text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/28
 Žaloba podaná dne 29. července 2013 — Gossio v. Rada
 (Věc T-406/13)
 2013/C 313/54
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Marcel Gossio (Casablanca, Maroko) (zástupce: S. Zokou, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil:
 —
 rozhodnutí 2010/656/SZBP, nařízení Rady (ES) č. 560/2005 a prováděcí rozhodnutí 2012/144/SZBP ze dne 8. března 2012, které stanoví omezující opatření vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny, v rozsahu, v němž se týkají žalobce a směřují proti němu;
 —
 rozhodnutí ze dne 17. května 2013, které potvrzuje a prodlužuje výše uvedená omezující opatření v rozsahu, v němž stanoví, že žalobce musí být i nadále uveden na seznamu osob a subjektů uvedených v příloze II rozhodnutí 2010/656/SZBP a v příloze IA nařízení (ES) č. 560/2005 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z překročení pravomoci a zjevně nesprávného posouzení, jelikož:
 —
 skutečnosti vytýkané žalobci nemají žádný objektivní základ a neopírají se o žádný hmatatelný důkaz;
 —
 nelze prokázat objektivní vztah mezi důvody uplatněnými k odůvodnění omezujících opatření přijatých vůči žalobci a obecnou situací v Pobřeží slonoviny;
 —
 právní základy omezujících opatření přijatých vůči žalobci jsou v rozporu s posledními důvody uplatněnými k odůvodnění těchto opatření;
 —
 rozhodnutí Rady představují zneužití řízení nebo pravomoci.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce, zejména pak práva na presumpci neviny, práva na svobodu podnikání, vlastnického práva, zásady proporcionality, práva na respektování soukromého a rodinného života a práva nebýt vystaven nelidskému nebo ponižujícímu zacházení.


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/34
 Žaloba podaná dne 23. dubna 2007 – Suez v. OHIM (Delivering the essentials of life)
 (Věc T-128/07)
 (2007/C 140/58)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Suez SA (Paříž, Francie) (zástupce: P. Combeau, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Delivering the essentials of life“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 9, 11, 16, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41 a 42 (přihláška č. 4 102 497)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí žaloby
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94 (1) v tom, že na rozdíl od toho, k čemu došel odvolací senát OHIM v napadeném rozhodnutí, ochranná známka, která je přihlašována, nemá pouze pochvalnou konotaci a nepopisuje charakteristiku nebo vlastnost výrobků či služeb, které má označovat.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/25
 Žaloba podaná dne 19. června 2006 – Estancia Piedra v. OHIM – Franciscan Vineyards ( ESTANCIA PIEDRA)
 (Věc T-159/06)
 (2006/C 190/46)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Estancia Piedra SL (Toro, Španělsko) (zástupce: B. Cordery, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem: Franciscan Vineyards Inc. (St. Helena, Spojené státy americké)
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 28. března 2006 (věc R 363/2005-2);
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „ESTANCIA PIEDRA“ pro služby ve třídě 35 (informační a poradenské služby ve vztahu k prodeji prostřednictvím celosvětových počítačových sítí; dovoz-vývoz vín) – Ochranná známka Společenství č. 2 127 868
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Franciscan Vineyards Inc.
 Ochranná známka účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka Společenství „ESTANCIA“ pro výrobky ve třídách 29, 30 a 33 (maso, ryby, káva, čaj, alkoholické nápoje ...)
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Zaprvé, porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož existovalo nebezpečí záměny mezi starší ochrannou známkou a „ESTANCIA PIEDRA“. Zadruhé, porušení procesních ustanovení, jelikož odvolací senát podle žalobkyně od Franciscan Vineyards přijal neplatné a pozdě podané zmocnění jejích zástupců, jehož nezákonným cílem bylo prodloužení lhůty, kterou měla Franciscan Vineyards pro podání zmocnění.


text:
 1.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/17
 Žaloba podaná dne 12. března 2015 – Landeskreditbank Baden- Württemberg v. ECB
 (Věc T-122/15)
 (2015/C 178/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (Karlsruhe, Německo) (zástupci: Rechtsanwälte A. Glos, K. Lackhoff a M. Benzing)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ECB ze dne 5. ledna 2015 (č.j.: ECB/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3) a nařídil zachování účinků nahrazení rozhodnutí ECB ze dne 1. září 2014 (č.j.: ECB/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1);
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod: použití nesprávných kritérií pro přezkum při posuzování zvláštních okolností ze strany ECB
 —
 Žalobkyně na tomto místě uplatňuje, že ECB založila posouzení, zda je žalobkyni navzdory splnění kritéria velikosti na základě zvláštních okolností podle čl. 6 odst. 4 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 1024/2013 (1) ve spojení s čl. 70 odst. 1 nařízení (EU) č. 468/2014 (2) třeba kvalifikovat jako méně významný subjekt, na čtyřech různých a vzájemně neslučitelných kritériích. Každé z těchto kritérií je samo o sobě nesprávné.
 —
 Žalobkyně dále uvádí, že podle čl. 70 odst. 1 nařízení č. 468/2014 závisí existence zvláštních okolností na tom, nastanou-li „zvláštní a skutkové okolnosti“, kvůli nimž jsou klasifikace subjektu jako významného a s tím spojený jednotný dohled ECB „nepřiměřené“. Podle názoru žalobkyně je kvalifikace subjektu jako významného pouze na základě kritéria velkosti „nepřiměřená“ ve smyslu čl. 70 odst. 1 nařízení č. 468/2014, není-li to nutné k dosažení cílů nařízení č. 1024/2013, a postačí-li k dosažení cíle dohled příslušného vnitrostátního orgánu pod systémovým dohledem ECB.
 2.
 Druhý žalobní důvod: Zjevně nesprávné posouzení skutkového stavu
 —
 V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje, že ECB nepřihlédla k tomu, že kvalifikace žalobkyně jakožto významného subjektu není vzhledem k tvrzením žalobkyně na jednání a v řízení před správní revizní komisí za žádných okolností nezbytná k dosažení cílů nařízení č. 1024/2013, a že kvalifikace žalobkyně jakožto méně významného subjektu je slučitelná i se zásadami nařízení č. 1024/2013. Posouzení ECB, podle kterého nejsou dány zvláštní okolnosti, je zjevně nesprávné.
 3.
 Třetí žalobní důvod: Porušení povinnosti uvést odůvodnění
 —
 Žalobkyně na tomto místě uplatňuje argument, že odůvodnění napadeného rozhodnutí není soudržné a že si vnitřně odporuje. ECB uvádí celkem čtyři na sobě nezávislá a vzájemně neslučitelná kritéria posouzení.
 —
 Z rozhodnutí nevyplývají podstatné důvody. Skutečnosti uvedené ECB se naopak omezují na prostá tvrzení a popírání skutečností.
 —
 Rozhodnutí se dále nezabývá tvrzením žalobkyně v rámci správního řízení. ECB zejména neuvádí důvody, proč by neměly být skutkové a právní okolnosti uplatňované žalobkyní dostačující k vyvrácení domněnky uvedené v čl. 6 odst. 4 druhém pododstavci nařízení č. 1024/2013.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod: zneužití pravomoci protiprávním nevyužitím prostoru k uvážení
 —
 V rámci tohoto žalobního důvodu žalobkyně uvádí, že ECB porušila povinnost využít v jednotlivém případě prostor k uvážení, stanovený v čl. 6 odst. 4 nařízení č. 1024/2013 a v článku 70 nařízení č. 468/2014. Tím se ECB dopustil zneužití pravomoci.
 5.
 Pátý žalobní důvod: Porušení povinnosti zkoumat a zohlednit veškeré relevantní okolnosti jednotlivého případu
 —
 Žalobkyně na tomto místě uplatňuje, že ECB při výkonu své posuzovací pravomoci porušila svou povinnost zkoumat pečlivě a nestranně veškeré skutkové a právní okolnosti jednotlivého případu a zohlednit je. Zejména nezkoumala veškeré skutkové a právní okolnosti uváděné žalobkyní.
 (1) Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013 , kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi (Úř. věst. L 287, s. 63).
 (2) Nařízení Evropské centrální banky (EU) č. 468/2014 ze dne 16. dubna 2014 , kterým se stanoví rámec spolupráce Evropské centrální banky s vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními pověřenými orgány v rámci jednotného mechanismu dohledu (nařízení o rámci jednotného mechanismu dohledu) (Úř. věst. L 141, s. 1).


