text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/5
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 7. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van Koophandel te Gent — Belgie) — Euronics Belgium CVBA v. Kamera Express BV, Kamera Express Belgium BVBA
 (Věc C-343/12) (1)
 (Článek 99 jednacího řádu - Směrnice 2005/29/ES - Vnitrostátní právní úprava, která obecně zakazuje nabízet k prodeji nebo prodávat zboží se ztrátou)
 2013/C 129/09
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van Koophandel te Gent
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Euronics Belgium CVBA
 Žalované: Kamera Express BV, Kamera Express Belgium BVBA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van Koophandel te Gent — Belgie — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. L 149, 11.6.2005, s. 22) — Vnitrostátní právní úprava, která obecně až na výjimky zakazuje prodej se ztrátou a jejímž účelem je mimo jiné ochrana zájmů spotřebitele — Slučitelnost se směrnicí 2005/29
 Výrok
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) musí být vykládána v tom smyslu, že brání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení, jež je dotčeno v původním řízení, které stanoví obecný zákaz nabízet ke koupi nebo prodávat zboží se ztrátou, pokud toto ustanovení sleduje cíle ochrany spotřebitelů.
 (1) Úř. věst. C 303, 6.10.2012.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. září 2013 — Evropská komise v. Finská republika
 (Věc C-309/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Články 306 až 310 - Zvláštní režim pro cestovní kanceláře - Rozdíly mezi jazykovými verzemi - Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim uplatňuje na jiné osoby než cestující - Pojmy „cestující“ a „zákazník“)
 2013/C 344/11
 Jednací jazyk: finština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a I. Koskinen, zmocněnci)
 Žalovaná: Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a T. Müller, jakož i J. Očková, zmocněnci), Řecká republika (zástupce: E.-M. Mamouna, zmocněnec), Španělské království (zástupce: S. Centeno Huerta, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a J. S. Pilczer, zmocněnci), Polská republika (zástupci: A. Kraińska a A. Kramarczyk, jakož i M. Szpunar a B. Majczyna, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim zdanění cestovních kanceláří použije na plnění, která cestovní kanceláře uskutečňují ve prospěch jiných osob, než jsou cestující
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Finskou republikou.
 3)
 Česká republika, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika a Polská republika ponesou vlastní náklady řízení
 (1) Úř. věst. C 252, 27.8.2011.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/27
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 26. září 2013 — EI du Pont de Nemours and Company v. Evropská komise, DuPont Performance Elastomers LLC, DuPont Performance Elastomers SA
 (Věc C-172/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s chloroprénovým kaučukem - Stanovení cen a rozdělení trhu - Porušení článku 81 ES - Přičitatelnost protiprávního jednání dceřiné společnosti její mateřské společnosti - Společná kontrola dvěma mateřskými společnostmi - Rozhodující vliv - Společná a nerozdílná odpovědnost - Promlčení - Legitimní zájem)
 2013/C 344/46
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: EI du Pont de Nemours and Company (zástupci: J. Boyce a A. Lyle-Smythe, solicitors)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: V. Bottka a A. Biolan, zmocněnci), DuPont Performance Elastomers LLC, DuPont Performance Elastomers SA (zástupci: J. Boyce a A. Lyle-Smythe, solicitors)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 2. února 2012, EI du Pont de Nemours a další v. Komise (T-76/08), kterým Tribunál zamítl žalobu znějící na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2007) 5910 final ze dne 5. prosince 2007 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.629 — Chloroprénový kaučuk), které se týká kartelové dohody o rozdělení trhu a stanovení cen na trhu s chloroprénovým kaučukem v Evropském hospodářském prostoru (EHP), a podpůrně na snížení pokuty uložené žalobkyni — Společný podnik — Přičitatelnost protiprávního jednání
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 EI du Pont de Nemours and Company se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 27.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 88/17
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 6. prosince 2013
 ve věci E-18/13
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinností smluvní strany – směrnice 2001/81/ES – neprovedení)
 2014/C 88/14
 Ve věci E-18/13, Kontrolní úřad ESVO v. Island – ŽALOBA na prohlášení, že nepřijetím ve stanovené lhůtě všech opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 21ar přílohy XX k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru, tj. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší, začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě, nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO nesplnil Island své povinnosti vyplývající z uvedeného aktu a z článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen, soudce zpravodaj, a Páll Hreinsson, soudce, vynesl dne 6. prosince 2013 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1)
 prohlašuje, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z aktu uvedeného v bodu 21ar přílohy XX k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě, a z článku 7 Dohody o EHP, protože ve stanovené lhůtě nepřijal všechna opatření nutná k provedení uvedeného aktu;
 2)
 ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona (Španělsko) dne 17. února 2016 – José María Pérez Retamero v. TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. a Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 (Věc C-97/16)
 (2016/C 156/38)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: José María Pérez Retamero
 Žalovaní: TNT Express Worldwide S.L., Transportes Saripod S.L. a Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 Předběžné otázky
 1)
 Má být definice pojmu „mobilní pracovník“ stanovená v čl. 3 písm. d) směrnice 2002/15/ES (1) vykládána v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu předpisu, jako je čl. 1 odst. 3 písm. g) zákoníku práce, který stanoví, že za „mobilní pracovníky“ nemohou být považovány „osoby poskytující přepravní služby na základě správních povolení, které jsou uskutečňovány [...] pomocí dopravních prostředků [...], které mají ve svém vlastnictví nebo jsou oprávněny s nimi přímo disponovat [...]“?
 2)
 Má být druhý pododstavec čl. 3 písm. e) směrnice 2002/15/ES („Pro účely této směrnice mají řidiči nesplňující tato kritéria stejné povinnosti a stejná práva jako jsou ty, které stanoví tato směrnice pro mobilní pracovníky“) vykládán v tom smyslu, že nejsou-li splněna všechna kritéria pro kvalifikaci jako „samostatně výdělečně činný řidič“, jedná se vždy o „mobilního pracovníka“?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě (
 Úř. věst. L 80, s. 35)


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/14
 Žaloba podaná dne 7. února 2012 — Evropská komise v. Rada Evropské unie
 (Věc C-63/12)
 2012/C 118/22
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Currall, J.-P. Keppenne a D. Martin, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Rady 2011/866/EU ze dne 19. prosince 2011 k návrhu Komise týkajícímu se nařízení Rady, kterým se s účinkem ode dne 1. července 2011 upravují odměny a důchody úředníků a ostatních zaměstnanců Evropské unie a opravné koeficienty použitelné na tyto odměny a důchody (1);
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise uplatňuje dva body návrhových žádání týkající se přílohy XI služebního řádu úředníků.
 První bod se týká odmítnutí Rady přijmout úpravu odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců, tak jak byla navrhnuta Komisí dne 24. listopadu 2011, čímž došlo k porušení způsobu, kterým se po dobu osmi let, do 31. prosince 2012, řídí tyto úpravy. Tímto bodem Komise uplatňuje hlavní žalobní důvod, vycházející ze zneužití pravomoci a překročení pravomocí Rady, jakož i podpůrný žalobní důvod, vycházející z porušení podmínek použití článku 10 přílohy XI služebního řádu úředníků. Hlavní žalobní důvod se týká skutečnosti, že Rada ve skutečnosti sama použila článek 10, ale v rozporu s požadovanými institucionálními podmínkami. Rada tak porušila článek 65 služebního řádu a dále články 3 a 10 přílohy XI. Podpůrným žalobním důvodem Komise tvrdí, že základní podmínky pro použití článku 10 nebyly v roce každopádně splněny 2011, jak ostatně vyplývá ze dvou hospodářských zpráv, které Radě na její žádost předložila. Má rovněž za to, že Rada svoje rozhodnutí řádně neodůvodnila.
 Druhý bod se týká odmítnutí Rady upravit opravné koeficienty, které se mají na tyto odměny a důchody uplatnit v závislosti na místě zaměstnání nebo bydliště dotyčných osob. Podle prvního žalobního důvodu tohoto bodu došlo tímto odmítnutím k porušení článku 64 služebního řádu, jakož i článků 1 a 3 jeho přílohy XI. Druhým žalobním důvodem Komise tvrdí, že toto odmítnutí není vůbec odůvodněno, čímž byl porušen čl. 296 odst. 2 SFEU.
 (1) Úř. věst. 341, s. 54.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/12
 Usnesení Tribunálu ze dne 14. února 2012 — Federcoopesca a další v. Komise
 (Věc T-366/08) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 530/2008 - Obnova populace tuňáka obecného - Určení celkových přípustných odlovů pro rok 2008 - Akt s obecnou působností - Neexistence osobního dotčení - Nepřípustnost)
 2012/C 109/27
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) (Řím, Itálie) a osm dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupci: P. Cavasola, V. Cannizzaro a G. Micucci, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Banks a D. Nardi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 155, s. 9).
