J. Ruiz Calzado, advokáti, a J. Kallaugher, solicitor)
 Předmět věci
 Návrh částečného zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žádost o organizační procesní opatření předložená Evropskou komisí se zamítá.
 2)
 Článek 3 rozhodnutí Komise C(2008) 3435 final ze dne 16. července 2008 o řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/C2/38.698 — CISAC) se zrušuje v rozsahu, ve kterém se týká společnosti Performing Right Society Ltd.
 3)
 Ustanovení čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C(2008) 3435 final se zrušuje v rozsahu, ve kterém odkazuje na jeho článek 3, pokud jde o společnost Performing Right Society.
 4)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 5)
 Performing Right Society ponese polovinu vlastních nákladů řízení s výjimkou nákladů řízení spojených s vedlejším účastnictvím na podporu Komise.
 6)
 Sociedad General de Autores y Editores (SGAE) ponese polovinu vlastních nákladů řízení.
 7)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Performing Right Society, s výjimkou nákladů spojených s vedlejším účastnictvím na podporu Komise, a polovinu nákladů řízení vynaložených SGAE.
 8)
 International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Performing Right Society a spojené se svým vedlejším účastnictvím.
 9)
 RTL Group SA, CLT-UFA, Music Choice Europe Ltd, ProSiebenSat.1 Media AG, Modern Times Group MTG AB, Viasat Broadcasting UK Ltd a Verband Privater Rundfunk und Telemedien eV ponesou vlastní náklady řízení, a nahradí náklady řízení vynaložené Performing Right Society a spojené se svým vedlejším účastnictvím.
 (1) Úř. věst. C 313, 6.12.2008.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/22
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-500/09)
 2010/C 37/27
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Lozano Palacios a D. Triantafyllou)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nadále uplatňuje ministerskou vyhlášku A1/44351/3608 ze dne 12. října 2005, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 97/67/ES (1) (ve znění pozdějších předpisů), zejména z čl. 9 odst. 1 a 2;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Řecká republika brání liberalizaci poštovních služeb, která je cílem směrnice 97/67, která v tomto ohledu stanoví vydávání všeobecných oprávnění nebo individuálních licencí na volně přístupné a nediskriminační bázi.
 Řecké právní předpisy vyžadují od autorizovaných přepravců, aby při vydání licencí na poštovní nákladní vozidla byli oni sami poštovními podniky zapsanými v příslušném rejstříku jakožto držitelé všeobecného oprávnění. To vyžaduje radikální restrukturalizaci poštovních sítí a brání hlavním podnikům využít služeb koncesovaných partnerů, ledaže by se ti přeměnili na společnosti podnikající v oblasti pronájmu nákladních vozidel s tím souvisejícími náklady.
 Navíc Řecká republika povoluje přepravu objemných zásilek pouze určitými nákladními vozidly, která jsou vyhrazena regulovaným povoláním, což brání ostatním podnikům v poskytování téže služby.
 Řecká republika dostatečně neodůvodnila tato omezení.
 (1) Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/34
 Usnesení Tribunálu ze dne 28. prosince 2015 – Skype v. OHIM – Sky International (SKYPE)
 (Věc T-797/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2016/C 106/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Skype Ultd (Dublin, Irsko) (zástupci: A. Carboni a M. Browne, solicitors)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sky International AG (Zug, Švýcarsko) (zástupci: D. Rose a J. Curry, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. září 2014 (věc R 1075/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Sky International AG a Skype
 Výrok
 1.
 O žalobě není třeba rozhodovat.
 2.
 Skype Ultd a Sky International AG ponesou vlastní náklady řízení a každá z nich nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 46, 9.2.2015.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/52
 Žaloba podaná dne 22. září 2015 – Guiral Broto v. OHIM – Gastro & Soul (Cafe Del Sol)
 (Věc T-549/15)
 (2015/C 381/63)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ramón Guiral Broto (Marbella, Španělsko) (zástupce: J. de Castro Hermida, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Gastro & Soul GmbH (Hildesheim, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „CAFE DEL SOL“ – přihláška č. 6 104 608
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. července 2015, ve věci R 1888/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil a prohlásil za přípustnou námitku založenou na španělské ochranné známce č. 2348110 ve třídě 42 mezinárodní nomenklatury, která má přednost a jejímž majitelem je Ramón Giral Broto;
 —
 po prohlášení uvedené námitky za přípustnou potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení v tom smyslu, že zamítne přihlášku ochranné známky Společenství CAFE DEL SOL č. 006104608 pro „služby zajišťující stravování a nápoje; dočasné ubytování“ ve třídě 43 mezinárodní nomenklatury, podanou německou obchodní společností Gastro & Soul GmbH, nebo, pokud k tomu Tribunál není příslušný, vrátil věc zpět odvolacímu senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu s pokynem považovat námitku za přípustnou;
 —
 připustil jako důkazy vedle důkazů předložených v rámci správního řízení i dokumenty přiložené k této žalobě pod číslem 1 až 4, jak jsou uvedeny v seznamu příloh připojenému k žalobě.
 Dovolávané žalobní důvody
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou stejné jako ve věci T-548/15.