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/45
 Žaloba podaná dne 5. srpna 2015 – AlzChem v. Komise
 (Věc T-451/15)
 (2015/C 320/63)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: AlzChem AG (Trostberg, Německo) (zástupce: A. Borsos, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. května 2015 Ares (2015) 2176662, jež bylo přijato podle článku 4 prováděcích pravidel k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise v odpovědi na uplatnění č. GESTDEM 2015/1640; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o uplatnění obecné domněnky v reakci na výjimku týkající se ochrany cílů vyšetřování EU. Žalobkyně zmiňuje následující nesprávná posouzení:
 —
 nesprávné právní posouzení Komise, pokud jde o uplatnění obecných výjimek;
 —
 nesprávné právní posouzení Komise, pokud jde o ochranu cílů vyšetřování;
 —
 nesprávní právní posouzení a zjevně nesprávné posouzení Komise, pokud jde o vyhodnocení převažujícího veřejného zájmu na zajištění účinného soudního přezkumu (článek 47 Listiny základních práv Evropské unie); a
 —
 nesprávné právní posouzení Komise, pokud jde o uplatnění základního práva na přístup k dokumentům (článek 42 Listiny základních práv Evropské unie).
 2.
 Druhý žalobní důvod, vycházející z nesprávného právního posouzení a zjevně nesprávného posouzení, pokud jde o uplatnění výjimky na ochranu obchodních zájmů.
 3.
 Třetí žalobní důvod, vycházející z nedostatečného odůvodnění, pokud jde o odepření přístupu k nedůvěrné verzi nebo o odepření nahlížení do dokumentů.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/23
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 12. prosince 2013 — Fercal — Consultadoria e Serviços, Lda v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Jacson of Scandinavia AB
 (Věc C-159/13 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Slovní ochranná známka JACKSON SHOES - Návrh na prohlášení neplatnosti podaný majitelkou vnitrostátního obchodního jména Jacson of Scandinavia AB - Prohlášení o neplatnosti - Zjevná nepřípustnost)
 2014/C 52/40
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fercal — Consultadoria e Serviços, Lda (zástupce: A.J. Rodrigues, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)) (zástupci: P. Guimarães a G. Schneider, zmocněnci), Jacson of Scandinavia AB
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) ze dne 24. ledna 2013, Fercal — Consultadoria e Serviços v. OHIM — Jacson of Scandinavia (T-474/09), kterým Tribunál zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. srpna 2009 (věc R 1253/2008-2), které se týká řízení o zrušení mezi Jacson of Scandinavia AB a Fercal — Consultadoria e Serviços, Lda.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Fercal — Consultadoria e Serviços Lda se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/26
 Žaloba podaná dne 8. října 2012 — Koscher + Würtz v. OHIM — Kirchner & Wilhelm (KW SURGICAL INSTRUMENTS)
 (Věc T-445/12)
 2012/C 379/45
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Koscher + Würtz GmbH (Spaichingen, Německo) (zástupci: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier a A. Kamer, Rechtwanwälte)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Kirchner & Wilhelm GmbH + Co (Asperg, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. srpna 2012 ve věci R 1675/2011-4;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení včetně nákladů vzniklých v řízení o odvolání.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky s ochranou pro Evropskou unii, která obsahuje slovní prvek „KW SURGICAL INSTRUMENTS“ pro výrobky třídy 10 — Mezinárodní zápis s ochrannou pro evropskou unii č. W 968 722
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Kirchner & Wilhelm GmbH + Co
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Vnitrostátní slovní ochranná známka „Ka We“ pro výrobky třídy 10
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Odmítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo vyhověno a zápisu ochranné známky byla odepřena ochrana
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Rakousko) dne 3. července 2017 – Martin Leitner v. Landespolizeidirektion Tirol
 (Věc C-396/17)
 (2017/C 347/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Martin Leitner
 Žalovaný: Landespolizeidirektion Tirol
 Předběžné otázky
 1.1.
 Je třeba unijní právo, zejména články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78/ES (1) ve spojení s článkem 21 Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která za účelem odstranění diskriminace úředníků ve služebním poměru stanoví právní úpravu převodu, v jejímž rámci dochází na základě „převodní částky“, která je sice vypočtena v penězích, ale přesto odpovídá určitému konkrétnímu klasifikovatelnému zařazení, k začlenění z dosavadního dvouletého systému do nového dvouletého systému (který je sám o sobě a pro nově zaměstnané úředníky nediskriminační), takže diskriminace úředníků ve služebním poměru na základě věku nadále přetrvává ve stejně závažné podobě?
 1.2.
 Je třeba unijní právo, zejména článek 17 směrnice 2000/78/ES a článek 47 Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která zamezuje tomu, aby úředníci ve služebním poměru v souladu s výkladem článku 9 a článku 16 směrnice 2000/78/ES, který byl proveden Soudním dvorem Evropské unie v rozsudku ze dne 11. listopadu 2014, Schmitzer (C-530/13, EU:C:2014:2359), mohli nechat určit své postavení z hlediska právních předpisů v oblasti odměňování s odkazem na článek 2 uvedené směrnice v době před převodem do nového systému odměňování tak, že se příslušné právní základy se zpětným účinkem ke dni vstupu historického původního zákona v platnost prohlásí za napříště nepoužitelné, a především se vyloučí možnost započítání předchozích dob služby před dosažením věku 18 let?
 1.3.
 V případě kladné odpovědi na otázku 1.2:
 Zakotvuje zásada aplikační přednosti unijního práva, která vyplývá z rozsudku ze dne 22. listopadu 2005, Mangold (C 144/04, EU:C:2005:709), jakož i z dalších rozsudků, povinnost, aby se v době před převodem nadále použila ustanovení pro úředníky ve služebním poměru, která se zpětným účinkem pozbyla platnosti, takže tito úředníci mohou být se zpětným účinkem nediskriminačně zařazeni do starého systému, a tudíž nediskriminačně převedeni do nového systému odměňování?
 1.4.
 Je třeba unijní právo, zejména články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78/ES ve spojení s článkem 21 a článkem 47 Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která stávající diskriminaci na základě věku (pokud jde o započtení předchozích dob služby před dosažením věku 18 let) odstraňuje pouze deklarativně určením, že doby, které byly reálně dosaženy za diskriminačních okolností, nelze se zpětným účinkem nadále pokládat za diskriminační, ačkoli diskriminace fakticky přetrvává beze změny?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/49
 Žaloba podaná dne 20. ledna 2009 – Katjes Fassin v. OHIM (Tvar obličeje pandy)
 (Věc T-22/09)
 (2009/C 69/107)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Katjes Fassin GmbH & Co. KG (Emmerich am Rhein, Německo) (zástupce: T. Schmitz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí R 1299/2006-4 čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. listopadu 2008;
 —
 uložit žalovanému Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Trojrozměrná ochranná známka, která představuje čokoládový obličej pandy, pro výrobky zařazené do třídy 30 (přihláška č. 4 505 161).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 4. července 2011 — Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co. v. Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
 (Věc C-345/11)
 2011/C 269/71
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif de Montreuil
 Účastnçci původního řízení
 Žalobkyně: Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co.
 Žalované: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být vedle situace subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) brána v úvahu i situace podílníků?
 2)
 Je-li tomu tak, za jakých podmínek lze srážkovou daň považovat za slučitelnou se zásadou volného pohybu kapitálu?


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/56
 Žaloba podaná dne 24. října 2014 – ZZ v. Komise
 (Věc F-119/14)
 (2015/C 007/71)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: L. Levi a A. Blot, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise, kterým se ukončuje řízení vedené za účelem jmenování žalobkyně úřednicí, jelikož posledně uvedená byla zapsána na seznam vhodných uchazečů ve výběrovém řízení, byla informována o tom, že příslušné generální ředitelství souhlasilo s jejím přijetím a poté bylo rozhodnuto, že její odborná praxe není dostatečná.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 17. prosince 2013, kterým Generální ředitelství Evropské komise pro lidské zdroje („GŘ HR“) Evropské komise jako orgán oprávněný ke jmenování odmítl přijmout žalobkyni jako úřednici do Generálního ředitelství Evropské komise pro spravedlnost („DG JUST“);
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 1. července 2014, kterým se zamítá stížnost podaná žalobkyní proti rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 17. prosince 2013;
 —
 uložit žalované zaplacení částky 26 132,85 eur zvýšené o úroky z prodlení, spolu se zaplacením příspěvků do penzijního systému od září 2013;
 —
 uložit Komisi, aby uhradila 1 euro z titulu nemajetkové újmy;
 —
 uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/45
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 4. listopadu 2008 – Marcuccio v. Komise
 (Věc F-133/06) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Žádost o vydání osobních věcí - Rozhodnutí, jímž se zamítá stížnost, v jiném něž úředníkově mateřském jazyce - Stížnost podaná po lhůtě - Zjevná nepřípustnost“)
 (2009/C 6/90)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnec, ve spolupráci s A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí Komise, jímž se zamítá žádost žalobce o doručení věcí, které původně zanechal ve služebním bytě, který mu byl přidělen v Angole, do jeho současného bydliště, a jednak návrh na náhradu škody
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 L. Marcucciovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 22.9.2007, s. 18.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/57
 Žaloba podaná dne 3. září 2013 — G-Star Raw v. OHIM
 (Věc T-473/13)
 2013/C 344/105
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: G-Star Raw CV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupci: J. van Manen, M. van de Braak a L. Fresco, lawyers)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: PepsiCo, Inc. (New York, Spojené Státy)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 25. června 2013 ve věci R 1586/2012-2;
 —
 uložila žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení;
 —
 uložil další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, pokud se jej účastní, jakož i náhradu nákladů řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „PEPSI RAW“ pro výrobky zařazené do třídy 32 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 6 788 004
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „RAW“ pro výrobky zařazené do třídy 25 — Ochranná známka Společenství č. No 4 743 225
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/44
 Žaloba podaná dne 28. srpna 2013 — Hermann Trollius v. ECHA
 (Věc T-466/13)
 2013/C 325/72
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Hermann Trollius GmbH (Lauterhofen, Německo) (zástupci: M. Ahlhaus a J. Schrotz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ECHA č. SME (2013) 0191 ze dne 31. ledna 2013 a fakturu ECHA č. 10035033 ze dne 4. února 2013; a
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z nedostatku pravomoci žalované.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že žalovaná neměla pravomoc přijmout napadené rozhodnutí SME (2013) 0191, protože nařízení (ES) 1907/2006 (1) ani nařízení (ES) 340/2008 (2) neopravňují žalovanou přijmout samostatné rozhodnutí o tom, zda žadatel o registraci splňuje kritéria pro MSP.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. 104 odst. 1 nařízení REACH ve spojení s nařízením č. 1 ze dne 15. dubna 1958 (3).