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Federazione Nazionale delle Cooperative della Pesca (Federcoopesca) a osm dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze, ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení, které vznikly Evropské komisi.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 8. září 2011 — Evropská komise v. Nizozemské království, Spolková republika Německo
 (Věc C-279/08 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpora - Článek 87 odst. 1 ES - Systém obchodování s povolenkami na emise oxidů dusíku - Kvalifikace vnitrostátního opatření jako státní podpory - Rozhodnutí prohlašující podporu za slučitelnou se společným trhem - Pojem selektivity - Výhoda financovaná ze státních prostředků - Ochrana životního prostředí - Povinnost uvést odůvodnění - Přípustnost)
 2011/C 311/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: C. Urraca Caviedes, K. Gross a H. van Vliet, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Nizozemské království (zástupci: C.M. Wissels, D.J.M. de Grave, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma, B. Klein a T. Henze, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující Nizozemské království: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, A.-L. Vendrolini, J. Gstalter a B. Cabouat, zmocněnci), Republika Slovinsko (zástupkyně: V. Klemenc, zmocněnkyně), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. Jenkinson, S. Behzadi-Spencer, S. Ossowski a H. Walker, zmocněnci, a K. Bacon, barrister)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 10. dubna 2008, Nizozemsko v. Komise (T-233/04), kterým Soud zrušil rozhodnutí Komise K(2003) 1761 v konečném znění, ze dne 24. června 2003 o státní podpoře N 35/2003, týkající se systému pro obchodování s povolenkami na emise oxidů dusíku oznámeného Nizozemským královstvím
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 10. dubna 2008, Nizozemsko v. Komise (T-233/04) se zrušuje.
 2)
 Vzájemné kasační opravné prostředky se zamítají.
 3)
 Žaloba v prvním stupni se zamítá.
 4)
 Nizozemskému království se ukládá náhrada nákladů vzniklých Evropské komisi v souvislosti s řízením v prvním stupni a ponese vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku.
 5)
 Evropská komise a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení o kasačním opravném prostředku.
 6)
 Spolková republika Německo, Francouzská republika, Republika Slovinsko a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. května 2011 World Wide Tobacco España, S. A., proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. března 2011 ve věci T-37/05, World Wide Tobacco España v. Komise
 (Věc C-240/11 P)
 2011/C 211/35
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: World Wide Tobacco España S.A. (zástupce: M Odriozola a A Vide, abogados)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 částečně zrušil rozsudek Tribunálu ve věci T-37/05;
 —
 snížil pokutu uloženou účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) má zaprvé za to, že Komise tím, že v případě WWTE (World Wide Tobacco España, SA) zohlednila odrazující účinek pokuty přísněji než v případě ostatních zpracovatelských podniků, porušila zásadu rovného zacházení. Komise v případě WWTE zohlednila faktor odrazujícího účinku proto, že je součástí nadnárodní skupiny se značnou hospodářskou a finanční sílou. Skutečnost, že WWTE údajně jednala, quod non, pod rozhodujícím vlivem svých mateřských společností, byla zohledněna jen doplňkově.
 Zadruhé a podpůrně má Soudní dvůr přepočítat násobící koeficient, jestliže dospěje k závěru, že některá z mateřských společností nenese za jednán WWTE odpovědnost. Tribunál neměl odmítnout argumentaci WWTE proto, že nezahrnula tvrzení svých mateřských společností do žaloby, neboť odpovědnost, která je přičítána mateřským společnostem, musí popřít ony samy, nikoli jejich dceřiná společnost. Vydané rozsudky, jimiž bylo rozhodnuto o žalobách mateřských společností, včetně rozsudku ve věci T-24/05, každopádně zakládají mezi solidárně odpovědnými účastníky řízení překážku věci rozsouzené.
 Zatřetí neměl Tribunál prohlásit tvrzení navrhovatelky, že Komise vzhledem k tomu, že mateřské společnosti nenesly odpovědnost, uložila pokutu v rozporu s 10 % hranicí součtu fakturovaných částek, za nepřípustné pro nejasnost. Důvody jsou totožné s důvody uvedenými v předchozím bodě: jen mateřské společnosti mohou popírat odpovědnost, která jim je přičítána, a vydaný rozsudek zakládá mezi solidárně odpovědnými účastníky řízení překážku věci rozsouzené.
 Začtvrté se Komise tím, že nezohlednila skutečnost, že WWTE v letech 1996 a 1997 nedodržovala dohody, dopustila porušení pokynů o metodě stanovování pokut. Navrhovatelka se rovněž domnívá, že vzhledem k tomu, že tato polehčující okolnost není v napadeném rozhodnutí výslovně uvedena, nemůže Komise tvrdit, že ji zohlednila.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/59
 Žaloba podaná dne 2. září 2004 FG Marine S. A. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-360/04)
 (2004/C 262/108)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 2. září 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností FG Marine S. A., se sídlem v Roissy (Francie), zastoupenou Marie-Aline Michel, advokátkou, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 uložil Komisi, která je mimosmluvně odpovědná za to, že přijala rozhodnutí 2000/513/ES ze dne 8. září 1999 týkající se vrácení podpor poskytnutých Francií společnosti Stardust Marine (Úř. věst. L 206, s. 6), nahradit žalobkyni škodu a určit, že odškodnění, na které má žalobkyně legitimní nárok, nemůže být nižší než 200 000 000 FRF (30 489 803,44 EUR).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Společnost, jež je v projednávané věci žalobkyní, většinový společník společnosti Stardust Marine, se dovolává mimosmluvní odpovědnosti Společenství z důvodu újmy, která jí měla vzniknout v důsledku rozhodnutí Komise ze dne 8. září 1999, které prohlašuje zvýšení kapitálu, zálohy a úvěry na běžném účtu a rekapitalizace uskutečněné Consortium de Réalisation (CDRE) ve Stardust Marine v rámci plánu na obnovu Crédit Lyonnais za neslučitelné se společným trhem a nařizuje jejich vrácení.
 Povinnost vrácení, kterou výše uvedené rozhodnutí obsahuje mělo být příčinou ohlášení úpadku Stardust Marine, které připravilo žalobkyni o výsledek restrukturalizace, kterou uskutečnila.
 Na podporu svých nároků FG Marine nejprve uplatňuje, že rozhodnutí, které je předmětem projednávaného sporu, a které bylo zrušeno rozsudkem Soudního dvora ze dne 16. května 2002 ve věci C-482/99 Francouzská republika v. Komise (1), porušilo zásadu soukromého investora. Komise tím, že přijala toto rozhodnutí, nevzala mimoto v úvahu časovou souvislost a nepovažovala Crédit Lyonnais a její dceřinné společnosti za akcionáře Stardust Marine, ale za její banky. Předmětné rozhodnutí konečně nebere vůbec v úvahu perspektivu obnovy Stardust Marine.
 (1) Recueil 2002; s. I-4397.


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/30
 Žaloba podaná dne 18. září 2008 – Komise Evropských společenství v. Slovinská republika
 (Věc C-402/08)
 (2008/C 285/49)
 Jednací jazyk: slovinština.
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a V. Kovačič, zmocněnci)
 Žalovaná: Slovinská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Slovinská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES (1) ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Slovinské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2004/35/ES uplynula dne 30. dubna 2007.
 (1) Úř. věst. L 143, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357.


text:
 25.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 58/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. listopadu 2011 Liga para a Protecção da Natureza (LPN) proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 9. září 2011 ve věci T-29/08, Liga para a Protecção da Natureza (LPN) v. Evropská komise
 (Věc C-514/11 P)
 2012/C 58/02
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Liga para a Protecção da Natureza (LPN) (zástupce: P. Vinagre e Silva, advogada)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Dánské království, Finská republika, Švédské království
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka se domáhá
 —
 částečného zrušení rozsudku ze dne 9. září 2011 ve věci T-29/08 v rozsahu, ve kterém
 1)
 nebylo vyhověno návrhům LPN, nyní účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (rozhodnutí Komise ze dne 22. listopadu 2007 nebylo prohlášeno za neplatné),
 2)
 LPN bylo uloženo nést všechny vlastní náklady řízení a nahradit náklady řízení Komise,
 jelikož se Tribunál v obou případech dopustil několikrát nesprávného posouzení, na jejichž základě je jeho rozsudek zatížen vadami;
 —
 vyhovění návrhům nynější navrhovatelky a prohlášení rozhodnutí Komise ze dne 22. listopadu 2007 za neplatné v rozsahu, ve kterém se týká dokumentů a částí dokumentů, ke kterým je rozhodnutím ze dne 24. října 2008 nadále odepřen přístup;
 —
 aby bylo Komisi uloženo nést vlastní náklady, jakož i náhrada nákladů účastnice podávající kasační opravný prostředek v řízení v prvním stupni a v tomto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Rozhodnutím Tribunálu byla zamítnuta žaloba LPN proti rozhodnutí Komise ze dne 22. listopadu 2007 v rozsahu, ve kterém se týká dokumentů a části dokumentů, ke kterým byl odepřen přístup rozhodnutím ze dne 24. října 2008.
 Napadené rozhodnutí je nutno zrušit, jelikož je zatíženo následujícími právními vadami:
 i)
 Nesprávný výklad čl. 6 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 (1) ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství;
 ii)
 nesprávný výklad článku 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (2) ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise;
 iii)
 nesprávné posouzení při rozdělení nákladů řízení.