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. prosince 2014 – Mabrouk v. Rada
 (Věc T-277/14) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečností politika - Omezující opatření přijatá proti určitým osobám a subjektům s ohledem na situaci v Tunisku - Zmrazení finančních prostředků - Žaloba pro nečinnost - Žádost o přístup k důkazům použitým Radou proti fyzické osobě, které jsou určena tato opatření - Přístup poskytovaný Radou - Bezpředmětnost sporu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 056/28)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohamed Marouen Ben Ali Bel Ben Mohamed Mabrouk (Tunis, Tunisko) (zástupci: J. R. Farthouat, J. P. Mignard, N. Boulay, advokáti, a S. Crosby, solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. De Elera a G. Étienne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba pro nečinnost Rady z důvodu, že protiprávně opomněla jednat v návaznosti na žádost žalobce o přístup ke spisu obsahujícímu důkazy, na kterých Rada založila své rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků žalobce v Evropské unii.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 24.6.2014.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto dne 2. února 2007 – Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP) e Baw International Ltd v. Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa
 (Věc C-42/07)
 (2007/C 69/20)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal de Pequena Instância Criminal do Porto.
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Liga Portuguesa de Futebol Profissional (CA/LPFP) a Baw International Ltd.
 Žalovaný: Departamento de Jogos da Santa Casa da Misericórdia de Lisboa.
 Předběžné otázky
 1.
 Brání výhradní práva udělená společnosti Santa Casa [da Misericórdia de Lisboa], která jsou namítána vůči Baw [International Limited], tedy vůči poskytovateli služeb se sídlem v jiném členském státě, v němž legálně poskytuje obdobné služby, a který nemá žádnou provozovnu v Portugalsku, volnému pohybu služeb v rozporu se zásadou volného pohybu služeb stanovenou v článku 49 Smlouvy o ES, zásadou svobody usazování uvedenou v článku 43 Smlouvy o ES a zásadou svobody plateb stanovenou v článku 56 Smlouvy o ES?
 2.
 Brání právo Společenství, zejména pak uvedené zásady, zavedení takového vnitrostátního režimu, jako je sporný režim v původním řízení, který jednak zavádí ve prospěch jediného subjektu výhradní práva na provoz loterií a kurzových sázek, a jednak vztahuje tento režim na „celé území státu včetně [...] internetu“?


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/1
 2010/C 328/01
 Poslední publikace Soudního dvora Evropské unie v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 317, 20.11.2010
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 301, 6.11.2010
 Úř. věst. C 288, 23.10.2010
 Úř. věst. C 274, 9.10.2010
 Úř. věst. C 260, 25.9.2010
 Úř. věst. C 246, 11.9.2010
 Úř. věst. C 234, 28.8.2010
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/24
 Žaloba podaná dne 5. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-266/07)
 (2007/C 183/41)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Caeiros a J.-B. Laignelot, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76/ES (1) ze dne 4. prosince 2000 o spalování odpadů, nebo podpůrně, že nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES (2) ze dne 5. dubna 2006 o odpadech, tím, že povolila spalování nemocničního odpadu ve spalovacích zařízeních, která nemají platné povolení;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Z výkladu článku 3 výše uvedené směrnice 2000/76 ES ve spojení s čl. 20 odst. 2 téže směrnice vyplývá, že se pro účely uvedené směrnice 2000/76 jedná o nové spalovací zařízení, takže je tato směrnice použitelná na spalovací zařízení Parque da Saúde v Lisabonu. Spalovací zařízení smělo zahájit provoz až po získání povolení, které splňuje podmínky stanovené v článku 4 uvedené směrnice. Portugalské orgány tuto povinnost nesplnily.
 Pro případ, že Soudní dvůr dospěje k závěru, že by předmětné spalovací mělo být pro účely směrnice 2000/76 ES považováno za „stávající spalovací zařízení“, pročež by tato směrnice neměla být použita, jeho provozování předpokládá získání předchozího povolení v souladu s čl. 9 odst. 1 směrnice 2006/12/ES.
 (1) Úř. věst. L 332, s. 91; Zvl. vyd. 15/05, s. 353.
 (2) Úř. věst. L 114, s. 9.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. září 2011 Otis Luxembourg Sàrl, dříve General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis BV, Otis Elevator Company, Otis GmbH & Co. OHG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-141/07, Otis Luxembourg Sàrl, dříve General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis BV, Otis Elevator Company, Otis GmbH & Co. OHG v. Evropská komise
 (Věc C-494/11 P)
 2011/C 347/27
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastníce řízení podávající kasační opravný prostředek: Otis Luxembourg Sàrl, dříve General Technic-Otis Sàrl, Otis SA, Otis BV, Otis Elevator Company, Otis GmbH & Co. OHG (zástupci: A. Winckler, advokát, J. Temple Lang, solicitor, C.J. Cook, advokát, D. Gerard, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 na základě skutečností, které má Soudní dvůr k dispozici, částečně zrušit napadené rozhodnutí a snížit pokuty v něm stanovené, nebo, pokud to bude považovat za správné, zrušit napadený rozsudek a vrátit věc Tribunálu pro přezkoumání relevantních skutečností;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v tomto stupni, jakož i řízení před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelky“) prvním důvodem zpochybňují závěr Tribunálu, podle kterého Komise právem přičetla společnosti OTIS SA odpovědnost za protiprávní jednání, kterého se dopustila GTO v Lucemburku. Tento důvod je rozdělen do čtyř částí. Zaprvé, Tribunál se dopustil porušení hmotného práva, které spočívá v tom, že porušil kritéria stanovená rozsudkem Soudního C-97-08 P, Akzo Nobel a další v. Komise a pojem jediného podniku. Zadruhé, Tribunál překročil své pravomoci tím, že se opíral o skutkové okolnosti, které Komise nepřijala v napadeném rozhodnutí a nejsou uvedeny v jejím spisu. Zatřetí, Tribunál nepřesně charakterizoval povahu a rozsah právních vazeb mezi GTO a Otis SA a zkreslil tak skutkové okolnosti. Začtvrté, Tribunál dostatečně neodůvodnil zamítnutí žalobního důvodu vycházejícího z nesplnění povinnosti rovného zacházení s mateřskými společnostmi GTO a MEE.