 —
 Žalobkyně tvrdí, že žalovaná po celou dobu komunikace s žalobkyní porušovala svoji povinnost obracet se na osobu podléhající jurisdikci členského státu v úředním jazyce tohoto státu a že toto porušení práva zabránilo žalobkyni splnit podmínky požadované k prokázání jejího postavení malého podniku.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalobkyně je ve skutečnosti malým podnikem ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES (4), a napadená rozhodnutí jsou tedy věcně nesprávná.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (nařízení REACH).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 340/2008 ze dne 16. dubna 2008 o poplatcích a platbách Evropské agentuře pro chemické látky podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH).
 (3) Nařízení č. 1 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství.
 (4) Doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků, malých a středních podniků.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/41
 Žaloba podaná dne 4. května 2016 – Caviro Distillerie a další v. Komise
 (Věc T-211/16)
 (2016/C 260/52)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Caviro Distillerie Srl (Faenza, Itálie), Distillerie Bonollo SpA (Formigine, Itálie), Distillerie Mazzari SpA (Sant’Agata sul Santerion, Itálie), Industria Chimica Valenzana (ICV) SpA (Borgoricco, Itálie) (zástupci: R. MacLean, solicitor, a A. Bochon, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil článek 1 prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2016/176 ze dne 9. února 2016, kterým se zastavuje antidumpingové řízení týkající se dovozu kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společností Hangzhou Bioking Biochemical Engineering Co. Ltd, z důvodu zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu a zjevně nesprávného právního posouzení v souvislosti s předmětným opatřením a z důvodu porušení čl. 3 odst. 2, 3 a 5 a čl. 17 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství;
 —
 uložil žalované a případným vedlejším účastníkům řízení náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno z důvodu, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu výběrem nereprezentativního vzorku unijních výrobců pro účely vyhodnocení újmy, přičemž také porušila čl. 3 odst. 2, 3 a 5 a čl. 17 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství, když nesprávně vycházela z toho, že kritérium největšího objemu prodeje v Unii znamená, že vzorek je dostatečně reprezentativní.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí musí zrušeno z důvodu, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu při hodnocení dopadu dumpingového dovozu na ekonomickou situaci unijního průmyslu, přičemž také porušila čl. 3 odst. 2, 3 a 5 a čl. 17 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/32
 Žaloba podaná dne 25. července 2017 – TO v. EEA
 (Věc T-462/17)
 (2017/C 347/41)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: TO (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro životní prostředí
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské agentury pro životní prostředí (AEE) ze dne 22. září 2016, kterým byla ukončena pracovní smlouva žalobce jakožto smluvního zaměstnance;
 —
 zrušil rozhodnutí AEE ze dne 20. dubna 2017, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 21. prosince 2016;
 —
 uložil AEE, aby žalobci zaplatila odškodnění vypočtené na základě ztráty ve výši čtyři ročních platů s odečtením příspěvku v nezaměstnanosti, který obdržel v tomto období;
 —
 uložil AEE, aby žalobci zaplatila částku ve výši 3 500,00 eur z titulu náhrady škody za výdaje spojené s předčasným ukončením jeho nájemní smlouvy v Kodani, kterou lze případně navýšit;
 —
 zrušil výplatní pásku žalobce za září 2016 v rozsahu, v němž nezahrnuje plat za 22. září 2016;
 —
 uložil AEE, aby žalobci zaplatila částku ve výši 50 000,00 eur z titulu náhrady nemajetkové újmy vzniklé v důsledku rozhodnutí o jeho propuštění ze dne 22. září 2016;
 —
 uložil AEE, aby žalobci zaplatila částku ve výši 5 000,00 eur z titulu náhrady nemajetkové újmy vzniklé v důsledku toho, že AEE porušila článek 26 služebního řádu úředníků Evropské unie;
 —
 uložil AEE, aby žalobci zaplatila částku ve výši 10 000,00 eur z titulu náhrady nemajetkové újmy vzniklé v důsledku psychického nátlaku, který na něj AEE vyvíjela v době jeho pracovní neschopnosti;
 —
 a podpůrně uložil AEE povinnost zaplatit žalobci za jeden měsíc výpovědní lhůty a zaplatit odškodnění ve výši jedné třetiny jeho základního platu za měsíc praxe odsloužený v souladu s ustanoveními článku 84 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie;
 —
 uložil EEA náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce osm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z neaplikovatelnosti článku 48 písm. b) pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 48 písm. b) a čl. 16 odst. 2 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z protiprávnosti na základě diskriminace, co se týče článku 48 písm. b) pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení článku 26 služebního řádu a porušení práva na obhajobu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, 12.1.2001, s. 1) a článku 8 Listiny základních práv Evropské unie.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z porušení článku 84 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie, článku 41 Listiny základních práv Evropské unie a povinnosti řádné péče.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení.
 8.
 Osmý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci.


text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 12. ledna 2011 — The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs v. Philips Electronics UK Ltd
 (Věc C-18/11)
 2011/C 89/20
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Odpůrkyně: Philips Electronics UK Ltd
 Předběžné otázky
 1)
 Jedná se o omezení svobody státního příslušníka členského státu usadit se ve Spojeném království ve smyslu článku 49 SFEU (dříve článek 43 ES), pokud členský stát (jako je Spojené království) zahrnuje do svého základu daně zisky a ztráty společnosti se sídlem v jiném členském státě, ve kterém je rovněž daňovým rezidentem (jako je Nizozemsko), a to v rozsahu, v němž se jedná o zisky dosažené ve Spojeném království společností se sídlem v Nizozemsku prostřednictvím její stálé provozovny se sídlem ve Spojeném království, s cílem, aby Spojené království zabránilo převádění obchodních ztrát vzniklých ve Spojeném království stálé provozovně se sídlem ve Spojeném království, která patří společnosti, jež není britským rezidentem, na britskou společnost, a to formou „skupinového snížení“ (group relief), v kontextu, ve kterém jakákoli část těchto ztrát či částka zohledněná při jejich výpočtu „odpovídá nebo je zahrnuta v částce, která je pro účely zahraniční daně (v jakémkoli období) odpočitatelná nebo jinak uznatelná vůči ziskům společnosti nebo jiného subjektu dosaženým mimo území Spojeného království“, tedy s cílem povolit převádění obchodních ztrát vzniklých ve Spojeném království v případě stálé provozovny se sídlem ve Spojeném království pouze tehdy, pokud je v době podání žádosti zřejmé, že nemůže nikdy dojít k odpočtu daně nebo uznání v jiném státě než je Spojené království [včetně jiného členského státu (jako je Nizozemsko)], přičemž nepostačuje, že o snížení daně, jež je možné v zahraničí, nebylo ve skutečnosti požádáno, a za okolností, že podobná podmínka použitelná na převádění obchodních ztrát vzniklých ve Spojeném království neexistuje pro společnost, jež je britským daňovým rezidentem?
 2)
 Pokud je tomu tak, lze toto omezení odůvodnit:
 a)
 pouze na základě potřeby zabránit dvojímu uplatnění ztrát, nebo
 b)
 pouze na základě potřeby zachovat vyvážené rozdělení daňových pravomocí mezi členskými státy, nebo
 c)
 na základě potřeby zachovat vyvážené rozdělení daňových pravomocí mezi členskými státy ve spojení s potřebou zabránit dvojímu uplatnění ztrát?