 Z toho důvodu je nutno návrhům předloženým v prvním stupni účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek vyhovět a prohlásit rozhodnutí Komise ze dne 22. listopadu 2007 v rozsahu, ve kterém se týká dokumentů a částí dokumentů, ke kterým byl dále odmítnut přístup rozhodnutím ze dne 24. října 2008, za neplatné.
 (1) Úř. věst. L 264, s. 13.
 (2) Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd.


text:
 12.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 18. srpna 2011 společností Gosselin Group NV, dříve Gosselin World Wide Moving NV, proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 16. června 2011 ve spojených věcech T-208/08 a T-209/08, Gosselin Group NV a Stichting Administratiekantoor Portielje v. Evropská komise
 (Věc C-429/11 P)
 2011/C 331/13
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Gosselin Group NV, dříve Gosselin World Wide Moving NV, (zástupci: F. Wijckmans a H. Burez, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise a Stichting Administratiekantoor Portielje
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 i) zrušit rozsudek (1) v rozsahu, v jakém Tribunál tvrdí, že předmětné praktiky svou povahou omezují hospodářskou soutěž, aniž je třeba prokázat omezující účinky na hospodářskou soutěž, a ii) zrušit rozhodnutí (2) (v platném znění a v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky), jelikož neobsahuje důkaz o důsledcích pro právo hospodářské soutěže stran praktik, za něž je navrhovatelka činěna odpovědnou;
 —
 podpůrně i) zrušit rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál tvrdí, že se Komise výjimečně může opírat o alternativní podmínku v bodě 53 pokynů k pojmu „ovlivnění obchodu (3)“ bez výslovného vymezení významu pojmu „trh“ ve smyslu bodu 55 těchto pokynů; a ii) zrušit rozhodnutí (v platném znění a v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky), jelikož Komise v rozhodnutí dostatečně neprokázala, že praktiky citelně narušily hospodářskou soutěž mezi členskými státy;
 —
 podpůrně i) zrušit rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál tvrdí, že Komise nebyla povinná při posuzování závažnosti protiprávního jednání, ani v rámci polehčujících okolností zohlednit skutečnost, že se navrhovatelka nepodílela na písemných dohodách o cenách a na schůzkách, a ii) zrušit rozhodnutí (v platném znění a v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky) z týchž důvodů;
 —
 podpůrně i) zrušit rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál s odkazem na mimo jiné dolní hranici 15 % uplatňuje podíl 17 % relevantních prodejů, aniž zohledňuje všech 30 relevantních okolností, a ii) zrušit rozhodnutí (v platném znění a v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky) z týchž důvodů;
 —
 podpůrně i) zrušit rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál tvrdí, že účast navrhovatelky od 31. ledna 1992 do 30. října 1993 není promlčená; ii) zrušit rozhodnutí (v platném znění a v rozsahu, v němž se týká navrhovatelky) v rozsahu, v němž ukládá pokutu uloženou navrhovatelce podle její účasti od 31. ledna 1992 do 30. října 1993, a iii) v důsledku toho snížit výši pokuty;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku Gosselin Group NV uvádí, že Tribunál porušil unijní právo tím, že z právního hlediska nesprávně označil skutkové okolnosti, které zjistil (předstírané nabídky a provize), za dohody o cenách a praktiky týkající se rozdělení trhu; přinejmenším je rozsudek v tomto ohledu nedostatečně odůvodněn.
 Podpůrně Gosselin Group NV tvrdí, že Tribunál:
 —
 při posouzení citelných účinků předmětných praktik na obchod mezi členskými státy porušil pravidlo, že Komise musí dodržovat vlastní pokyny,
 —
 při posouzení polehčujících okolností v souvislosti se stanovením výše pokuty porušil zásadu osobní povahy odpovědnosti, jakož i pravidlo, že Komise musí dodržovat vlastní pokyny,
 —
 při stanovení základní výše pokuty porušil povinnost odůvodnění, zásadu osobní povahy odpovědnosti a porušil pravidlo, že Komise musí dodržovat vlastní pokyny. V první časti tvrdí, že Tribunál se nesprávně domníval, že se Komise mohla dovolávat bodu 23 pokynů pro výpočet pokut (4). V druhé části tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tím, že vycházel z minimální hranice 15 % hodnoty prodejů, která je v zásadě minimální hranicí pro pokutu při závažných omezeních hospodářské soutěže. V třetí časti tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení tvrzením, že hranice 17 % je rovna nebo téměř rovna hranici 15 % a z toho vyvodil závěr, že všechny relevantní okolnosti nemusí být zohledněny,
 —
 porušil článek 25 nařízení č. 1/2003 (5) tím, že rozhodl, že účast společnosti Gosselin NV na předmětném protiprávním jednání od 31. listopadu 1992 do 30. října 1993 není promlčená.
 (1) Rozsudek Tribunálu (osmého senátu) ze dne 16. června 2011 ve spojených věcech T-208/08 a T-209/08, Gosselin Group NV a Stichting Administratiekantoor Portielje v. Evropská komise (dále jen: „rozsudek“).
 (2) Rozhodnutí Komise K(2008) 926 v konečném znění ze dne 11. března 2008 v řízení podle článku 81 (ES) a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/38.543 — Mezinárodní stěhovací služby) (dále jen „rozhodnutí“.
 (3) Pokyny k pojmu ovlivnění obchodu podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES (Úř. věst. 2004, C 101, s. 81).
 (4) Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Úř. věst. C 210, 1.9.2006, s. 2).
 (5) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/71
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 24. září 2009 — Rebizant, Vlandas a Vocino v. Komise
 (Věc F-94/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Rok 2006 - Sazby násobení - Článek 6 odst. 2 služebního řádu - Článek 9 přílohy XIII služebního řádu - Prahová hodnota pro povýšení“)
 2010/C 24/129
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Jean Rebizant (Karlsruhe, Německo), Georges Vlandas (Brusel, Belgie) a Vinceno Vocino (Varese, Itálie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobců do platové třídy AD13 za rok povýšení 2006, a jednak prohlášení protiprávnosti rozhodnutí stanovícího prahové hodnoty pro povýšení použitelné pro úředníky, na něž se vztahuje rozpočet „Výzkum“ a rozpočet „Společné výzkumné středisko“
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 283, 24.11.2007, s. 45.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/17
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 28. června 2004
 ve věci C-445/02 P: Glaverbel SA proti OHIM (1)
 (Opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 40/94 - Ochranná známka Společenství - Motiv použitý na povrchu výrobků - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti)
 (2004/C 228/33)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-445/02 P, Glaverbel SA, se sídlem v Bruselu (Belgie), (advokát: S. Möbus), jejímž předmětem je opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství (druhého senátu) ze dne 9. října 2002, Glaverbel v. OHIM (povrch skleněné desky) (T-36/01, Recueil, s. II-3887), směřující ke zrušení tohoto rozsudku, jelikož Soud rozhodl, že první odvolací senát Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1) tím, že přijal své rozhodnutí ze dne 30. listopadu 2000, kterým se zamítá zápis motivu použitého na povrchu skleněných výrobků jako ochranné známky Společenství (věc R 137/2000-1), přičemž druhým účastníkem řízení je: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), (zmocněnci: G. Schneider a R. Thewlis), žalovaný v prvním stupni, Soudní dvůr (pátý senát), ve složení C. Gulmann (zpravodaj), předseda senátu, R. Silva de Lapuerta a J. Makarczyk, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, tajemník: R. Grass, vydal dne 28. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1.
 Opravný prostředek se zamítá.
 2.
 Glaverbel SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 31, 8.2.2003.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. června 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale ordinario di Novara – Itálie) – Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti v. Ecorad Srl
 (Věc C-80/06) (1)
 (Směrnice 89/106/ES - Stavební výrobky - Postup ověřování shody - Rozhodnutí Komise 1999/93/ES - Přímý horizontální účinek - Vyloučení)
 (2007/C 170/12)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale ordinario di Novara
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Carp Snc di L. Moleri e V. Corsi, Associazione Nazionale Artigiani Legno e Arredamenti
 Žalovaná: Ecorad Srl
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale ordinario di Novara – Výklad článků 2 a 3 a příloh II a III rozhodnutí Komise 1999/93/ES ze dne 25. ledna 1999 o postupu ověřování shody stavebních výrobků ve smyslu čl. 20 odst. 2 směrnice Rady 89/106/EHS, pokud jde o dveře, okna, okenice, rolety, vrata a příslušné stavební kování (Úř. věst. L 29, s. 51) – Výroba antipanikových dveří výrobci, kteří nedodrželi postup ověřování stanovený rozhodnutím – Vyloučení?