 Druhým důvodem navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že přijal stanovení základu pokuty uložené z titulu německého protiprávního jednání. Tento důvod je rozdělen do dvou částí. Zaprvé, Tribunál nesprávně vyložil pokyny pro výpočet pokut z roku 1998, když rozhodl že Komise nebyla povinna vzít v úvahu velikost dotčeného trhu pro stanovení základu pokuty. Zadruhé, Tribunál dostatečně neodůvodnil své konstatování ohledně stanovení velikosti dotčeného trhu a kategorizace účastníků.
 Třetím důvodem navrhovatelky tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávných právních posouzení a překročil své pravomoci tím, že odmítl přiznat společnosti OTI „částečnou imunitu“ na základě posledního odstavce bodu 28 písm. b) sdělení o shovívavosti. Tento důvod je rozdělen do dvou částí. Zaprvé, Tribunál nepoužil správná kritéria poskytnutí „částečné imunity“ a překročil své pravomoci tím, že nahradil vlastní posouzení důkazů předložených společností Otis posouzením Komise a porušil ustálená pravidla o důkazech. Zadruhé, Tribunál nesprávně vyložil povinnost Komise uvést odůvodnění.


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. prosince 2014 – Hamas v. Rada
 (Věc T-400/10) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči určitým osobám a subjektům v rámci boje proti terorismu - Zmrazení finančních prostředků - Skutkový základ rozhodnutí o zmrazení finančních prostředků - Odkaz na teroristické činy - Nezbytnost rozhodnutí příslušného orgánu ve smyslu společného postoje 2001/931 - Povinnost uvést odůvodnění - Úprava časových účinků zrušení“)
 (2015/C 056/17)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hamas (Doha, Qatar) (zástupce: L. Glock, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně B. Driessen a R. Szostak, poté B. Driessen a G. Étienne, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: původně M. Konstantinidis a É. Cujo, poté M. Konstantinidis a F. Castillo de la Torre, zmocněnci)
 Předmět věci
 Původně návrh na zrušení oznámení Rady určeného osobám, skupinám a subjektům uvedeným na seznamu stanoveném v čl. 2 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu (Úř. věst. 2010, C 188, s. 13), rozhodnutí Rady 2010/386/SZBP ze dne 12. července 2010, kterým se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. L 178, s. 28) a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 610/2010 ze dne 12. července 2010, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1285/2009 (Úř. věst. L 178, s. 1) v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobce.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady 2010/386/SZBP ze dne 12. července 2010, 2011/70/SZBP ze dne 31. ledna 2011, 2011/430/SZBP ze dne 18. července 2011, kterými se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, rozhodnutí Rady 2011/872/SZBP ze dne 22. prosince 2011, 2012/333/SZBP ze dne 25. června 2012, 2012/765/SZBP ze dne 10. prosince 2012, 2013/395/SZBO ze dne 25. července 2013, 2014/72/SZBP ze dne 10. Února 2014 a 2014/483/SZBP ze dne 22. července 2014, kterými se aktualizuje seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterými se zrušují rozhodnutí 2011/430, 2011/872, 2012/333, 2012/765, 2013/395 a 2014/72, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají Hamas (včetně Hamas-Izz al-Din al-Qassem).
 2)
 Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 610/2010 ze dne 12. července 2010, č. 83/2011 ze dne 31. ledna 2011, č. 687/2011 ze dne 18. července 2011, č. 1375/2011 ze dne 22. prosince 2011, č. 542/2012 ze dne 25. června 2012, č. 1169/2012 ze dne 10. prosince 2012, č. 714/2013 ze dne 25. července 2013, č. 125/2014 ze dne 10. února 2014 a č. 790/2014 ze dne 22. července 2014, kterými se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterými se zrušují prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1285/2009, č. 610/2010, č. 83/2011, č. 687/2011, č. 1375/2011, č. 542/2012, č. 1169/2012, č. 714/2013 a č. 125/2014, se zrušují v rozsahu, v němž se týkají Hamas (včetně Hamas-Izz al-Din al-Qassem).
 3)
 Účinky rozhodnutí 2014/483 a prováděcího nařízení č. 790/2014 zůstávají zachovány tři měsíce ode dne vynesení tohoto rozsudku, nebo – pokud bude ve lhůtě stanovené v čl. 56 prvním pododstavci statutu Soudního dvora Evropské unie podán kasační opravný prostředek – až do doby, než Soudní dvůr o něm rozhodne.
 4)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 5)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Hamas.
 6)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 317, 20. 11. 2010.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 9. března 2011 — A Oy
 (Věc C-123/11)
 2011/C 145/24
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: A Oy
 Další účastníci řízení: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö, Valtiovarainministeriö
 Předběžné otázky
 1)
 Upravují články 49 a 54 SFEU, že přejímající společnost může v rámci svého zdaňování provést odpočet ztrát společnosti, která byla usazená v jiném členském státě a má se s ní sloučit, z činností tam vykonávaných, které pocházejí z let před fúzí, jestliže přejímací společnosti nezůstane žádná pobočka ve státě, v němž má slučovaná společnost sídlo, a může podle vnitrostátních předpisů provést odpočet ztrát slučované společnosti pouze tehdy, jestliže slučovaná společnost je vnitrostátní společností nebo ztráty vznikly v pobočce usazené v tomto členském státě?
 2)
 Je-li první otázku třeba zodpovědět kladně: Mají články 49 a 54 SFEU význam pro to, zda je třeba výši odečitatelné ztráty vypočítat podle daňového práva státu, v němž má přejímající společnost sídlo, nebo zda je za odečitatelné ztráty třeba považovat ztráty zjištěné ve státě, v němž má sídlo slučovaná společnost, podle práva tohoto státu?