 3)
 Pokud je tomu tak, je rozsah tohoto omezení přiměřený důvodu nebo důvodům omezení?
 4)
 Pokud omezení práv nizozemské společnosti není odůvodněno vůbec nebo rozsah tohoto omezení není přiměřený důvodu nebo důvodům omezení, ukládá právo EU Spojenému království, aby uznalo, že britská společnost má nárok požadovat „skupinové snížení“ svých zisků?


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/10
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. července 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Distillerie Smeets Hasselt NV v. Belgische Staat, Louis De Vos, Bollen, Mathay & Co BVBA, likvidátor Transterminal Logistics NV, Daniel Van den Langenbergh, Firma De Vos NV a Belgische Staat v. Bollen, Mathay & Co BVBA, likvidátor Transterminal Logistics NV a Louis De Vos v. Belgische Staat
 (Věc C-126/08) (1)
 („Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Celní kodex Společenství - Vybrání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží - Zaúčtování částky cla - Zápis do účetních dokladů nebo na jiný rovnocenný nosič údajů - Zápis do protokolu považovaný za zaúčtování - Předání opisu protokolu považovaného za sdělení částky cla dlužného ze zákona“)
 2009/C 220/15
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Distillerie Smeets Hasselt NV, Belgische Staat, Louis De Vos
 Žalovaní: Belgische Staat, Louis De Vos, Bollen, Mathay & Co BVBA, likvidátor Transterminal Logistics NV, Daniel Van den Langenbergh, Firma De Vos NV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad čl. 217 odst. 1 a čl. 221 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (platné znění v roce 1992) (Úř. věst. L 302, s. 1) — Vybrání dovozního nebo vývozního cla po propuštění zboží — Otázka požadavku zaúčtování částky cla před jejím sdělením dlužníkovi — Pojem „zápis do účetních dokladů nebo na jiný rovnocenný nosič údajů“
 Výrok
 Článek 217 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, je třeba vykládat v tom smyslu, že členské státy mohou stanovit, že zaúčtování částky cla vyplývající z celního dluhu je provedeno zapsáním uvedené částky do protokolu, který je vypracován příslušnými celními orgány a který konstatuje porušení použitelných celních právních předpisů.
 (1) Úř. věst. C 142, 7.6.2008.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/46
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Kontouli v. Rada
 (Věc T-416/04) (1)
 („Úředníci - Invalidní důchod - Koeficient - Stanovení místa bydliště - Zrušení správního aktu - Legitimní očekávání“)
 (2006/C 294/96)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anna Kontouli (zástupci: původně V. Akritidis a M. Tragalou, poté V. Akritidis, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Sims a D. Zahariou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2003 o odnětí práva použít na invalidní důchod žalobkyně koeficient stanovený Spojeným královstvím a jednak návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady ze dne 5. prosince 2003 o odnětí práva použít koeficient stanovený Spojeným královstvím na invalidní důchod žalobkyně se zrušuje v rozsahu, v němž odnímá toto právo, a to se zpětným účinkem za období od 1. května 2003 do 31. prosince 2003.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Rada ponese vlastní náklady a ukládá se jí také náhrada třetiny nákladů žalobkyně.
 (1) Úř. věst. C 31, 5.2.2005.


text:
 24.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) dne 9. února 2017 – David Vicente Fernandes v. Gabinete Português de Carta Verde
 (Věc C-71/17)
 (2017/C 129/07)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal de Justiça
 Účastníci původního řízení
 Žalobce a navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: David Vicente Fernandes
 Žalovaný a odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Gabinete Português de Carta Verde
 Předběžné otázky
 1)
 Vyvolává pojistná smlouva uzavřená v Lucembursku právní účinky v Portugalsku stejným způsobem, jako kdyby byla odpovídající pojistná smlouva vystavena v Portugalsku?
 2)
 Je Gabinete Português de Carta Verde orgánem pro odškodnění, na který odkazuje čl. 24 odst. 1 směrnice 2009/103/ES (1) a [...], jako subjekt pověřený odškodněním poškozených v případech, na které odkazuje čl. 20 odst. 1 směrnice, odpovídá stejným způsobem, jako by odpovídala lucemburská pojišťovací společnost?
 3)
 Postačuje v projednávané věci žaloba proti orgánu pro odškodnění, nebo [...] je také nutné žalovat pojišťovací společnost? Může být v posledně uvedeném případě [...] žalována uvedená pojišťovací společnost ve svém sídle v Lucembursku, nebo [...] je třeba žalovat jejího zástupce v Portugalsku?
 4)
 Koho je třeba žalovat v případě, že pojišťovací společnost nemá v Portugalsku zástupce, za účelem poskytnutí plné náhrady škody, v případě, že existuje smlouva o pojištění neomezené občanskoprávní odpovědnosti?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/103/ES ze dne 16. září 2009 o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontrole povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 263, s. 11)


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2011 — Fuji Electric v. Komise
 (Věc T-132/07) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s projekty, které se týkají plynem izolovaných spínacích přístrojů - Rozhodnutí, které konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Rozdělení trhu - Důkaz o protiprávním jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Doba trvání protiprávního jednání - Pokuty - Polehčující okolnosti - Spolupráce)
 2011/C 252/72
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fuji Electric Co. Ltd (dříve nazvaná Fuji Electric Holdings Co. Ltd a právní nástupkyně společnosti Fuji Electric Systems Co. Ltd) (Kawasaki, Japonsko) (zástupci: P. Chappatte a P. Walter, solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault, poté X. Lewis, J. Bourke a F. Ronkes Agerbeek, konečně N. Khan a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s J. Holmes, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.899 — Plynem izolované spínací přístroje) a návrh na snížení pokuty uložené Fuji Electric Holdings a Fuji Electric Systems
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 písm. h) a čl. 2 písm. d) rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění ze dne 24. ledna 2007 týkajícího se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/38.899 — Plynem izolované spínací přístroje) se zrušují v rozsahu, v němž konstatují nebo se zakládají na zjištění, že Fuji Electric Systems Co. Ltd, jejíž právní nástupkyní je Fuji Electric Co. Ltd, může být osobně odpovědná za protiprávní jednání pro období od září 2000 do 30. června 2001.
 2)
 Výše pokuty uložené Fuji Electric, dříve nazvané Fuji Electric Holdings Co. Ltd a právní nástupkyni společnosti Fuji Electric Systems, se v čl. 2 písm. d) rozhodnutí Komise K(2006) 6762 v konečném znění stanoví na 2 200 000 eur.
 3)
 Evropská komise ponese jednu čtvrtinu nákladů řízení vynaložených společností Fuji Electric, jakož i čtvrtinu vlastních nákladů.
 4)
 Společnost Fuji Electric ponese tři čtvrtiny vlastních nákladů řízení, jakož i tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/21
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2013 — Hanschmann v. Europol
 (Věc F-104/12) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Neprodloužení smlouvy - Odmítnutí uzavřít smlouvu na dobu neurčitou - Zrušení Soudem - Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu)
 2013/C 377/49
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ingo Hanschmann (Leipzig, Allemagne) (zástupci: W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (zástupci: D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, B. Wägenbaur, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu přijatého ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. června 2010 ve věci Hanschmann v. Europol, F-27/09, jímž Europol přiznal žalobci paušální částku jako náhradu škody, jež mu byla způsobena přijetím rozhodnutí, které bylo uvedeným rozsudkem zrušeno
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2011, kterým Evropský policejní úřad přiznal I. Hanschmannovi částku 13 000 eur za účelem splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu ze dne 29. června 2010, Hanschmann v. Europol (F-27/09), se zrušuje.
 2)
 Evropský policejní úřad ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené I. Hanschmannem.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013, s. 70.