 Výrok
 Jednotlivec se nemůže v rámci sporu týkajícího se smluvní odpovědnosti dovolávat vůči jinému jednotlivci porušení tímto posledně uvedeným ustanovení článků 2 a 3, jakož i příloh II a III rozhodnutí Komise 1999/93/ES ze dne 25. ledna 1999 o postupu ověřování shody stavebních výrobků ve smyslu čl. 20 odst. 2 směrnice Rady 89/106/EHS, pokud jde o dveře, okna, okenice, rolety, vrata a příslušné stavební kování.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/43
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 17. září 2007 – Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals v. Komise
 (Věc T-125/03 a T-253/03) (1)
 („Hospodářská soutěž - Správní řízení - Vyšetřovací pravomoci Komise - Dokumenty zabavené v rámci šetření - Ochrana důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty - Nepřípustnost“)
 (2007/C 269/77)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Akzo Nobel Chemicals Ltd (Hersham, Walton on Thames, Surrey, Spojené království) a Akcros Chemicals Ltd (Hersham) (zástupci: C. Swaak, M. Mollica, M. van der Woude, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně R. Wainwright a C. Ingen-Housz, poté F. Castillo de la Torre a X. Lewis, zmocněnci)
 Další účastníci řízení podporující žalobkyně: Conseil des barreaux européens (CCBE) (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Flynn, QC); Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten (La Haye, Nizozemsko) (zástupci: O. Brouwer a C. Schillemans, advokáti); European Company Lawyers Association (ECLA) (Brusel) (zástupci: M. Dolmans, K. Nordlander, advokáti, a J. Temple Lang, solicitor); American Corporate Counsel Association (ACCA) – European Chapter (Paříž, Francie) (zástupci: G. Berrisch, advokát, a D. Hull, solicitor); a International Bar Association (IBA) (Londýn, Spojené království) (zástupce: J. Buhart, advokát)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh směřující jednak ke zrušení rozhodnutí Komise C(2003) 559/4 ze dne 10. února 2003, a, v rozsahu, v jakém je to nezbytné, rozhodnutí Komise C(2003) 85/4 ze dne 30. ledna 2003, jímž nařídila společnostem Akzo Nobel Chemicals Ltd, Akcros Chemicals Ltd, a Akcros Chemicals a jejich dceřiným společnostem strpět šetření podle čl. 14 odst. 3 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články [81 ES] a [82 ES] Smlouvy (Úř. věst. 1962, 13, s. 204; Zvl. vyd. 08/01, s. 3), (věc COMP/E-1/38.589), a jednak nařídit Komisi vrátit na určité dokumenty zabavené v rámci dotčeného šetření jakož i zakázat jí využívat jejich obsah (věc T-125/03) a zadruhé návrh směřující ke zrušení rozhodnutí Komise C(2003) 1533 konečné ze dne 8. května 2003, kterým se odmítá žádost o ochranu uvedených dokumentů z důvodu důvěrnosti komunikace mezi advokáty a klienty (věc T-253/03).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba ve věci T-125/03 se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Žaloba ve věci T-253/03 se zamítá jako neopodstatněná.
 3)
 Akzo Nobel Chemicals Ltd a Akcros Chemicals Ltd ponesou tři pětiny vlastních nákladů souvisejících s hlavním řízením a s řízením o předběžných opatřeních. Ponesou rovněž tři pětiny nákladů vynaložených Komisí, souvisejících s hlavním řízením a s řízením o předběžných opatřeních.
 4)
 Komise ponese dvě pětiny vlastních nákladů souvisejících s hlavním řízením a s řízením o předběžných opatřeních. Rovněž ponese dvě pětiny nákladů vynaložených Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals, souvisejících s hlavním řízením a s řízením o předběžných opatřeních.
 5)
 Vedlejší účastníci řízení ponesou vlastní náklady související s hlavním řízením a s řízením o předběžných opatřeních.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 17.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 370/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. listopadu 2011 — Idromacchine a další v. Komise
 (Věc T-88/09) (1)
 (Mimosmluvní odpovědnost - Státní podpory - Rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení - Sdělení poškozující třetí osobu-společnost - Dostatečně závažné porušení právního pravidla přiznávajícího práva jednotlivcům - Povinnost profesního tajemství - Nemajetkové újmy - Majetkové újmy - Příčinná souvislost - Úroky z prodlení a kompenzační úroky)
 2011/C 370/37
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Idromacchine Srl (Porto Marghera, Itálie), Alessandro Capuzzo (Mirano, Itálie) a Roberto Capuzzo (Mogliano Veneto, Itálie) (zástupci: W. Viscardini a G. Donà, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Grespan a E. Righini, zmocněnci, ve spolupráci s F. Ruggeri Laderchim, advokátem)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škod údajně utrpěných z důvodu zveřejnění lživých informací v Úředním věstníku Evropské unie, jež zejména poškozují image a dobrou pověst společnosti Idromacchine, a to v rámci rozhodnutí Komise K(2002) 5426 v konečném znění, ze dne 30. prosince 2004, „Státní podpory — Itálie — Státní podpora N 586/2003, N 587/2003, N 589/2003 & C 48/2004 (ex N 595/2003) — Prodloužení tříleté dodací lhůty pro chemický tanker — Výzva k předložení připomínek podle čl. 88 odst. 2 [ES]“.
 Výrok rozsudku
 1)
 Evropské komisi se ukládá zaplatit společnosti Idromacchine Srl náhradu škody ve výši 20 000 eur z důvodu nemajetkové újmy, kterou tato společnost utrpěla.
 2)
 Náhrada škody přiznaná společnosti Idromacchine se zvyšuje o kompenzační úroky za období od 18. února 2005 do dne vyhlášení tohoto rozsudku, a to ve výši sazby stanovené Evropskou centrální bankou (ECB) pro hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body.
 3)
 Náhrada škody přiznaná společnosti Idromacchine se zvyšuje o úroky z prodlení za období ode dne vyhlášení tohoto rozsudku do úplného zaplacení uvedené náhrady, a to ve výši sazby stanovené ECB pro hlavní refinanční operace, zvýšené o dva procentní body.
 4)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 5)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí dvě třetiny nákladů řízení společnosti Idromacchine, A. Capuzza a R. Capuzza, kteří ponesou jednu třetinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 102, 1.5.2009.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/40
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2005 Carmelou Lo Giudice proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-27/05)
 (2005/C 82/71)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. ledna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Carmelou Lo Giudice, s bydlištěm v Strombeek-Bever (Belgie), zastoupenou Frédéricem Frabettim a Gillesem Bounéouem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 zrušil hodnotící období za rok 2003 (období od 1.1.2003 do 31.12.2003);
 2.
 pokud ne, aby zrušil rozhodnutí ze dne 4. května 2004 na konci posudku o vývoji služebního postupu (PVSP) žalobkyně za období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2003;
 3.
 rozhodl o nákladech, výdajích a poplatcích a uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, úřednice Komise, byla od 1. prosince 2003 do 10. května 2004 nepřítomna z důvodu nemoci. Během tohoto období Komise vypracovala její posudek o vývoji služebního postupu, aniž by se na něm žalobkyně účastnila.
 Na podporu své žaloby žalobkyně jednak uplatňuje, že vytvoření informatických formulářů přímo vyplňovaných na obrazovce a ukládaných v informatickém systému vedení zaměstnanců v rámci nového systému vypracování posudku o vývoji služebního postupu, odpovídá vytvoření paralelních spisů, čímž je porušen článek 26 služebního řádu.
 Žalobkyně rovněž uplatňuje, že absence jakékoli její účasti při vypracování posudku porušuje článek 43 služebního řádu, obecná prováděcí ustanovení k tomuto článku, zásady řádné správy, zákazu diskriminace a zákazu svévolného postupu. Žalobkyně se ve stejném kontextu dovolává zneužití pravomoci, nedostatku odůvodnění, porušení zásady ochrany legitimního očekávání, pravidla „Patere legem quam ipse fecisti“ a porušení povinnosti péče.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/61
 Žaloba podaná dne 7. července 2014 – ZZ v. Komise
 (Věc F-61/14)
 2014/C 421/88
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: A. Salerno, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platební třídy AD13 za povyšovací období roku 2013.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD13 za povyšovací období roku 2013;
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/17
 Žaloba podaná dne 2. července 2014 – Novartis Europharm v. Komise
 (Věc T-511/14)
 2014/C 388/21
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Novartis Europharm Ltd (Horsham, Spojené království) (zástupce: C. Schoonderbeek, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a
 —
 uložil Evropské komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení společnosti Novartis.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise C (2014) 2155 final ze dne 27. března 2014, kterým se společnosti Teva Generics uděluje povolení uvést na trh léčivý přípravek k lidskému použití „Zoledronic acid Teva Generics – Zoledronic Acid“.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod, který je v podstatě totožný nebo podobný žalobnímu důvodu předloženému ve věcech T-472/12, Novartis Europharm v. Komise (1) a T-67/13, Novartis Europharm v. Komise (2).
 (1) Úř. věst. 2012 C 389, s. 8.
 (2) Úř. věst. 2013 C 101, s. 24.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/56
 Usnesení Tribunálu ze dne 1. prosince 2015 – Banco Espírito Santo v. Komise
 (Věc T-814/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Podpora ze strany portugalských orgánů na řešení krize finanční instituce Banco Espírito Santo, SA - Vytvoření překlenovací banky - Rozhodnutí nevznášet námitky - Závazky předložené portugalskými orgány - Kontrola dodržování jejich závazků kontrolním správcem - Odměňování kontrolního správce špatnou bankou - Návrh na částečné zrušení - Nepřípustnost“)
 (2016/C 038/75)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Banco Espírito Santo, SA (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: M. Gorjão Henriques a L. Bordalo e Sá, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: L. Flynn, M. França a P. J. Loewenthal, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení bodů 9 a 18 přílohy II rozhodnutí Komise C(2014) 5682 final, ze dne 3. srpna 2014, státní podpora č. SA.39250 (2014/N) – Portugalsko, Řešení krize Banco Espírito Santo, S.A., v rozsahu, v němž na žalobkyni klade, nebo může být v tomto smyslu vykládáno, odpovědnost za zajištění odměny kontrolního správce pověřeného dohlížet nad dodržováním závazků, které na sebe vzala Portugalská republika, nebo platby jakýchkoliv jiných výdajů v souvislosti s tímto správcem
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 O návrhu Portugalské republiky na vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka není třeba rozhodnout.