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/69
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Molina Solano v. Europol
 (Věc F-66/13) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Úmluva o Europolu - Služební řád pro zaměstnance Europolu - Rozhodnutí 2009/371/SVV - Použitelnost pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie na zaměstnance Europolu - Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou - Odmítnutí poskytnout smlouvu dočasného zaměstnance na dobu neurčitou“)
 2014/C 253/97
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Beatriz Molina Solano (Haag, Nizozemsko) (zástupce: J.-J. Ghosez, advokát)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (zástupci: původně J. Arnould a D. Neumann, zmocněnci, poté J. Arnould, D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí neobnovit smlouvu žalobkyně na dobu určitou
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 B. Molina Solano ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským policejním úřadem.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013, s. 30.


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/18
 Žádost o posudek podaný Evropskou komisí na základě čl. 218 odst. 11 SFEU
 (Posudek 2/15)
 (2015/C 363/22)
 Jednací jazyk: všechny úřední jazyky
 Žadatelka
 Evropská komise (zástupci: U. Wölker, B. De Meester, M. Kocjan, R. Vidal Puig, zmocněnci)
 Otázka položená Soudnímu dvoru
 Má Unie samotná potřebnou pravomoc k podpisu a uzavření dohody o volném obchodu se Singapurem? Konkrétně
 —
 která ustanovení dohody spadají do výlučné pravomoci Unie?
 —
 která ustanovení dohody spadají do sdílené pravomoci Unie?
 —
 spadá některé ustanovení dohody do výlučné pravomoci členských států?


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/18
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 6. července 2004
 ve věci T-117/02, Grupo El Prado Cervera, SL proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CHUFAFIT - Starší slovní a obrazové národní ochranné známky CHUFI - Nebezpečí záměny - Nebezpečí asociace - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94))
 (2004/C 239/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-117/02, Grupo El Prado Cervera, SL, se sídlem ve Valencii (Španělsko), zastoupená P. Kochem Morenem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. F. Crespo Carillo a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník v řízení před Soudem jsou Helene Debuschewitz a další, jako dědici po Johannu Debuschewitzovi, s bydlištěm v Rösrath-Forsbach (Německo), zastoupení E. Kringsem, advokátem, jejímž předmětem je žaloba na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. února 2002 (věc R 798/2001-1), týkajícího se námitkového řízení mezi Grupo El Prado Cervera, SL a J. Debuschewitzem, Soud (první senát), ve složení B. Vesterdorf, předseda, P. Mengozzi a M. E. Martins Ribeiro, soudci; tajemník: I. Natsinas, rada, vydal dne 6. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 156, 29.6.2002.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/26
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2011 — ATMvision v. Komise
 (Věc T-627/11)
 2012/C 49/48
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ATMvision AG (Salem, Německo) (zástupci: A. Cordewener, F. Kutt a C. Jehke, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil rozhodnutí žalované ze dne 26. ledna 2011 v řízení o státní podpoře C 7/2010 (ex CP 250/2009 a NN 5/2010) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát („Sanierungsklausel“), za neplatné v plném rozsahu;
 —
 podpůrně prohlásil výše uvedené rozhodnutí za neplatné přinejmenším v rozsahu, v němž v tomto rozhodnutí není ve prospěch podniků, které jsou v postavení jako žalobkyně, upravena žádná výjimka z povinnosti navrácení dotčených prostředků stanovené v článcích 4 a 5 uvedeného rozhodnutí, která by se zakládala na zásadě ochrany legitimního očekávání, nebo alespoň přechodná právní úprava působící ve prospěch takových podniků;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně v podstatě následující:
 —
 Žalovaná v napadeném rozhodnutí nesprávně dospívá k závěru, že systém převodu daňových ztrát (“Sanierungsklausel“) podle § 8c odst. 1a německého zákona o dani z příjmu právnických osob (KStG) představuje protiprávní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU. Žalobkyně v této souvislosti mimo jiné uvádí, že žalovaná mylně vychází z toho, že úprava podle § 8c odst. 1a KStG má selektivní povahu a představuje neodůvodněnou výjimku ze zásady zakotvené v § 8c odst. 1 KStG, podle níž daňové ztráty právnické osoby v případě změny držitele obchodního podílu v této společnosti za určitých podmínek zanikají. Podle názoru žalobkyně žalovaná na právní úpravu podle § 8c odst. 1 KStG nesprávně nahlíží jako na příslušný vnitrostátní referenční systém pro účely přezkumu dané podpory.
 —
 Příslušným referenčním systémem je zásada stanovená německým právem poskytující možnost zápočtu ztrát v dalších zdaňovacích obdobích, která vyplývá z tzv. objektivního aspektu zásady odpočitatelnosti nákladů. Podle názoru žalobkyně je tento referenční systém systémem převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a KStG jen potvrzen. Ustanovení § 8c odst. 1 KStG navíc nemůže představovat příslušný vnitrostátní referenční systém také proto, že tato norma je z hlediska německého Základního zákona protiústavní.
 —
 Právní úprava podle § 8c odst. 1a KStG krom toho představuje tzv. všeobecnou výjimku, které mohou potenciálně využít všechny hospodářské subjekty postižené ztrátou a kterou není neupřednostněna žádná konkrétně vymezená skupina subjektů na trhu. Podle názoru žalobkyně tak systém převodu daňových ztrát nemá selektivní povahu.