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Pérez Gutiérrez v. Komise
 (Věc T-168/14) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost - Veřejné zdraví - Směrnice 2001/37/ES - Výroba, prezentace a prodej tabákových výrobků - Barevné fotografie, které Komise navrhla jako zdravotní varování na baleních tabákových výrobků - Rozhodnutí 2003/641/ES - Nedovolené použití podobizny zemřelé osoby - Osobní újma vdovy zemřelé osoby“)
 (2015/C 346/29)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ana Pérez Gutiérrez (Mataró, Španělsko) (zástupce: J. Soler Puebla, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Baquero Cruz a C. Cattabriga, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody směřující jednak k získání náhrady škody údajně utrpěné žalobkyní v důsledku nedovoleného použití podobizny jejího zemřeného manžela mezi fotografiemi navrženými Komisí jako zdravotní varování na baleních tabákových výrobků, podle čl. 5 odst. 3 první odrážka směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/37/ES ze dne 5. června 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků (Úř. věst. L 194, s. 26), a rozhodnutí Komise 2003/641/ES ze dne 5. září 2003 o používání barevných fotografií nebo jiných ilustrací jako zdravotních varování na baleních tabákových výrobků (Úř. věst. L 226, s. 24), a jednak, ke stažení podobizny jejího zemřelého manžela a k zákazu jejího používání v Evropské unii.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Ana Pérez Gutiérrez ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris – Francie) – Kip Europe SA, Kip (UK) Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH (C-362/07), Hewlett Packard International SARL (C-363/07) v. Administration des douanes – Direction Générale des douanes et droits indirects
 (Věc C-362/07 a C-363/07) (1)
 („Společný celní sazebník - Kombinovaná nomenklatura - Sazební zařazení zboží - Multifunkční zařízení - Zařízení složená z jednotky laserové tiskárny a z jednotky skeneru s funkcí kopírky - Číslo 8471 - Číslo 9009“)
 (2009/C 32/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Kip Europe SA, Kip (UK) Ltd, Caretrex Logistiek BV, Utax GmbH (C-362/07), Hewlett Packard International SARL (C-363/07)
 Žalovaný: Administration des douanes – Direction Générale des douanes et droits indirects
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal d'instance du VIIème arrondissement de Paris – Výklad nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02 s. 382), ve znění použitelném v době rozhodné z hlediska skutečností v původním řízení a platnost nařízení Komise (ES) č. 400/2006 ze dne 8. března 2006 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 70, s. 9) – Multifunkční přístroj obsahující jednotku laserové tiskárny, jednotku skeneru a jednotku počítače – Má být přístroj zařazen do položky 8471 60 40 (zařízení pro automatizované zpracování dat) v souladu s všeobecným pravidlem 3 b) pro výklad kombinované nomenklatury (funkce tiskárny, která přístroji dává „podstatné rysy“) nebo do položky 9009 12 00 (fotokopírovací přístroj) v souladu s poznámkou 5 E kapitoly 84 kombinované nomenklatury (přístroj provádějící samostatně specifickou funkci – kopírování – jinou než je zpracování dat)
 Výrok
 1)
 Poznámka 5 E) ke kapitole 84 kombinované nomenklatury, která tvoří přílohu I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27. října 2005, musí být vykládána v tom smyslu, že zařízení, jejichž součástí je zařízení pro automatizované zpracování dat, nebo ta, která pracují ve spojení s takovým zařízením, vykonávají „specifickou funkci, jinou, než je zpracování dat“, pouze za předpokladu, že jejich funkce nespadá pod zpracování dat.
 2)
 Jestliže funkce kopírování zajišťovaná zařízeními dotčenými v původním řízení je oproti funkcím tisku a skenování vedlejší, musí být tato zařízení považována za jednotky zařízení pro automatizované zpracování dat ve smyslu poznámky 5 B) ke kapitole 84 kombinované nomenklatury, která tvoří přílohu I nařízení č. 2658/87, ve znění nařízení č. 1719/2005, přičemž tyto jednotky na základě poznámky 5 C) k této kapitole spadají, pokud jsou předmětem celního prohlášení odděleně, do čísla 8471. V takovém případě musí být příslušná podpoložka určena na základě poznámky 3 ke třídě XVI uvedené nomenklatury. Naproti tomu, pokud je význam této funkce kopírování rovnocenný oběma ostatním funkcím, musí být tato zařízení zařazena na základě bodu 3 b) všeobecných pravidel do čísla, jež odpovídá jednotce, která těmto zařízením dává jejich podstatné rysy. Pokud by se toto určení ukázalo jako nemožné, musí být uvedená zařízení zařazena na základě bodu 3 c) všeobecných pravidel do čísla 9009.
 3)
 Přezkum pátých otázek neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost bodu 4 přílohy nařízení Komise (ES) č. 400/2006 ze dne 8. března 2006 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/30
 Žaloba podaná dne 26. ledna 2009 – Portugalská republika v. Komise
 (Věc T-33/09)
 (2009/C 82/53)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a J. A. de Oliveira, zmocněnci)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zaprvé zrušit rozhodnutí Komise K(2008) 7419 ze dne 25. listopadu 2008, kterým Komise uložila Portugalské republice penále, které měla Portugalská republika zaplatit na základě rozsudku Soudního dvora ve věci C-70/06 s účinností ode dne 10. ledna 1008,
 —
 podpůrně zrušit uvedené rozhodnutí v rozsahu, v jakém jeho účinky překračují datum 29. ledna 2008,
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu veškerých nákladů řízení, nebo v případě, že se Soudní dvůr omezí na snížení penále, rozhodnout, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně žádá zrušení napadeného rozsudku na základě článku 230 ES a tvrdí, že Komise porušila Smlouvu o ES nebo právní předpisy, které ji provádějí.
 Podle žalobkyně totiž Komise porušila Smlouvu o ES nebo právní předpisy, které ji provádějí, tím, že od ní požadovala zaplacení penále, které jí uložil Soudní dvůr ve věci C-70/06 na období od 10. ledna do 17. července 2008, ačkoli už dříve splnila v plném rozsahu svoji povinnost přizpůsobit své vnitrostátní právo směrnici 89/665 (1).
 Když Soudní dvůr dne 10. ledna 2008 vydal rozsudek ve věci C-70/06, kterým žalobkyni uložil zaplatit penále za každý den prodlení při přijímání opatření nezbytných k vyhovění rozsudku ze dne 14. října 2004, Komise v. Portugalsko, C-275/03 – tedy opatření spočívajících ve zrušení zákonného nařízení č. 48051 ze dne 21. listopadu 1967, které podmiňuje přiznání náhrady škody osobám poškozeným porušením práva Společenství v oblasti veřejných zakázek nebo porušením vnitrostátních prováděcích předpisů prokázáním zavinění ve formě úmyslu či nedbalosti – měla již Portugalská republika přijatý zákon č. 67/2007, kterým se zrušuje uvedené zákonné nařízení a zavádí se nový režim mimosmluvní občanskoprávní odpovědnosti státu a dalších veřejnoprávních orgánů, a tento zákon již byl zveřejněný v Diário da República (Sbírka zákonů), 1. část, č. 251 ze dne 31. prosince 2007. Uvedený zákon nabyl účinnosti 30 dní po zveřejnění, tedy 30. ledna 2008.
 Dne 4. ledna 2008 žalobkyně o této skutečnosti informovala Soudní dvůr a žádala, aby kopie uvedeného zákona byla vložena do spisu věci C-70/06. Avšak vzhledem k pokročilé fázi řízení Soudní dvůr nemohl tuto skutečnost zohlednit a dne 10. ledna 2008 vydal rozsudek.
 Žalobkyně má za to, že rozhodnutí směřující k zaplacení penále se může týkat nanejvýše období do 9. ledna 2008, nebo v nejhorším případě s ohledem na to, že nabytí účinnosti zákona č. 67/2007 není shodné s datem jeho zveřejnění, období do 29. ledna 2008. Příkaz Komise je proto zněla neopodstatněný ve vztahu k pozdějšímu období.
 (1) Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246).