 3)
 Banco Espírito Santo, SA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 4)
 Banco Espírito Santo, SA, Evropská komise a Portugalská republika ponesou každý vlastní náklady řízení související s návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
 (1) Úř. věst. C 118, 13. 4. 2015.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/29
 Žaloba podaná dne 14. prosince 2006 – Kaimer a další v. Komise
 (Věc T-379/06)
 (2007/C 42/50)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kaimer GmbH & Co. Holding KG (Essen, Německo), SANHA Kaimer GmbH & Co. KG (Essen, Německo) a Sanha Italia srl. (Milán, Itálie) (zástupce: J. Brück, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí žalované K(2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006, pozměněné rozhodnutím žalované ze dne 29. září 2006, doručeným žalobkyním 1 až 3 dne 5. října 2006, v řízení podle článku 81 ES a článku 53 dohody o EHP (věc COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky);
 —
 podpůrně snížit dobu trvání údajného porušení žalobkyněmi 1 až 3 stanoveného v článku 1 uvedeného rozhodnutí a zrušit nebo snížit pokutu uloženou žalobkyním 1 až 3 stanovenou v článku 3 uvedeného rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise K(2006) 4180 konečné ze dne 20. září 2006 ve věci COMP/F-1/38.121 – Spojovací tvarovky. V napadeném rozhodnutí byla žalobkyním uložena pokuta za porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 dohody o EHP. Podle Komise se žalobkyně účastnily řady dohod ve formě určování cen, ujednání o cenících a slevách, ujednání o mechanismech provádění zvyšování cen, rozdělení trhů a zákazníků a výměny dalších hospodářských informací na trhu měděných tvarovek a tvarovek z měděných slitin.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňují pět žalobních důvodů.
 Žalobkyně zaprvé zejména uvádějí, že žalovaná k odůvodnění svého rozhodnutí použila dokumenty, ohledně nichž žalobkyním nebylo poskytnuto právo být vyslechnuty.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise porušila povinnost uvést odůvodnění stanovenou v článku 253 ES. Napadené rozhodnutí je podle názoru žalobkyň z důvodu nesprávného zjištění předmětných skutečností nedostatečně odůvodněno. Navíc nebyly zohledněny skutečnosti ve prospěch žalobkyň a důkazy byly nesprávně posouzeny.
 Žalobkyně mimoto Komisi vytýkají, že Komisí zjištěné skutečnosti byly posouzeny jako celkové porušení čl. 81 odst. 1 ES.
 Začtvrté je podpůrně uplatněno, že při výpočtu pokuty se z důvodu nesprávného posouzení vychází z příliš dlouhé doby trvání porušení a že žalobkyním nebyly přiznány žádné polehčující okolnosti.
 Nakonec žalobkyně uvádějí, že Komise výší pokuty porušila zásadu proporcionality.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/39
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. listopadu 2014 – Bergallou v. Parlament a Rada
 (Věc T-22/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Reforma služebního řádu úředníků Evropské unie a pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie - Méně výhodný režim v oblasti paušální náhrady cestovních výdajů a prodloužení dovolené za kalendářní rok o další dny dovolené jako doby na cestu - Nedostatek osobního dotčení - Mimosmluvní odpovědnost - Příčinná souvislost - Žaloba, která je zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zcela neopodstatněná“)
 (2015/C 016/61)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Amal Bergallou (Lot, Belgie) (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Žalovaní: Evropský Parlament (zástupci: L. Visaggio a E. Taneva, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer et A. Bisch, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh, podaný na základě článku 263 SFEU, na zrušení čl. 1 odst. 65 písm. b) a odst. 67 písm. d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie (Úř. věst. L 287, s. 15), v rozsahu, v němž tato ustanovení vážou nárok na náhradu ročních cestovních výdajů a na dobu na tuto cestu na nárok na příspěvek za práci v zahraničí nebo příspěvek za pobyt v zahraničí, a návrh na náhradu škody na základě článku 340 SFEU, směřující k náhradě materiální a nemateriální újmy, kterou údajně žalobkyně utrpěla.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Amal Bergallou ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem a Radou Evropské unie.
 3)
 O návrhu Evropské komise na vstup do řízení jako vedlejší účastnice není třeba rozhodnout.
 (1) Úř. věst. C 112, 14.4.2014.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Centrale Raad va Beroep (Nizozemsko) dne 4. července 2013 — C.E. Franzen a další v. Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Svb)
 (Věc C-382/13)
 2013/C 274/14
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Centrale Raad van Beroep
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: C. E. Franzen, H. D. Giesen, F.van den Berg
 Žalovaná: Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (Svb)
 Předběžné otázky
 1a)
 Má být čl. 13 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1408/71 (1) vykládán tak, že tuzemci s bydlištěm na území jednoho členského státu, kteří spadají do působnosti tohoto nařízení a na základě smlouvy o výpomoci vykonávají maximálně dva nebo tři dny v měsíci činnost v mzdovém nebo platovém poměru na výsostném území jiného členského státu, tam z tohoto důvodu podléhají předpisům sociálního zabezpečení státu zaměstnání?
 1b)
 Bude-li na otázku 1a odpovězeno kladně: Podléhají citovaní tuzemci v tomto případě předpisům sociálního zabezpečení státu zaměstnání jak ve dnech, ve kterých vykonávají činnost, tak ve dnech, ve kterých činnost nevykonávají, a pokud ano, jak dlouho ještě platí citované předpisy po poslední skutečně vykonané činnosti?
 2)
 Brání čl. 13 odst. 2 písm. a) ve spojení s čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1408/71 tomu, aby migrující pracovník podléhající předpisům sociálního zabezpečení státu zaměstnání byl považován podle vnitrostátní úpravy státu bydliště v tomto státu za pojištěného podle AOW?
 3a)
 Má být unijní právo, zejména ustanovení o volném pohybu pracovníků a/nebo občanů Unie vykládáno tak, že za okolností daných v projednávaných řízeních brání použití vnitrostátního ustanovení jako např. článku 6a AOW a/nebo AKW, podle kterého je migrující pracovník s bydlištěm v Nizozemsku vyloučen zde z pojištění podle AOW a/nebo AKW, protože podléhá výlučně německým předpisům sociálního zabezpečení, a to i tehdy, pokud tento pracovník je v Německu jako nepatrný pracovník vyloučen ze starobního pojištění a nemá nárok na přídavek na děti?
 3b)
 Je pro odpověď na otázku 3a ještě významné, že existovala možnost uzavřít dobrovolné pojištění podle AOW nebo vyzvat Svb, aby učinila dohodu ve smyslu článku 17 nařízení č. 1408/71?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/8
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. března 2008 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
 (Věc C-89/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Zaměstnání ve veřejné správě - Zaměstnání kapitána a prvního důstojníka na palubě všech lodí plujících pod vlajkou členského státu - Podmínka státní příslušnosti)
 (2008/C 107/11)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: G. Rozet, zmocněnec)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a O. Christmann, zmocněnci)
 Předmět
 Nesplnění povinnosti státem – Článek 39 odst. 4 ES – Volný pohyb pracovníků – Výkon pravomocí orgánu veřejné správy – Požadavek francouzské státní příslušnosti pro výkon zaměstnání kapitánů a prvních důstojníků na všech lodích plujících pod francouzskou vlajkou – Neslučitelnost s právem Společenství
 Výrok
 1)
 Francouzská republika tím, že ve svých právních předpisech ponechala v platnosti požadavek francouzské státní příslušnosti pro přístup k povolání kapitána a prvního důstojníka na palubě všech lodí plujících pod francouzskou vlajkou, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 39 ES.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 25.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 318/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Německo) dne 29. května 2017 – Stadtwerke Delmenhorst GmbH v. Manfred Bleckwehl
 (Věc C-309/17)
 (2017/C 318/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Stadtwerke Delmenhorst GmbH
 Odpůrce: Manfred Bleckwehl
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat čl. 3 odst. 3, ve spojení s přílohou A písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES (1) ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. 2003, L 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230) v tom smyslu, že pokud není odběratel plynu informován včas a přímo o podmínkách, důvodech a rozsahu nadcházející změny sazby za dodávky plynu, brání to platnosti takových změn sazby?
 2)
 Je článek 3 odst. 3, ve spojení s přílohou A písm. b) a c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES, přímo použitelný od 1. července 2004 ve vztahu k dodavatelskému podniku, který je založen podle soukromého práva (jako německá společnost GmbH), protože uvedená ustanovení této směrnice jsou z hlediska svého obsahu bezpodmínečná, a lze je tak použít, aniž by k tomu bylo zapotřebí prováděcího aktu, a občanovi přiznávají práva vůči organizaci, která je přes svou soukromoprávní formu podřízena státu, neboť stát je jediným podílníkem tohoto podniku?