 —
 Systém převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a KStG je odůvodněn i v důsledku povahy a vnitřní struktury německého daňového systému, jelikož tato norma stanoví meze účinkům, které vyvolává omezení možnosti odpočtu ztrát podle § 8c odst. 1 KStG. Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že § 8c KStG ve svém původním znění je právní úpravou k zamezení zneužití, která dospěla příliš daleko, a že následné doplnění (se zpětnými účinky) tohoto ustanovení ustanovením § 8c odst. 1a KStG pouze redukuje přílišný rozsah působnosti § 8c odst. 1 KStG a v tomto rozsahu obnovuje platnost všeobecné možnosti zápočtu ztrát v dalších zdaňovacích obdobích jakožto příslušného referenčního systému.
 —
 Žalobkyně konečně tvrdí, že je třeba chránit její legitimní očekávání, jelikož zamítavé rozhodnutí žalované nebylo předvídatelné a jelikož žalovaná ani nevznášela žádné námitky k obdobně strukturované předcházející právní normě obsažené v § 8 odst. 4 KStG v tehdejším znění, či ke srovnatelné právní úpravě jiných členských států.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/45
 Žaloba podaná dne 3. září 2015 – Kessel medintim v. OHIM – Janssen-Cilag (Premeno)
 (Věc T-509/15)
 (2015/C 354/55)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kessel medintim GmbH (Mörfelden-Walldorf, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte A. Jacob a U. Staudenmaier)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Janssen-Cilag GmbH (Neuss, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „Premeno“ – Přihláška č. 6 408 926
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. července 2015, ve věci R 349/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a zamítl námitku;
 —
 podpůrně: vrátil námitku k rozhodnutí OHIM;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení podle čl. 134 odst. 1 jednacího řádu.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 72 druhé věty nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/25
 Žaloba podaná dne 21. března 2014 – Evropská komise v. Rada Evropské unie
 (Věc C-133/14)
 2014/C 175/31
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal, W. Mölls a D. Martin, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit směrnici Rady 2013/64/EU ze dne 17. prosince 2013, kterou se z důvodu změny statusu Mayotte vůči Evropské unii mění směrnice Rady 91/271/EHS a 1999/74/ES a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES, 2006/7/ES, 2006/25/ES a 2011/24/EU (1),
 —
 zachovat účinky směrnice 2013/64/EU do vstupu nové směrnice založené na vhodných právních základech v platnost,
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise navrhuje zrušit směrnici 2013/64/EU, kterou Rada přijala na právním základě článku 349 SFEU.
 Komise Radě vytýká, že přijala tuto směrnice, zatímco jí nabídla založit tento akt na odvětvových právních základech, a to čl. 43 odst. 2, článku 114, čl. 153 odst. 2, článku 168 a čl. 192 odst. 1 SFEU.
 Domnívá se, že vzhledem k účelu a cíli napadené směrnice nemůže být článek 349 SFEU platně použit jako její právní základ. Článek 349 SFEU by se použil pouze v případě výjimky ze zásady použitelnosti primárního práva na nejvzdálenější regiony, jakou zavádí např. čl. 355 odst. 1 SFEU. Dotčená směrnice se přitom neodchyluje od Smluv, ale pouze přizpůsobuje sekundární právo stavu vzniklému na základě změny statusu ostrova Mayotte. Tento výklad je podepřen nejen zněním článku 349 SFEU, ale rovněž systémem právních základů Smlouvy, jakož i historickými souvislostmi vzniku tohoto článku.
 (1) Úř. věst. L 355, s. 8.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/47
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. prosince 2007 Carlosem Sanchezem Ferrizem a dalšími proti usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. října 2007 ve věci F-115/06, Sanchez Ferriz a další v. Komise
 (Věc T-492/07 P)
 (2008/C 64/77)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Carlos Sanchez Ferriz (Brusel, Belgie), Isabelle Chantraine (Brusel, Belgie), José De Viana Costa Ribeiro (Meise, Belgie), Brigitte Housiaux (Ramillies, Belgie), Chantal Vellemans (Brusel, Belgie), Sylvie Schaack (Remich, Lucemburské velkovévodství), Andrea Losito (Sandweiler, Lucemburské velkovévodství), Alain Hertert (Scheidgen, Lucemburské velkovévodství), Marie-Josée Gaspar-Lis (Lucemburk, Lucemburské velkovévodství), Otilia Ferreira-Nielsen (Gostingen, Lucemburské velkovévodství) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání navrhovatelů
 —
 zrušit usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 17. října 2007 ve věci F-115/06;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním žalobců v prvním stupni, a prohlásit tedy žalobu ve věci F-115/06 za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 podpůrně vrátit věc zpět Soudu pro veřejnou službu k rozhodnutí;
 —
 rozhodnout o nákladech, výdajích a odměnách a uložit Komisi jejich zaplacení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Navrhovatelé ve svém kasačním opravném prostředku navrhují zrušení usnesení Soudu pro veřejnou službu, kterým se odmítá jako nepřípustná jejich žaloba, jejímž předmětem je zrušení seznamu úředníků povýšených za hodnotící období 2005 v rozsahu, ve kterém tento seznam neuvádí jména navrhovatelů, a podpůrně zrušení rozhodnutí o přidělení prioritních bodů, která se jich týkají, za uvedené hodnotící období.
 Navrhovatelé na podporu svého kasačního opravného prostředku tvrdí, že oproti tomu, co bylo uvedeno v napadeném usnesení, ustanovení obecných prováděcích ustanovení ze dne 26. dubna 2002, jejichž protiprávnost byla uplatněna v prvním stupni, mají přímý právní vztah k projednávanému sporu.