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/41
 Žaloba podaná dne 30. října 2009 — Luigi Marcuccio v. Komise Evropských společenství
 (Věc F-91/09)
 2010/C 11/79
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, avvocato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise, kterým se zamítá žádost žalobce o náhradu škody, která mu vznikla v důsledku dopisu, v němž Komise požádala lékaře o provedení lékařské prohlídky za účelem posouzení skutečné pracovní schopnosti žalobce
 Návrhová žádání žalobce
 —
 určit, že neexistuje žádný právní základ pro rozhodnutí, nebo podpůrně zrušit rozhodnutí, které bylo ve skutečnosti implicitním rozhodnutím, kterým Komise zamítla žádost ze dne 9. září 2008;
 —
 je-li to nezbytné, určit, že neexistuje právní základ pro akt, nebo podpůrně zrušit akt, v jakékoliv formě, kterým Komise zamítla stížnost ze dne 16. března 2009 proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti ze dne 9. září 2008;
 —
 je-li to nezbytné, určit, že neexistuje právní základ pro sdělení, nebo podpůrně zrušit sdělení ADMIN.B.2/MB/ks/D(09) pod číslem 16349 ze dne 30. června 2009;
 —
 je-li to nezbytné, potvrdit, že úředník Komise: a) zaslal nebo zařídil, aby bylo zasláno řediteli A.S.L. Le 2 — Maglie sdělení ze dne 9. prosince 2003 týkající se „lékařské prohlídky v Tricase (Le)“; b) požádal ho, aby podrobil žalobce lékařské prohlídce; c) informoval ho, že z důvodu dlouhodobé nemoci (více než 365 dní) bylo proti žalobci zahájeno dne 14. února 2003 řízení (Výbor pro invaliditu) za účelem posouzení pracovní schopnosti či pracovní neschopnosti tohoto žalobce; d) seznámil ho s jeho zcela neopodstatněnými názory, že žalobce „uplatnil řadu vyčkávacích taktik, aby oddálil svolání Výboru pro invaliditu, které byly odmítnuty v plném rozsahu příslušnou službou Evropské komise jako neopodstatněné“; e) informoval ho, že žalobce „byl vyzván, aby se dostavil k lékařské prohlídce v Bruselu v pondělí dne 8. prosince 2003“; f) předal mu jméno osoby jmenované k zastupování orgánu ve Výboru pro invaliditu; g) informoval ho, že ke dni 9. prosince 2003„nebylo žádné lékařské potvrzení zasláno faxem lékařské službě Komise“; h) seznámil ho s jejím zcela neopodstatněným názorem, že žalobce byl povinen zaslat lékařské potvrzení faxem lékařské službě Komise, aby odůvodnil svou nepřítomnost na lékařské prohlídce, která se měla konat v Bruselu dne 8. prosince 2003; i) ke sdělení ze dne 9. prosince 2003 připojil dva dokumenty, přičemž první se týkal údajného předložení žalobcova případu Výboru pro invaliditu a druhý předvolání žalobce k lékařské prohlídce;
 —
 je-li to nezbytné, potvrdit a určit, že každá ze skutečností, jež vedla ke vzniku dotčené škody, je protiprávní, a a fortiori všechny tyto skutečnosti jako celek;
 —
 uložit žalované povinnost uhradit žalobci z titulu náhrady dotčené škody částku 300 000 eur, nebo vyšší či nižší částku, kterou bude Soud považovat za přiměřenou a spravedlivou;
 —
 uložit žalované povinnost uhradit žalobci ode dne následujícího po dni, kdy Komise obdržela žádost ze dne 9. září 2008, až do skutečného zaplacení částky 300 000 eur úroky z této částky v sazbě ve výši 10 % ročně s roční kapitalizací;
 —
 uložit žalované povinnost nahradit všechny náklady tohoto řízení.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/68
 Žaloba podaná dne 24. září 2015 – Morgese a další v. OHIM – All Star
 (Věc T-568/15)
 (2015/C 398/82)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Giuseppe Morgese (Barletta, Itálie), Pasquale Morgese (Barletta, Itálie), Felice D’Onofrio (Barletta, Itálie) (zástupce: D. Russo, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: All Star CV (Hilversum, Nizozemsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobci
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „2 STAR 2S“ – Přihláška č. 1 0 1 61 065
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2015, ve věci R 1906/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí a výrok odvolacího senátu;
 —
 žalobci požadují přiznání náhrady nákladů vzniklých v souvislosti s touto přihláškou a řízením před pátým odvolacím senátem a spolu s jakýmkoliv dalším opatřením či rozhodnutím, které by Tribunál mohl považovat za vhodné.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 V napadeném rozhodnutí se dospělo k nesprávnému závěru ohledně povahy a prvků ochranných známek, což mohlo významně ovlivnit relevantní spotřebitele.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/16
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 21. ledna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Markkinaoikeus – Finsko) – Viiniverla Oy v. Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto
 (Věc C-75/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Ochrana zeměpisných označení lihovin - Nařízení (ES) č. 110/2008 - Článek 16 písm. b) - Připomenutí - Destilát z cidru vyráběný ve Finsku a uváděný na trh pod názvem‚Verlados‘ - Chráněné zeměpisné označení původu‚Calvados‘“)
 (2016/C 098/20)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Markkinaoikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Viiniverla Oy
 Žalovaný: Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto
 Výrok
 1)
 Článek 16 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 110/2008 ze dne 15. ledna 2008 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení lihovin a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1576/89 musí být vykládán v tom smyslu, že pro účely určení, zda se jedná o „připomenutí“ ve smyslu tohoto ustanovení, musí vnitrostátní soud vycházet z vnímání průměrného, běžně informovaného a přiměřeně pozorného a obezřetného spotřebitele, přičemž tento posledně uvedený pojem je nutno chápat tak, že se týká evropského spotřebitele, a nikoli pouze spotřebitele členského státu, kde se vyrábí výrobek, u něhož dochází k připomenutí chráněného zeměpisného označení.
 2)
 Článek 16 písm. b) nařízení č. 110/2008 musí být vykládán v tom smyslu, že k posouzení, zda název „Verlados“ představuje „připomenutí“ chráněného zeměpisného označení „Calvados“ ve smyslu tohoto ustanovení pro obdobné výrobky, musí vnitrostátní soud zohlednit fonetickou a vzhledovou podobnost těchto názvů, jakož i případné skutečnosti, jež mohou naznačovat, že tato podobnost není náhodná, aby ověřil, zda se průměrnému, běžně informovanému a přiměřeně pozornému a obezřetnému evropskému spotřebiteli – setká-li se s názvem výrobku – v mysli vybaví obraz výrobku, jehož zeměpisné označení je chráněno.
 3)
 Článek 16 písm. b) nařízení č. 110/2008 musí být vykládán v tom smyslu, že užívání názvu kvalifikovaného jako „připomenutí“ zeměpisného označení uvedeného v příloze III tohoto nařízení ve smyslu tohoto ustanovení nelze povolit, a to ani při neexistenci jakéhokoli nebezpečí záměny.
 (1) Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/9
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 12. ledna 2006
 ve věci C-69/05: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Státní podpory v odvětví zemědělství - Předložení výročních zpráv za roky 2000 a 2001 - Pokyny pro přezkum vnitrostátních podpor)
 (2006/C 60/18)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-69/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 11. února 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnkyně: F. Clotuche-Duvieusart a A. Stobiecka-Kuik) proti Lucemburskému velkovévodství (zmocněnec: S. Schreiner), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení R. Silva de Lapuerta, zastupující předsedkyně pátého senátu, G. Arestis (zpravodaj) a J. Klučka, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 12. ledna 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Lucemburské velkovévodství tím, že do 1. července 2001, a nejpozději do 30. června 2002 nepředložilo výroční zprávy o všech režimech státních podpor existujících během let 2000 a 2001 v odvětví zemědělství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 88 odst. 1 ES a z článku 21 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88 ES] tak, jak byly provedeny sdělením Komise nazvaným „Pokyny Společenství o státních podporách v odvětví zemědělství“ publikovaným v Úředním věstníku Evropských společenství ze dne 1. února 2000.
 2.
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/33
 Žaloba podaná dne 5. ledna 2012 — Godrej Industries a V V F v. Rada
 (Věc T-6/12)
 2012/C 49/59
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Godrej Industries Ltd (Bombaj, Indie), V V F Ltd (Bombaj) (zástupce: B. Servais, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1138/2011 ze dne 8. listopadu 2011 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímního cla z dovozu některých mastných alkoholů a jejich směsí pocházejících z Indie, Indonésie a Malajsie (Úř. věst. L 293, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z toho, že
 —
 Rada tím, že neprovedla úpravu měnového přepočtu, kterou žalobkyně požadovaly pro prodeje v eurech v období od ledna do června 2010 z důvodu trvalého zhodnocování indické rupie oproti euru během podstatné části šetřeného období, Rada porušila čl. 2 odst. 10 (zejména písm. j)) nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1), jak se vykládá v souladu s články 2.4 a 2.4.1 Dohody Světové obchodní organizace o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994;
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že
 —
 Rada tím, že nevyloučila prodeje dotyčného výrobku výrobnímu odvětví Unie z výpočtu rozpětí újmy a při analýzách újmy a příčinné souvislosti, porušila článek 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 a zejména jeho odstavce 2, 6 a 7, jakož i čl. 9 odst. 4;
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že
 —
 Rada tím, že nevyloučila prodeje výrobnímu odvětví Unie z výpočtu dumpingového rozpětí, porušila čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 10 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009, jak se vykládá v souladu s relevantními ustanoveními Dohody Světové obchodní organizace o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994, zejména s jejím čl. 9 odst. 1, jakož i zásady proporcionality a opodstatněnosti.
 (1) Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 51.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/26
 Žaloba podaná dne 22. května 2012 — Micrus Endovascular v. OHIM — Laboratorios Delta (DELTA)
 (Věc T-218/12)
 2012/C 217/55
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Micrus Endovascular LLC (Wilmington, Spojené státy) (zástupce: B. Brandreth, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Laboratorios Delta Lda (Queluz, Portugalsko)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. března 2012 ve věci R 244/2011-2; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů vynaložených žalobkyní v řízení před odvolacím senátem a v řízení před Tribunálem
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „DELTA“ pro výrobky zařazené do třídy 10 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 6655906
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní obrazová ochranná známka „DELTA PORTUGAL“ č. 131374, pro výrobky zařazené do třídy 5; portugalská obrazová ochranná známka „DELTA PORTUGAL“ č. 140578, pro výrobky zařazené do třídy 5; obchodní jméno „LABORATORIOS DELTA“ registrované pod č. 23113
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/69
 Žaloba podaná dne 24. srpna 2009 — Fédération Internationale des Logis v. OHIM (Vypouklý čtverec hnědé barvy)
 (Věc T-329/09)
 2009/C 267/126
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fédération Internationale des Logis (Paříž, Francie) (zástupce: C. Champagner Katz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. června 2009 ve věci R 0202/2009-1 a povolit zápis přihlašované ochranné známky,
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka představující vypouklý čtverec hnědé barvy pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 18, 24, 43 a 44 — přihláška č. 6 468 722
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, neboť ztvárnění čtverce s vypouklými rohy zvláštní a specifické hnědé barvy je s ohledem na výrobky a služby, pro které byl zápis požadován, rozlišitelné v rozsahu, v němž tyto prvky poskytují ochranné známce pro tyto výrobky a služby zvláštní aspekt.