 (1) Úř. věst. 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230.


text:
 1.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 154/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto dne 7. dubna 2006 – Deutsche Lufthansa AG v. Ana – Aeroportos de Portugal, S.A.
 (Věc C-181/06)
 (2006/C 154/18)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Deutsche Lufthansa AG
 Žalovaná: Ana – Aeroportos de Portugal, S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Lze částku, požadovanou jakožto poplatek za správu a dozor v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999, považovat za poplatky určené „podle relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií“ ve smyslu čl. 16 odst. 3 směrnice Rady 96/67/ES (1) ze dne 15. října 1996?
 2)
 Brání požadavek na zaplacení určité částky jakožto poplatku za správu a dozor v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999, čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990, ve znění nařízení s mocí zákona č. 280/99 ze dne 26. července 1999, a dalšími ustanoveními, z nichž vychází určení výše uvedeného poplatku, svobodnému přístupu na trh poskytování služeb pozemního odbavování třetím osobám, stanovenému v článku 6 směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996, nebo je s ním v rozporu?
 3)
 Brání požadavek na zaplacení určité částky jakožto poplatku za správu a dozor v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999, čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990, ve znění nařízení s mocí zákona č. 280/99 ze dne 26. července 1999, a dalšími ustanoveními, z nichž vychází určení výše uvedeného poplatku, vytvoření vnitřního trhu a zásadám zakotveným v čl. 3 písm. c) ES a článku 4 ES, nebo je s nimi v rozporu?
 4)
 Lze považovat požadavek na zaplacení určité částky jakožto poplatku za správu a dozor v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999, čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990, ve znění nařízení s mocí zákona č. 280/99 ze dne 26. července 1999, a dalšími ustanoveními, z nichž vychází určení výše uvedeného poplatku, za zneužívání ve smyslu článku 82 ES?
 (1) Směrnice Rady 96/76/ES o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství (Úř. věst. L 272, s. 36).


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Ordinario di Aosta (Itálie) dne 10. února 2014 – Equitalia Nord SpA v. CLR di Camelliti Serafino & C. Snc
 (Věc C-68/14)
 2014/C 102/33
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Ordinario di Aosta
 Účastnice původního řízení
 Účastnice řízení, která podala odpor: Equitalia Nord SpA
 Odpůrkyně: CLR di Camelliti Serafino & C. Snc
 Předběžné otázky
 1)
 Jsou platné italské právní předpisy uvedené v čl. 3 odst. 1 a 4 nařízení s mocí zákona č. 95 ze dne 6. července 2012, ve znění částečně pozměněném přeměňovacím zákonem č. 135 ze dne 7. srpna 2012, v rozsahu, ve kterém stanoví, že „se s ohledem na výjimečnou povahu hospodářské situace a s přihlédnutím k prioritním potřebám dosažení cílů omezení veřejných výdajů s účinností ode dne vstupu tohoto opatření v platnost pro roky 2012, 2013 a 2014 aktualizace týkající se změny indexů ISTAT stanovená platnými právními předpisy nepoužije na nájemné, které mají platit orgány zahrnuté do konsolidovaného hospodářského výkazu veřejných orgánů, určené Istituto nazionale di Statistica ve smyslu čl. 1 odst. 3 zákona č. 196 ze dne 31. prosince 2009, jakož i nezávislými úřady, včetně Commissione nazionale per le società e la borsa (Consob) za užívání nemovitostí k institucionálním účelům v postavení nájemce“ a dále v odst. 4, že „se pro účely omezování veřejných výdajů, s odkazem na nájemní smlouvy v postavení nájemce, jejichž předmětem jsou nemovitosti využívané k institucionálním účelům, uzavřené ústředními orgány, určenými Istituto nazionale di Statistica ve smyslu čl. 1 odst. 3 zákona č. 196 ze dne 31. prosince 2009, jakož i nezávislými úřady, včetně Commissione nazionale per le società e la borsa (Consob), nájemné snižuje s účinností od 1. ledna 2015 v rozsahu 15% z částky placené aktuálně“, kdy „s účinností ode dne vstupu zákona přeměňujícího toto nařízení v platnost se sleva za předchozí období použije i na ukončené nájemní smlouvy nebo nájemní smlouvy obnovené po tomto datu“, v rozporu s ustanoveními čl. 106 odst. 1 a 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, protože mohou subjektům působícím v režimu hospodářské soutěže zajistit neoprávněnou a diskriminační výhodu ve vztahu k situaci jiných subjektů, které vykonávají stejnou činnost, ale uvedené právní předpisy se na ně nevztahují?
 2)
 Mohou být výše uvedené právní předpisy, s ohledem na to, že mohou subjektům působícím v režimu hospodářské soutěže poskytnout neoprávněnou a diskriminační výhodu ve vztahu k situaci jiných subjektů, které vykonávají stejnou činnost, ale uvedené právní předpisy se na ně nevztahují, považovány za „státní podporu“ ve smyslu a podle čl. 107 odst. 1 SFEU?


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/21
 Žaloba podaná dne 22. září 2004 Orsay GmbH proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (známky a vzory) (OHIM)
 (Věc T-378/04)
 (2004/C 314/52)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 22. září 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (známky a vzory) (OHIM) Orsay GmbH, se sídlem ve Wilstätt (Německo), zastoupenou D. von Schultzem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 15. června 2004 – R0909/2002-4-Orsay (slovní/obrazová ochranná známka) a rozhodnutí 2562/2002 námitkového oddělení Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 28. srpna 2002 v rozsahu, v němž na základě námitek č. B 242 075 pro výrobky části oděvů, vysoké boty, boty a domácí obuv; pokrývky hlavy zamítá zápis přihlášky č. 1 042 605 ochranné známky Společenství;
 —
 určil, že Úřadem pro harmonizaci ve vnitřním trhu má být zapsána přihláška č. 1 042 605 ochranné známky Společenství AOrsay@ pro výrobky části oděvů, vysoké boty, boty a domácí obuv; pokrývky hlavy třídy 25;
 —
 uložil žalovanému Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství:
 Žalobkyně
 Přihlášená ochranná známka Společenství:
 Obrazová ochranná známka AOrsay@ pro výrobky tříd 23 (nitě a vlákna atd.), 24 (části oděvů atd.) a 25 (pokrývky hlavy), přihláška č. 1 042 605
 Rozhodnutí průzkumového referenta:
 Zamítnutí zápisu přihlášené známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Žalobní důvody:
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1)
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, (Úř. věst. L 11, 14.1.1994, s. 1).


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. října 2014 – Alcoa Trasformazioni v. Komise
 (Věc T-177/10) (1)
 („Státní podpory - Elektrická energie - Preferenční sazba - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem a kterým se nařizuje její navrácení - Výhoda - Povinnost uvést odůvodnění - Částka podpory - Nová podpora“)
 2014/C 421/37
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Alcoa Trasformazioni Srl (Portoscuso, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, T. Müller-Ibold, F. Salerno, G. Scassellati Sforzolini a G. Rizza, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci a E. Gippini Fournier, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s S. Fiorentinem, avvocato dello Stato)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2010/460/ES ze dne 19. listopadu 2009 o státních podporách C 38/A/04 (ex NN 58/04) a C 36/B/06 (ex NN 38/06), které Itálie poskytla ve prospěch společnosti Alcoa Trasformazioni (Úř. věst. 2010, L 227, s. 62).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Alcoa Trasformazioni Srl ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 3)
 Italská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 161, 19. 6. 2010.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2006 – Itálie v. Komise
 (Věc T-226/04) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Nařízení (ES) č. 316/2004 - Společná organizace trhu s vínem - Ochrana tradičních výrazů - Změna zařazení určitých doplňujících tradičních výrazů - Použití na etiketách vín pocházejících ze třetích zemí - Procesní vada - Zásada proporcionality - Dohoda TRIPS“)
 (2006/C 108/36)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: M. Fiorilli, avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Nolin a V. Di Bucci, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na částečnou neplatnost nařízení Komise (ES) č. 316/2004 ze dne 20. února 2004, kterým se mění nařízení (ES) č. 753/2002, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 pro popis, označování, obchodní úpravu a ochranu některých vinařských produktů (Úř. věst. L 55, s. 16) v rozsahu, ve kterém mění články 24, 36 a 37 nařízení Komise (ES) č. 753/2002 ze dne 29. dubna 2002 (Úř. věst. L 118, s. 1) pokud jde o ochranu tradičních výrazů
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 10.7.2004.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 25. března 2010 — Evropská komise v. Nizozemské království
 (Věc C-79/09) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Články 13 a 132 - Veřejnoprávní subjekty - Postavení orgánu veřejné moci - Činnosti - Nepodléhání dani - Osvobození - Sociokulturní odvětví, odvětví zdravotnictví a vzdělávání - „Euroregiony“ - Podpora pracovní mobility - Poskytnutí pracovníků - Důkazní břemeno“)
 2010/C 134/12
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Triantafyllou a W. Roels, zmocněnci)
 Žalované: Nizozemské království (zástupci: C.M. Wissels, D.J.M. de Grave a Y. de Vries, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 2 odst. 1 písm. c), článku 13, čl. 24 odst. 1 a článku 132 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Poskytnutí pracovníků v sociokulturním odvětví, odvětví zdravotnictví a vzdělávání — Podpora pracovní mobility — Euroregion
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 6.6.2006.