 Krom toho tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že prohlásil za nepřípustnou výtku vycházející z porušení obecných prováděcích ustanovení 45 ze dne 23. prosince 2004 z důvodu jejího opožděného uvedení ve stadiu repliky. Tvrdí, že tato výtka byla uvedena již ve stížnosti, jakož i v žalobě, a že replika obsahuje pouze její rozšíření.
 Nakonec navrhovatelé tvrdí, že oproti tomu, co rozhodl Soud pro veřejnou službu, jsou bezprostředně a osobně dotčeni porušením čl. 6 prvního pododstavce a čl. 10 odst. 2 přílohy XIII služebního řádu, a že jejich právní zájem na podání žaloby je tedy zjevný.


text:
 9.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 338/14
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 25. srpna 2017 – Sigma Orionis v. REA
 (Věc T-47/16 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Rozhodčí doložka - Rámcový program pro výzkum a inovace Horizont 2020 - Rozhodnutí o pozastavení plateb a rozvázání grantových smluv na základě finančního auditu - Částky, které je REA údajně povinna vyplatit v rámci plnění grantových smluv - Návrh na náhradu škody - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti - Zvážení zájmů“)
 (2017/C 338/13)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francie) (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Výkonná agentura pro výzkum (REA) (zástupci: S. Payan-Lagrou a V. Canetti, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Waelbroeck a A. Duronem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na to, aby REA okamžitě zaplatila částku založenou na grantové dohodě „FET-Event“
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžná opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. února 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Investrand BV v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-435/05) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Článek 17 odst. 2 - Nárok na odpočet - Náklady na poradenské služby obdržené v rámci rozhodčího řízení o určení částky pohledávky, jež je součástí majetku podniku, avšak vznikla dříve, než její majitel získal postavení osoby povinné k DPH)
 (2007/C 82/10)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Investrand BV
 Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden – Výklad čl. 17 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Služby placené osobou povinnou k dani za účelem určení částky pohledávky, která vznikla před získáním postavení osoby povinné k dani – Odpočet daně – Nezbytnost nebo neexistence nezbytnosti přímé a bezprostřední souvislosti mezi službami a její činností jako osoby povinné k dani
 Výrok
 Článek 17 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně je třeba vykládat tak, že náklady na poradenské služby, které osoba povinná k dani využila za účelem určení hodnoty pohledávky, která je součástí jejího majetku a je spojená s prodejem akcií uskutečněným dříve, než se stala osobou povinnou k dani z přidané hodnoty, nemají, při neexistenci skutečností prokazujících, že zmiňované služby mají výlučnou příčinu v hospodářské činnosti osoby povinné k dani ve smyslu uvedené směrnice, přímou a bezprostřední souvislost s touto činností, a v důsledku toho nezakládají nárok na odpočet daně z přidané hodnoty, kterou byly zatíženy.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/49
 Žaloba podaná dne 26. května 2010 — Tsakiris-Mallas v. OHIM — Seven (7 Seven Fashion Shoes)
 (Věc T-244/10)
 ()
 2010/C 221/79
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tsakiris-Mallas A. E. (Argiroupoli Attikis, Řecko) (zástupce: N. Simantiras, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Seven S.p.A. (Turín, Itálie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. března 2010 ve věci R 1045/2009-2
 —
 vyhovět přihlášce č. 5445481 k zápisu obrazové ochranné známky „7 Seven Fashion Shoes“ jako ochranné známky Společenství pro výrobky tříd 18 a 25 a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených v souvislosti s námitkovým řízením a odvolacím řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „7 Seven Fashion Shoes“ pro výrobky třídy 18 a 25 — přihláška č. 5445481
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: italská obrazová ochranná známka „7Seven“, zapsaná pod č. 769296 pro výrobky tříd 14, 16 a18; italská obrazová ochranná známka „Seven“, zapsaná pod č. 928116 pro výrobky tříd 16 a 18
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky pro výrobky třídy 18
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 tím, že odvolací senát dospěl nesprávně k závěru, že mezi dotčenými ochrannými známkami existuje nebezpečí záměny; porušení ustanovení čl. 65 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 tím, že odvolací senát zcela opomněl přezkoumat, zda se měl, či neměl uplatnit čl. 8 odst. 5 uvedeného nařízení.


text:
 7.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Gugler France v. OHIM – Gugler (GUGLER)
 (Věc T-674/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnost - Obrazová ochranná známka GUGLER - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 4 a čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Uplatnění i bez návrhu“)
 (2016/C 090/19)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gugler France (Besançon, Francie) (zástupce: A. Grolée, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Alexander Gugler (Maxdorf, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. října 2013 (věc R 356/2012-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Gugler France et M. Alexander Gugler.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 16. října 2013 (věc R 356/2012-4) se zrušuje.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 OHIM ponese vlastn náklady řízení, jakož i náklady vynaložené společností Gugler France v řízení před Tribunálem.
 (1) Úř. věst. C 61, 1. 3. 2014.


text:
 9.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/21
 Žaloba společností DB Schenker ze dne 7. prosince 2016 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
 (Věc E-7/12 COSTS)
 (2017/C 73/11)
 Společnosti Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS (společně označované jako „společnosti DB Schenker“), zastoupené Jonem Midthjellem, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Oslo, Norsko, podaly dne 7. prosince 2016 k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
 Žalobkyně požadují, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
 1.
 Celková výše zbývajících nákladů, jež má Kontrolní úřad ESVO uhradit společnostem Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS, se stanoví ve výši 125 657 EUR.
 2.