text:
 11.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. července 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Alicante – Španělsko) – Ornua Co-operative Limited, dříve The Irish Dairy Board Co-operative Limited v. Tindale & Stanton Ltd España, SL
 (Věc C-93/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Duševní vlastnictví - Ochranná známka Evropské unie - Jednotná povaha - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 9 odst. 1 písm. b) a c) - Jednotná ochrana práva z ochranné známky Evropské unie proti nebezpečím záměny a poškození dobrého jména - Pokojná koexistence této ochranné známky a národní ochranné známky užívané třetí osobou v části Evropské unie - Chybějící pokojná koexistence jinde v Unii - Vnímání průměrného spotřebitele - Rozdílné vnímání, které může existovat v různých částech Unie“)
 (2017/C 300/04)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Alicante
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Ornua Co-operative Limited, dříve The Irish Dairy Board Co-operative Limited
 Žalovaná: Tindale & Stanton Ltd España, SL
 Výrok
 1)
 Článek 9 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce [Evropské unie] musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že ochranná známka EU a národní ochranná známka v jedné části Evropské unie pokojně koexistují, neumožňuje dospět k závěru, že v jiné části Unie, kde k pokojné koexistenci této ochranné známky EU a označení totožného s touto národní ochrannou známkou nedochází, neexistuje nebezpečí záměny mezi uvedenou ochrannou známkou EU a tímto označením.
 2)
 Článek 9 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnosti, které by podle soudu pro ochranné známky EU, jenž má rozhodnout o žalobě pro porušení práv z duševního vlastnictví, byly relevantní pro posouzení, zda je majitel ochranné známky EU oprávněn zakázat užívání označení v části Evropské unie, které se netýká tato žaloba, může uvedený soud vzít do úvahy při posouzení, zda je tento majitel oprávněn zakázat užívání tohoto označení v části Unie, které se uvedená žaloba týká, pokud se tržní podmínky a sociokulturní okolnosti v obou uvedených částech Unie od sebe výrazně neliší.
 3)
 Článek 9 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že skutečnost, že ochranná známka EU s dobrým jménem a označení v jedné části Evropské unie pokojně koexistují, neumožňuje dospět k závěru, že v jiné části Unie, kde k této pokojné koexistenci nedochází, existuje řádný důvod ospravedlňující užívání tohoto označení.
 (1) Úř. věst. C 156, 2.5.2016.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 2. dubna 2010 — Sandra Castronovo v. Ministero dell’Interno
 (Věc C-169/10)
 (2010/C 161/43)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Sandra Castronovo
 Žalovaný: Ministero dell’Interno
 Předběžná otázka
 Lze mít za to, že jsou slučitelné vnitrostátní právní předpisy (zavedené počínaje nařízením Bersani, vládní nařízení s mocí zákona č. 223, ze dne 4.7.2006, změněné v zákon č. 248, ze dne 4.8.2006) s články 43 a 49 Smlouvy o ES, tedy „vnitrostátní systém ..., který mimo jiné stanoví:
 a)
 existenci všeobecné ochrany držitelů koncesí vydaných v předchozím období na základě postupu, který neoprávněně vyloučil část subjektů;
 b)
 existenci předpisů skutečně zaručujících zachování získaných obchodních pozic (jako například zákaz pro nové koncesionáře umisťovat svá sázková okénka do určité vzdálenosti od již existujících okének);
 c)
 případ zániku koncese v případě, kdy koncesionář přímo či nepřímo provozuje přeshraniční herní činnosti obdobné těm, které jsou předmětem koncese“?


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/49
 Žaloba podaná dne 25. června 2010 — Unilever España a Unilever v. OHIM — Med Trans G. Poulias-S. Brakatselos (MED FRIGO S.A.)
 (Věc T-287/10)
 ()
 2010/C 234/88
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Unilever España S.A. a Unilever N.V. (Barcelona, Španělsko) (zástupce: C. Prat, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem:„Med Trans“ G. Poulias-S. Brakatselos A.E. (Patra, Řecko)
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. dubna 2010 ve věci R 1025/2009-2;
 —
 uložit námitkovému oddělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) pokračovat v přezkumu důkazů, jež hodnotí použitelnost čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 4 a čl. 8 odst. 5 nařízení o ochranné známce Společenství;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „MED FRIGO S.A“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 39
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis španělské ochranné známky č. 112 534 týkající se obrazové ochranné známky „FRIGO“ pro výrobky třídy 30; zápis španělské ochranné známky č. 123 204 týkající se obrazové ochranné známky „Frigo“ pro výroky třídy 30; zápis španělské ochranné známky č. 434 378 týkající se obrazové ochranné známky „Frigo“ pro výrobky třídy 30; zápis španělské ochranné známky č. 767 539 týkající se obrazové ochranné známky „Frigo“ pro výrobky třídy 30; zápis španělské ochranné známky č. 2 148 274 týkající se obrazové ochranné známky „Frigo“ pro výrobky třídy 30; zápis španělské ochranné známky č. 60 893 týkající se slovní ochranné známky „FRIGO S.A.“ pro „podnikání v oblasti výroby a produkce zmrzliny a mléčných výrobků“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 19 odst. 2 písm. a) bodu ii) nařízení č. 2868/95/ES tím, že odvolací senát měl neprávem za to, že žalobkyně nepředložila všechny důkazy o existenci, platnosti a rozsahu ochrany její starší ochranné známky, na níž byla námitka založena; porušení čl. 19 odst. 3 nařízení Komise č. 2868/95/ES tím, že měl odvolací senát neprávem za to, že překlady předložené žalobkyní nebyly dostatečně jasné a správně strukturované.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/1
 (2007/C 170/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 155, 7.7.2007
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 140, 23.6.2007
 Úř. věst. C 129, 9.6.2007
 Úř. věst. C 117, 26.5.2007
 Úř. věst. C 96, 28.4.2007
 Úř. věst. C 95, 28.4.2007
 Úř. věst. C 82, 14.4.2007
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 9.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/20
 Žaloba společnosti DB Schenker ze dne 17. listopadu 2016 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
 (Věc E-14/11 COSTS)
 (2017/C 73/10)
 Společnosti Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS (společně označované „DB Schenker“), zastoupené Jonem Midthjellem, Advokatfirmaet Midthjell AS, Grev Wedels plass 5, NO-0151 Oslo, Norsko, podaly dne 17. listopadu 2016 k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
 Žalobkyně požadují, aby Soudní dvůr rozhodl takto:
 1.
 Celková výše zbývajících nákladů, jež má Kontrolní úřad ESVO uhradit společnostem Schenker North AB, Schenker Privpak AB a Schenker Privpak AS, je stanovena na 183 951 EUR.
 2.
 Z této částky nabíhají úroky z prodlení, a to ode dne, kdy bude toto usnesení doručeno účastníkům řízení, až do dne, kdy bude uvedená částka skutečně uhrazena. Použitelnou úrokovou sazbou je sazba, kterou Evropská centrální banka uplatňuje na své hlavní refinanční operace a která je vyhlášena v první kalendářní den měsíce splatnosti, zvýšená o tři a půl procentního bodu.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Žalobkyně, společně označované jako „společnosti DB Schenker“, vykonávají podnikatelskou činnost v oblasti pozemní, námořní a železniční přepravy v Norsku, Švédsku a Dánsku. Společnosti DB Schenker vystupovaly jako žalobkyně ve věci E-14/11 proti Kontrolnímu úřadu ESVO projednávané u Soudního dvora ESVO.