text:
 25.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/14
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 13. dubna 2005
 ve věci T-2/03, Verein für Konsumenteninformation proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Žádost týkající se velkého počtu dokumentů - Úplné odepření přístupu - Povinnost provést konkrétní a individuální přezkum - Výjimky)
 (2005/C 155/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-2/03, Verein für Konsumenteninformation, se sídlem ve Vídni (Rakousko), zastoupená A. Klauserem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: S. Rating a P. Aalto, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), podporované Bank für Arbeit und Wirtschaft AG, se sídlem ve Vídni, zastoupené H.-J. Niemeyerem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, a Österreichische Volksbanken AG, se sídlem ve Vídni, a Niederörsterreichische Landesbank-Hypothekenban AG, se sídlem v Sankt Pölten (Rakousko), zastoupenými R. Ronigerem, A. Ablasserem a W. Hemetsbergerem, advokáty, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. prosince 2002, D (2002) 330472, týkajícího se žádosti o přístup ke správnímu spisu ve věci COMP/36.571/D-1, Rakouské banky – „klub Lombard“, Soud (první rozšířený senát), ve složení B. Vesterdorf, předseda, a M. Jaeger, P. Mengozzi, M. E. Martins Ribeiro a I. Labucka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 13. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozhodnutí (2002) 330472 týkající se žádosti o přístup ke správnímu spisu ve věci COMP/36.571/D-1, Rakouské banky – „klub Lombard“ se zrušuje.
 2)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Každý z vedlejších účastníků ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/35
 Žaloba podaná dne 4. prosince 2015 – BBY Solutions v. OHIM – Worldwide Sales Corporation España (BEST BUY GEEK SQUAD)
 (Věc T-715/15)
 (2016/C 059/40)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BBY Solutions, Inc. (Minneapolis, Spojené státy americké) (zástupce: A. Poulter, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Worldwide Sales Corporation España, SL (Sant Vicenç dels Horts, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: žalobkyně
 Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „BEST BUY GEEK SQUAD“ – ochranná známka Společenství č. 6 064 001
 Řízení před OHIM: námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2015 ve spojených věcech R 517/2015-2 a R 437/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž vyhovuje námitkám,
 —
 zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 22. prosince 2014 ve věci námitky č. 1 354 630 v rozsahu, v němž vyhovuje námitkám,
 —
 vyhověl přihlášce ochranné známky Společenství č. 6 064 001,
 —
 rozhodl, že OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/63
 Žaloba podaná dne 24. září 2015 – Universidad Internacional de la Rioja v. OHIM – Universidad de la Rioja (UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA UNiR)
 (Věc T-561/15)
 (2015/C 389/71)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Universidad Internacional de la Rioja, SA (Logroño, Španělsko) (zástupci: C. Lema Devesa a A. Porras Fernandez-Toledano, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Universidad de la Rioja (Logroño, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA UNiR“ – Přihláška č. 11 738 093
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. června 2015 ve věci R 1914/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se jím odmítá zápis ochranné známky Společenství č. 11 738 093, a v důsledku toho nařídil zápis této známky;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 V napadeném rozhodnutí nejsou řádně určeni průměrní spotřebitelé jednotlivých výrobků a služeb.
 —
 V napadeném rozhodnutí chybí řádné posouzení nebezpečí záměny.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/23
 Žaloba podaná dne 29. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-582/08)
 (2009/C 69/41)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal, M. Afonso, zmocněnci)
 Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spojené království tím, že upírá navrácení daně odvedené na vstupu u některých transakcí prováděných osobami povinnými k dani neusazenými na území Společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 167, 170 a 171 směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a z čl. 2 odst. 1 třinácté směrnice o DPH 86/560/EHS (2) ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství;
 —
 uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že čl. 2 odst. 1 třinácté směrnice o DPH nemůže být vykládán v tom smyslu, že by vylučoval vrácení DPH vybírané ze zboží nebo služeb využívaných za účelem pojistných a finančních transakcí zmíněných v čl. 17 odst. 3 písm. c) šesté směrnice o DPH (3). Komise je proto názoru, že právní předpisy Spojené království jsou v rozporu s právem Společenství v rozsahu, v němž upírají právo na vrácení této DPH osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství.
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 326, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 129.
 (3) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23; šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/61
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 19. prosince 2007 – Marcuccio v. Komise
 (Věc F-20/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Nemocenské pojištění - Úhrada léčebných nákladů - Konkludentní zamítnutí žádosti“)
 (2008/C 51/114)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Jednak zrušení několika rozhodnutí Komise odmítajících žalobci náhradu jeho léčebných nákladů do výše 100 %, a jednak žádost o náhradu škody
 Výrok usnesení
 1)
 Soud pro veřejnou službu Evropské unie se vzdává své příslušnosti ve věci F-20/07, Marcuccio v. Komise, aby v ní mohl rozhodnout Soud prvního stupně Evropských společenství.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 223, 22.9.2007, s. 19.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. ledna 2008 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-70/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Rozsudek Soudního dvora, kterým se určuje nesplnění povinnosti - Nevyhovění rozsudku - Peněžitá sankce)
 (2008/C 64/07)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis, A. Caeiros a P. Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Fernandes, P. Fragoso Martins a J. A. de Oliveira, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Článek 228 ES – Nevyhovění rozsudku Soudního dvora ze dne 14. října 2004 ve věci C-275/03 – Nesprávné provedení směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 246) – Návrh na stanovení penále
 Výrok
 1)
 Portugalská republika tím, že nezrušila nařízení s mocí zákona č. 48 051 ze dne 21. listopadu 1967, které podmiňuje přiznání náhrady škody osobám poškozeným porušením práva Společenství v oblasti veřejných zakázek nebo vnitrostátních předpisů je provádějících předložením důkazu o zavinění nebo úmyslu, nepřijala nezbytná opatření vyplývající z rozsudku ze dne 14. října 2004, Komise v. Portugalsko (C-275/03), a nesplnila tak povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 ES.
 2)
 Portugalské republice se ukládá, aby zaplatila Komisi Evropských společenství na účet „Vlastní zdroje Evropského společenství“ penále ve výši 19 392 eur za každý den prodlení s provedením opatření nezbytných k vyhovění výše uvedenému rozsudku ze dne 14. října 2004, Komise v. Portugalsko, ode dne vydání tohoto rozsudku až do dne splnění povinností vyplývajících z uvedeného rozsudku ze dne 14. října 2004.
 3)
 Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/28
 Žaloba podaná dne 29. ledna 2014 — Good Luck Shipping v. Rada
 (Věc T-64/14)
 2014/C 93/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Good Luck Shipping LLC (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupci: F. Randolph, QC (Queen’s Counsel), M. Lester, barrister a M. Taher, solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 306, s. 18) a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 306, s. 3);
 —
 prohlásil rozhodnutí Rady 2013/497/SZBP (1) ze dne 10. října 2013 a nařízení Rady (EU) č. 971/2013 (2) ze dne 10. října 2013 („říjnová opatření“) za nepoužitelná podle článku 277 SFEU;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že říjnová opatření je třeba v rozsahu, v němž se vztahují na žalobkyni, prohlásit za nepoužitelná a že nemají správný právní základ.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada nerespektovala legitimní očekávání žalobkyně a porušila zásady právní moci, právní jistoty, non bis in idem, res judicata a nediskriminace.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada porušila svou povinnost uvést odůvodnění.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada porušila právo žalobkyně na obhajobu.
 5)
 Pátý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že jsou splněna veškerá kritéria pro zařazení žalobkyně na příslušné seznamy, a nijak neprokázala důvody pro označení žalobkyně.
 6)
 Šestý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že napadená opatření porušují základní práva žalobkyně, včetně jejího práva na ochranu dobrého jména a práva na respektování vlastnictví.
 7)
 Sedmý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Rada přijetím napadených opatření zneužila své pravomoci; skutečnost, že se vztahují na žalobkyni, a to při obejití soudního rozhodnutí, nelze považovat za řádný výkon pravomocí Rady.
 (1) Rozhodnutí Rady 2013/497/SZBP ze dne 10. října 2013, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 272, s. 46)
 (2) Nařízení Rady (EU) č. 971/2013 ze dne 10. října 2013, kterým se mění nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 272, s. 1)


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 18. května 2017 – Openbaar Ministerie v. Tadas Tupikas
 (Věc C-270/17)
 (2017/C 277/34)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Openbaar Ministerie
 Odpůrce: Tadas Tupikas
 Předběžná otázka
 Představuje odvolací řízení,
 —
 v němž byla přezkoumána skutková podstata věci a
 —
 v němž bylo vydáno (nové) rozhodnutí o odsouzení dotčené osoby a/nebo bylo potvrzeno odsouzení, které bylo vyneseno v prvostupňovém řízení,
 —
 přičemž EZR směřuje na výkon tohoto odsouzení,
 „soudní jednání, ve kterém bylo vydáno dané rozhodnutí“ ve smyslu čl. 4 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1)?