 Z této částky nabíhají úroky z prodlení, a to ode dne, kdy bude toto usnesení doručeno účastníkům řízení, až do dne, kdy bude uvedená částka skutečně uhrazena. Použitelnou úrokovou sazbou je sazba, kterou Evropská centrální banka uplatňuje na své hlavní refinanční operace a která je vyhlášena v první kalendářní den měsíce splatnosti, zvýšená o tři a půl procentního bodu.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Žalobkyně, společně označované jako „společnosti DB Schenker“, vykonávají podnikatelskou činnost v oblasti pozemní, námořní a železniční přepravy v Norsku, Švédsku a Dánsku. Společnosti DB Schenker vystupovaly jako žalobkyně ve věci E-7/12 proti Kontrolnímu úřadu ESVO projednávané u Soudního dvora ESVO.
 —
 Ustanovení čl. 70 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora ESVO stanoví:
 „V případě sporu o přiznání náhrady nákladů řízení rozhodne na návrh dotčeného účastníka řízení a po vyjádření druhého účastníka řízení Soud, a to usnesením s odůvodněním.“
 —
 V rozsudku ve věci E-7/12 Soudní dvůr ESVO uložil Kontrolnímu úřadu ESVO náhradu nákladů, které vznikly v souvislosti s jeho nečinností, a poloviny nákladů, které vznikly žalobkyním v souvislosti s podáním žaloby na mimosmluvní odpovědnost.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sofiyski gradski sad (Bulharsko) dne 18. listopadu 2009 — Canon Kabushiki Kaisha v. IPN Bulgaria OOD
 (Věc C-449/09)
 2010/C 100/21
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Sofiyski gradski sad
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Canon Kabushiki Kaisha
 Žalovaná: IPN Bulgaria OOD
 Předběžné otázky
 Má být článek 5 první směrnice Rady 89/104/EHS (1) v části, ve které majiteli ochranné známky poskytuje výlučná práva, zakázat třetím osobám užívat bez jeho souhlasu v obchodním styku označení totožné s ochrannou známkou, např. dovážet či vyvážet zboží pod tímto označením, vykládán v tom smyslu, že práva majitele ochranné známky zahrnují právo zakázat užívání ochranné známky bez jeho souhlasu dovozem originálního zboží, pokud práva majitele ochranné známky nejsou ve smyslu článku 7 směrnice vyčerpána?
 (1) První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/7
 Žaloba podaná dne 21. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Rakouské republice
 (Věc C-102/06)
 (2006/C 96/12)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. února 2006 žaloba směřující proti Rakouské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Carmel O'Reilly a Wolfgangem Bogensbergerem, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/9/ES ze dne 27. ledna 2003, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl ve členských státech (1), a v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomila, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2.
 uložil Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 6. února 2005.
 (1) Úř. věst. L 31, s. 18


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/23
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 24. října 2012 — Saobraćajni institut CIP v. Komise
 (Věc T-219/12 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení týkající vypracování technické dokumentace v rámci projektu modernizace železnice - Vyloučení žalobce z účasti na tomto nabídkovém řízení - Zrušení nabídkového řízení po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2012/C 399/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Saobraćajni institut CIP d.o.o. (Bělehrad, Srbsko) (zástupce: A. Lojpur, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a E. Georgieva, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení výběrového řízení zveřejněného dne 27. března 2012 na vypracování technické dokumentace k projektu modernizace železnice „Zdvojnásobení a modernizace stávajícího železničního koridoru Xb, část Novi Sad (kromě křižovatky)-Subotica-maďarská hranice“ v souladu s unijními normami interoperability, AGC, AGTC a dohodou SEECP (Úř. věst. 2012/S 60-096517), které vyloučilo žalobce z účasti.
 Výrok
 1)
 O návrhu na předběžné opatření již není třeba rozhodovat.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Brussel – Belgie) – Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding v. Firma Feryn NV
 (Věc C-54/07) (1)
 („Směrnice 2000/43/ES - Diskriminační kritéria výběru zaměstnanců - Důkazní břemeno - Sankce“)
 (2008/C 223/17)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Arbeidshof te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding
 Žalovaná: Firma Feryn NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Arbeidshof te Brussel – Výklad čl. 2 odst. 2 písm. a), čl. 8 odst. 1 a článku 15 směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ (Úř. věst. L 180, s. 22; Zvl. vyd. 20/01, s. 23) – Kritéria pro výběr zaměstnanců, která jsou přímo diskriminační z důvodu rasy nebo etnického původu – Důkazní břemeno – Posouzení a určení vnitrostátním soudem – Povinnost vnitrostátního soudu nařídit zastavení diskriminace, nebo nikoliv
 Výrok
 1)
 Skutečnost, že zaměstnavatel veřejně prohlásí, že nepřijme zaměstnance určitého etnického nebo rasového původu, představuje přímou diskriminaci při náboru do zaměstnání ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Rady 2000/43/ES ze dne 29. června 2000, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s osobami bez ohledu na jejich rasu nebo etnický původ, vzhledem k tomu, že taková prohlášení mohou skutečně odradit určité uchazeče od toho, aby se přihlásili, a tudíž působí jako překážka jejich přístupu na trh práce.
 2)
 Veřejná prohlášení, kterými zaměstnavatel oznámí, že v rámci své náborové politiky nepřijme zaměstnance určitého etnického nebo rasového původu, postačí ke vzniku domněnky existence přímo diskriminující náborové politiky ve smyslu čl. 8 odst. 1 směrnice 2000/43. Tomuto zaměstnavateli pak přísluší, aby prokázal, že k porušení zásady rovného zacházení nedošlo. Může to učinit tak, že prokáže, že skutečná náborová praxe podniku těmto prohlášením neodpovídá. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, že vytýkané skutečnosti jsou prokázány, a posoudil, zda skutečnosti uplatněné na podporu tvrzení uvedeného zaměstnavatele, podle kterých neporušil zásadu rovného zacházení, jsou dostatečné.