 —
 Ustanovení čl. 70 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora ESVO stanoví:
 „V případě sporu o přiznání náhrady nákladů řízení, soud rozhodne na návrh dotčeného účastníka řízení a po vyjádření druhého účastníka řízení, a to usnesením.“
 —
 V rozsudku ve věci E-14/11 Soudní dvůr ESVO uložil Kontrolnímu úřadu ESVO náhradu nákladů vynaložených žalobkyněmi.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/40
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Repsol Lubricantes y Especialidades a další v. Komise
 (Věc T-562/08) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh parafínových vosků - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhů - Důkaz o existenci kartelové dohody - Doba trvání protiprávního jednání - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Rovné zacházení - Presumpce neviny - Přičitatelnost protiprávního jednání - Odpovědnost mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže jejími dceřinými společnostmi - Rozhodující vliv ze strany mateřské společnosti - Domněnka v případě vlastnictví 100 % kapitálu“)
 (2015/C 046/48)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, dříve Repsol Lubricantes YPF y Especialidades, SA (Madrid, Španělsko); Repsol Petróleo, SA (Madrid); a Repsol, SA, dříve Repsol YPF, SA (Madrid) (zástupci: J. M. Jiménez-Laiglesia Oñate, J. Jiménez-Laiglesia Oñate a S. Rivero Mena, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, F. Castilla Contreras a C. Urraca Caviedes, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 5476 final ze dne 1. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39.181 – Parafiny), jakož i návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá
 2)
 Společnosti Repsol Lubricantes y Especialidades, SA, Repsol Petróleo, SA a Repsol, SA ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/40
 Žaloba podaná dne 11. září 2015 – Silver Plastics a Johannes Reifenhäuser v. Komise
 (Věc T-582/15)
 (2016/C 016/50)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Silver Plastics GmbH & Co. KG (Troisdorf, Německo) a Johannes Reifenhäuser Holding GmbH & Co. KG (Troisdorf) (zástupci: M. Wirtz, S. Möller a W. Carstensen, Rechtsanwälte)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 24. června 2015 (věc AT.39563) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou žalobkyním společně a nerozdílně na částku, která nepřesahuje 10 % hodnoty obratu první žalobkyně v průběhu posledního ukončeného obchodního roku před přijetím rozhodnutí o uložení pokuty, a to vzhledem ke skutečnosti, že žalobkyně netvoří hospodářskou entitu;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou žalobkyním společně a nerozdílně na částku, která nepřesahuje 10 % hodnoty obratu první nebo druhé žalobkyně v průběhu prvního obchodního roku, a to s ohledem na uskutečněný převod výrobního podniku;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou žalobkyním společně a nerozdílně za oblast „severozápadní Evropa“ (dále jen „NWE“) tím, že stanoví základní částku pokuty pouze na základě obratů dosažených z plastových táců z pěnového polystyrenu;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou společně a nerozdílně za oblast NWE stanovením samostatných pokut za produktové řady plastových táců z EPS a polypropylenu a zohlední přitom různá období protiprávního jednání;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou žalobkyním společně a nerozdílně tím, že sníží podíl obratu použitého pro stanovení základní částky pokuty na koeficient, který vhodným způsobem zohlední skutečnost, že praktiky používané první žalobkyní v NWE a ve Francii, či podpůrně jen v NWE, měly být charakterizovány jako pouhé výměny informací, a nikoliv jako hard-core dohody o cenách, a tím, že zruší dodatečné částky uložené za NWE a/nebo Francii;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou společně a nerozdílně žalobkyním tím, že stanoví pokutu za NWE pouze na základě prodejů dosažených v Německu;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou společně a nerozdílně žalobkyním za oblast NWE tím, že zruší dodatečnou částku z důvodu, že porušení v oblasti NWE byla podstatně méně způsobilá narušit hospodářskou soutěž než protiprávní jednání v jiných zeměpisných oblastech;
 —
 podpůrně snížil pokutu uloženou společně a nerozdílně žalobkyním za oblast NWE a Francie na přiměřenou výši;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál částečně zrušil rozhodnutí Komise C (2015) 4336 final ze dne 24. června 2015 v řízení podle článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 53 Dohody o EHP (věc AT.39563 – Maloobchodní balení potravin)
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 7 odst. 1 a čl. 23 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003 (1) ve spojení s čl. 101 odst. 1 SFEU
 Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně charakterizovala praktiky používané první žalobkyní v zeměpisné oblastní NWE jako hard-core cenové dohody ve formě jediného pokračujícího protiprávního jednání týkajícího se výroby a prodeje polypropylenových a polystyrenových táců pro potravinářský průmysl.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 296 odst. 2 SFEU a článku 2 nařízení (ES) č. 1/2003 ve spojení se zásadou přezkumu Komise prováděného ex officio
 Žalobkyně tvrdí, že Komise dostatečně neunesla důkazní břemeno, které jí příslušelo, a nesplnila svou povinnost uvést odůvodnění.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení procesních práv chráněných jako základní práva podle čl. 6 odst. 1, 2 a 3 písm. d) Evropské úmluvy o lidských právech a čl. 47 odst. 2 a článku 52 Listiny základních práv Evropské unie.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu rovnosti procesních prostředků a právo na spravedlivý proces tím, že předvolání a výslech žalobkyněmi navržených svědků, jakož i výslech svědků předvolaných proti nim, byly přes četně žádosti odepřeny.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení článků 24, 25 a 26 oznámení o shovívavosti (2)
 Žalobkyně dále tvrdí, že jim nebylo přiznáno žádné snížení pokuty za předložení důkazů k údajným protiprávním jednáním v NWE, navzdory skutečnosti, že byly splněny podmínky pro takové snížení.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 23 odst. 2 první a druhé věty nařízení (ES) č. 1/2003 ve spojení s čl. 101 odst. 1 SFEU
 Komise se nesprávně domnívala, že žalobkyně tvoří jedinou hospodářskou entitu, a tudíž podnik ve smyslu výše uvedených ustanovení.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 23 odst. 2 druhé věty nařízení (ES) č. 1/2003
 Žalobkyně tvrdí, že v rozsahu, v němž Komise nevzala v úvahu právní ukončení účasti druhé žalobkyně v podniku Reifenhäuser GmbH & Co. KG a při stanovení pokuty zahrnula hodnotu prodejů tohoto samostatného podniku, překročila předpisy stanovenou mez pro pokuty ve výši 10 % hodnoty obratu dotčeného podniku.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 23 odst. 2 písm. a) a odst. 3 nařízení č. 1/2003 ve spojení s body 19, 20 a 25 pokynů o stanovování pokut (3), a zásady rovného zacházení
 Žalobkyně tímto důvodem tvrdí, že pro všechny kartely, kterých se týká rozhodnutí o uložení pokuty a pro všechny dotčené podniky byl stanoven jednotný podíl z hodnoty obratu ve výši 16 % pro stanovení základní částky a jednotný příplatek ve výši 16 % navzdory skutečnosti, že se struktury všech kartelů a individuální účasti podniků vzájemně podstatným způsobem lišily, čímž byly žalobkyně znevýhodněny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1).
 (2) Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3).
 (3) Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. 2006 C 210, s. 2).


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/60
 Usnesení Tribunálu ze dne 2. prosince 2015 – Lidl Stiftung v. OHIM – toom Baumarkt (Super Samstag)
 (Věc T-213/15) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2016/C 038/81)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lidl Stiftung & Co. KG (Neckarsulm, Německo) (zástupci: M. Wolter a A.C. Berger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: H.P. Kunz, zaměstnanec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: toom Baumarkt GmbH (Kolín, Německo) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Brandstätter a J. Rosenhäger, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. února 2015 (věc R 657/2014-5) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi toom Baumarkt GmbH a Lidl Stiftung & Co. KG.
 Výrok
 1.
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2.
 Společnosti Lidl Stiftung & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 205, 22. 6. 2015.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/46
 Žaloba podaná dne 30. prosince 2013 — Asociación Española de Banca v. Komise
 (Věc T-701/13)
 2014/C 52/88
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Asociación Española de Banca (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle Komise představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu („SEAF“), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v rozporu s obecnými zásadami unijního práva nařizuje vrácení údajných podpor;
 —
 zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jako byly uvedeny ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.


text:
 12.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 337/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2015 Viara Todorova Androva proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-78/12, Todorova Androva v. Rada
 (Věc T-366/15 P)
 (2015/C 337/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Viara Todorova Androva (Rhode-Saint- Genèse, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Další účastníci řízení: Rada Evropské unie, Evropská komise a Účetní dvůr Evropské unie
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek ze dne 29. dubna 2015 vydaný ve věci F-78/12 a sám rozhodl v této věci,
 —
 alternativně, aby věc vrátil Soudu pro veřejnou službu k novému rozhodnutí, a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů tohoto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož Soud pro veřejnou službu (dále jen „SVS“) se domníval, že článek 45 služebního řádu úředníků Evropské unie neumožňoval zohlednit pro účely zápisu na seznam úředníků, kteří mají nárok na povýšení, počet let odpracovaných jako dočasný zaměstnanec.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS, když se domníval, že se na projednávanou věc nevztahuje judikatura Soudního dvora vyplývající z rozsudku ze dne 8. září 2011, Rosado Santana (C-177/10, Rec, EU:C:2011:557), ale judikatura vyplývající z usnesení ze dne 7. března 2013, Rivas Montes (C-178/12, EU:C:2013:150).
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, jelikož SVS se domníval, že žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení byl nepřípustný z důvodu neuvedení přesných jmen uchazečů povýšených namísto žalobkyně.
 4.
 Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS, když se domníval, že žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti péče byl nepřípustný z důvodu nedodržení shody mezi stížností a žalobou.