 (1) Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. 2002, L 190, s. 1; Zvl. vyd. 19/06/, s. 34).


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/47
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 — Komise v. Dittert
 (Věc T-51/08 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Povyšovací řízení 2005 - Prioritní body - Nepřiznání z důvodu technické závady - Výbor pro povyšování A* - Přiznání nižšího počtu dodatečných prioritních bodů, než bylo navrhováno nadřízenými - Nezařazení na seznam povýšených úředníků)
 (2012/C 25/89)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a K. Herrmann, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Daniel Dittert (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: B. Cortese a C. Cortese, advokáti)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 22. listopadu 2007, Dittert v. Komise (F-109/06, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Danielem Dittertem.
 (1) Úř. věst. C 92, 12.4.2008.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Baden-Württemberg (Německo) dne 8. září 2015 – Peter Radgen, Lilian Radgen v. Finanzamt Ettlingen
 (Věc C-478/15)
 (2016/C 016/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Peter Radgen, Lilian Radgen
 Žalovaný: Finanzamt Ettlingen
 Předběžná otázka
 Musí být ustanovení Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob ze dne 21. června 1999 (Úř. věst. L 114, s. 6), zejména její preambule, články 1, 2, 4, 11, 16, 21, jakož i články 7, 9 a 15 její přílohy I, vykládány v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, podle které se daňovému poplatníkovi, který v tomto státě podléhá neomezené daňové povinnosti, odepírá odpočet částky osvobozené od daně za výkon pedagogické činností ve vedlejším pracovním poměru z důvodu, že se tato činnost nevykonává pro nebo na účet právnické osoby veřejného práva, která má sídlo v členském státě Evropské unie nebo ve státě, na který se vztahuje Dohoda o Evropském hospodářském prostoru, ale pro nebo na účet právnické osoby veřejného práva se sídlem na území Švýcarské konfederace?


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/53
 Žaloba podaná dne 15. října 2004 Confcooperative a dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-418/04)
 (2004/C 300/103)
 Jednací jazyk: italština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 15. října 2004 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná Confcooperative, Unione regionale della Cooperazione FVG Federagricole, Consorzio Friulvini S.C.a.r.l., Cantina Sociale di Ramoscello, S. Vito S.C.a.r.l., Cantina Produttori Cormòns S.C.a.r.l. a Luigi Soini, zastoupenými Faustem Capellim.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil vysvětlující poznámku připojenou k položce č. 103 přílohy I nařízení Komise č. 1429/2004, která se týká časového omezení používání označení „Tocai friulano“ do 31. března 2007,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty uvedenými ve věci T-417/04 Regione Autonoma Friuli Venezia Giulia v. Komise. (1)
 (1) Dosud nezveřejněna v Úředním věstníku.


text:
 29.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/10
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. prosince 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Commissione Tributaria Provinciale di Catanzaro – Itálie) – Esse Di Emme Costruzioni srl v. Tribunale Amministrativo Regionale della Calabria, Ministero della Giustizia – Dipartimento Affari di Giustizia, Ministero dell'Economia e delle Finanze
 (Věc C-59/15) (1)
 (2016/C 078/11)
 Jednací jazyk: italština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/10
 Žaloba podaná dne 19. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
 (Věc C-342/05)
 (2005/C 281/19)
 Jednací jazyk: finština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 19. září 2005 žaloba směřující proti Finské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou M. van Beekem a I. Koskinenem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Finská republika tím že pravidelně povolovala lov vlků, aniž by dodržela podmínky pro odchylky stanovené čl. 16. odst. 1, směrnice Rady 92/43/EHS o ochraně přírodních stanovišť volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1), nesplnila povinnosti které pro ni vyplývají z čl. 12 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 uvedené směrnice.
 2.
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Článek 16 směrnice 92/43/EHS stanoví odchylku od systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v článku 12 a je tedy třeba jej vykládat restriktivně. První odstavec článku obsahuje dvě předběžné podmínky pro odchylku na základě písmen a) až e). Nejprve, populace příslušného druhu musejí být zachovány navzdory udělené odchylce ve svém přirozeném areálu rozšíření bez negativního ovlivnění v dobrém stavu z hlediska jejich ochrany. Zadruhé, odchylku lze udělit pouze neexistuje-li žádné jiné uspokojivé řešení.
 S ohledem na to, že stav ochrany vlků ve Finsku není příznivý, že existují jiná alternativní řešení a že povolení k lovu vlků jsou zpravidla udělována, aniž by byla řádně ověřena souvislost s jedinci způsobujícími významné škody, je lov vlků ve Finsku povolen v rozsahu, který jde nad rámec podmínek uvedených v čl. 16 odst. 1 směrnice 92/43/EHS.
 (1) Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/27
 Žaloba podaná dne 15. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-267/09)
 2009/C 220/52
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a G. Braga da Cruz, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že přijala a zachovala v platnosti ustanovení uvedená v článku 130 portugalského zákona o dani z příjmu fyzických osob, která ukládají daňovým poplatníkům, kteří nejsou rezidenty na portugalském území, aby si ustanovili daňového zástupce, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18 ES a 56 ES a z příslušných článků Dohody o EHP, a
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise má za to, že článek 130 CIRS (portugalský zákon o dani z příjmu fyzických osob) ukládá daňovým poplatníkům, kteří nejsou daňovými rezidenty na portugalském území, obecnou povinnost určit daňového zástupce, který má své bydliště v Portugalsku, a tato povinnost je neslučitelná s ustanoveními článků 18 ES a 56 ES a s příslušnými články Dohody o EHP:
 a)
 jednak proto, že povinnost ustanovit si daňového zástupce, který má své bydliště v Portugalsku, je uložena daňovým poplatníkům, kteří nejsou daňovými rezidenty a jež pobírali příjmy, které podléhají konečné srážkové dani,
 b)
 a jednak proto, že povinnost ustanovit si daňového zástupce, který má své bydliště v Portugalsku, je uložena daňovým poplatníkům, kteří nejsou daňovými rezidenty a jež pobírali příjmy, u nichž je povinnost podat daňové prohlášení příjmů.
 Podle Komise taková obecná povinnost, jako je povinnost stanovená v článku 130 CIRS, je v rozporu se svobodou volného pohybu osob a kapitálu zakotvenou v článcích 18 ES a 56 ES a v příslušných ustanoveních Dohody o EHP, jelikož tato povinnost je diskriminační (ve vztahu k osobám, které nejsou daňovými rezidenty) a zároveň není přiměřená ve vztahu ke sledovanému cíli.
 Tato povinnost je diskriminační, jelikož v praxi znamená finanční zátěž pro osoby, které nejsou daňovými rezidenty, neboť ve většině případů tito zástupci neposkytují své služby bezplatně. Ostatně i kdyby služby daňového zástupce byly poskytovány bezplatně, pouhá skutečnost, že existuje povinnost si jej ustanovit, by byla překážkou volného pohybu osob a kapitálu a k odstranění této překážky by bylo třeba, aby samotný daňový poplatník rozhodl, zda si zamýšlí ustanovit daňového zástupce, nebo nikoliv.
 Krom toho i kdyby daňový zástupce neměl žádnou povinnost při zaplacení daně nebo odpovědnost za něj, ale musel by splnit pouze formální povinnosti, pouhá skutečnost, že ustanovit si daňového zástupce je povinné, by sama o sobě znamenala překážku volného pohybu osob a kapitálu a k odstranění této překážky by bylo třeba, aby samotný daňový poplatník rozhodl, zda si zamýšlí ustanovit daňového zástupce, nebo nikoliv.
 Dotčená povinnost není ani přiměřená, jelikož i když sledovaný cíl, kterým je zajistit účinnou daňovou kontrolu a zabránit daňovým únikům, je legitimní, může být dosažen méně striktními způsoby.
 Jednak směrnice Rady 2008/55/ES ze dne 26. května 2008 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (1), která představuje kodifikaci směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976, stanoví vzájemnou pomoc při vymáhání daní, tedy takových daní z příjmu [viz čl. 2 písm. g)], jako je daň z příjmu fyzických osob. Krom toho podle směrnice Rady 77/799 ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní (2) může příslušný orgán členského státu vždy požádat příslušný orgán jiného členského státu, aby mu sdělil nezbytné informace k zabránění daňovému úniku.
 (1) Úř. věst. L 150, s. 28.
 (2) Úř. věst. L 336, s. 15; Zvl. vyd. 09/01, s. 63.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/57
 Usnesení Tribunálu ze dne 30. listopadu 2015 – August Brötje v. OHIM (HydroComfort)
 (Věc T-845/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství HydroComfort - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
 (2016/C 038/76)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: August Brötje GmbH (Rastede, Německo) (zástupci: S. Pietzcker a C. Spintig, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: W. Schramek, D. Walicka a A. Schifko, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. října 2014 (věc R 1302/2014-5), týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení HydroComfort jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti August Brötje GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 89, 16.3.2015.