 3)
 Článek 15 směrnice 2000/43 vyžaduje, aby systém sankcí za porušování vnitrostátních předpisů přijatých k provedení této směrnice byl i v případě, kdy neexistuje konkrétní oběť, účinný, přiměřený a odrazující.
 (1) Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


text:
 19.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 304/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2013 — L v. Parlament
 (Věc T-317/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu neurčitou - Rozhodnutí o propuštění - Povinnost uvést odůvodnění - Ztráta důvěry)
 2013/C 304/18
 Jednací jazyk: litevština
 Účastníci/Účastnice řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: L (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: původně A. Sèbe a V. Sviderskis, poté A. Sèbe, advokáti)
 Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: původně S. Seyr, K. Zejdová a L. Mašalaitė-Chouteau, poté S. Seyr, K. Zejdová a S. Milius a nakonec S. Seyr a S. Alves, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie [důvěrné] (2), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie [důvěrné] se zrušuje v části, v níž Soud pro veřejnou službu opomenul rozhodnout o žalobním důvodu vycházejícím z porušení zásady nestrannosti, zamítl žalobní důvod vycházející z věcné nepřesnosti a zjevně nesprávného posouzení a rozhodl, že účastník řízení podávající kasační opravný prostředek nepožadoval, aby byla Parlamentu uložena náhrada nákladů řízení.
 2)
 Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.
 3)
 Žaloba, kterou pan L podal k Soudu pro veřejnou službu ve věci [důvěrné], se ve zbývající části zamítá.
 4)
 Každý z účastníků řízení ponese svoje vlastní náklady řízení, které mu vznikly v řízení v prvním stupni, tak i v řízení o kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 340, ze dne 19.11.2011.
 (2) Skryté důvěrné údaje.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 2. prosince 2008 – Friedrich Schulze, Jochen Kolenda, Helmar Rendenz v. Deutche Lufthansa AG
 (Věc C-529/08)
 (2009/C 44/52)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Friedrich Schulze, Jochen Kolenda, Helmar Rendenz
 Žalovaná: Deutche Lufthansa AG
 Předběžné otázky
 1)
 Může být technická závada, která způsobila zrušení [letu], mimořádnou okolností ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1)?
 2)
 V případě, že ano: zahrnuje pojem mimořádné okolnosti jakožto technické závady rovněž takové závady, které ovlivňují letovou způsobilost letadla nebo bezpečné uskutečnění letu?
 3)
 Přijal provozující letecký dopravce všechna přiměřená opatření, pokud dodržel program servisu a údržby výrobce platný pro dotčené letadlo, jakož i bezpečnostní normy a podmínky příslušných orgánů nebo výrobců, nebo pokud nebylo možné zabránit závadě ani tehdy, když tento program nebo pokyn dodržel, respektive zohlednil?
 4)
 V případě kladné odpovědi na otázku 3: je toto dostatečným důvodem pro to, aby byl letecký dopravce osvobozen od povinnosti zaplatit náhradu škody, nebo je třeba dále požadovat důkaz o tom, že zrušení letu, to znamená vyřazení dotčeného letadla z provozu a zrušení letu z důvodu chybějícího náhradního stroje, nebylo možné zabránit ani při přijetí všech přiměřených opatření?
 (1) Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/37
 Žaloba podaná dne 17. února 2005 proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) NetScout Systems, Inc.
 (Věc T-75/05)
 (2005/C 106/75)
 Jazyk, ve kterém byla sepsána žaloba: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. února 2005 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) NetScout Systems, Inc., se sídlem ve Westford, Massachusetts (USA), zastoupenou M. Holahem, advokátem
 Kye Systems Corporation, se sídlem v Taipei Hsien (Tchaj-wan) byla rovněž účastníkem řízení před odvolacím senátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení;
 —
 případně změnil napadené rozhodnutí, zamítl námitky podané Kye Systems Corporation, připustil přihlášku ochranné známky k dalšímu zpracování a uložil žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 NetScout Systems, Inc.
 Dotčená ochranná známka Společenství:
 Slovní ochranná známka „NGENIUS“ pro výrobky a služby třídy 9, 16 a 42 (Počítače, počítače – hardware a počítačový software; tiskoviny; počítačové programy; ...) – přihláška č. 1 830 900.
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 Kye Systems Corporation
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Národní obrazová ochranná známka „GENIUS“ pro výrobky třídy 9 (počítače, diskové jednotky, tiskárny, faxy, ...)
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Zamítnutí přihlášky ochranné známky pro všechny výrobky náležející do třídy 9
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/19
 Žaloba podaná dne 8. listopadu 2013 — Shire Pharmaceutical Contracts v. Komise
 (Věc T-583/13)
 2013/C 377/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Shire Pharmaceutical Contracts (Hampshire, Spojené království) (zástupci: K. Bacon, Barrister, M. Utges Manley a M. Vickers, Solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí obsažené v dopisu Evropské komise ze dne 5. září 2013, potvrzené dopisem ze dne 18. října, kterým byla odepřena vhodnost pro schválení dobrovolného plánu pediatrického výzkumu na základě článku 37 nařízení (ES) č. 1901/2006 (1), a
 —
 uložit žalované, aby žalobkyni nahradila náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je stiženo zásadními nesprávnými právními posouzeními při výkladu nařízení (ES) č. 1901/2006.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1901/2006 ze dne 12. prosince 2006 o léčivých přípravcích pro pediatrické použití a o změně nařízení (EHS) č. 1768/92, směrnice 2001/20/ES, směrnice 2001/83/ES a nařízení (ES) č. 726/2004 (Úř. věst. L 378, s. 1).