text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/15
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. března 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te 's-Hertogenbosch) – L. H. Piatkowski v. Inspecteur van de Belastingdienst – grote ondernemingen Eindhoven
 (Věc C-493/04) (1)
 (Volný pohyb pracovníků - Sociální zabezpečení - Osoba současně zaměstnaná v jednom členském státě a samostatně výdělečně činná v jiném členském státě - Podřízení právním předpisům o sociálním zabezpečení každého z těchto států - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 14c písm. b) a příloha VII - Příspěvek na sociální zabezpečení vybíraný z úroků vyplacených společností se sídlem ve členském státě osobě s bydlištěm v jiném členském státě)
 (2006/C 143/27)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te 's-Hertogenbosch
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: L. H. Piatkowski
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst – grote ondernemingen Eindhoven
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Gerechtshof te 's-Hertogenbosch – Výklad čl. 14c písm. b) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996 (Úř. věst. L 28, s. 1; Zvl. vyd. 05/03 s. 3.), jakož i ve znění nařízení Rady (EHS) č. 574/72 ze dne 21. března 1972, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1408/71, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením č. 118/97 – Použití čl. 14c písm. b) ve spojení s přílohou VII, bodem 1 – Sociální zabezpečení – Současné podřízení právním předpisům dvou členských států
 Výrok
 Článek 48 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 39 ES) týkající se volného pohybu pracovníků a článek 52 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 43 ES) týkající se svobody usazování, jakož i čl. 14c písm. b) nařízení Rady č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998 musí být vykládány tak, že nebrání nizozemským právním předpisům, které zahrnují do vyměřovacího základu příspěvků na sociální pojištění takové úroky, jaké byly vyplaceny ve věci v původním řízení společností se sídlem v Nizozemsku nizozemskému státnímu příslušníkovi s bydlištěm v Belgii, který podléhá podle uvedeného nařízení a s ohledem na povahu svých výdělečných činností právním předpisům o sociálním zabezpečení obou těchto členských států.
 (1) Úř. věst. C 31, 5.2.2005.


text:
 14.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 10/17
 Kasační opravný prostředek podaný 24. listopadu 2005 Komisí Evropských společenství proti rozsudku vydanému dne 13. září 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-272/03, M. D. Fernández Gómez v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-417/05 P)
 (2006/C 10/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl dne 24. listopadu 2005 předložen kasační opravný prostředek podaný Komisí Evropských společenství, zastoupenou D. Martinem a L. Lozano Palacios, jako zmocněnci, proti rozsudku vydanému dne 13. září 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci 272/03, M. D. Fernández Gómez v. Komise Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek
 —
 v řízení sám rozhodl a vyhověl návrhovým žádáním žalované v řízení prvního stupně, a tedy zamítl žalobu ve věci T-272/03;
 —
 podpůrně vrátil věc před Soud;
 —
 uložil Fernández Gómez náhradu nákladů řízení včetně jejích vlastních nákladů v řízení před Soudem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty:
 Ve svém kasačním opravném prostředku uplatňuje Komise tři žalobní důvody:
 1.
 První žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil Soud tím, že považoval žalobu za přípustnou z důvodu skutečnosti, že dopis ze dne 19. ledna 2001 neměl dosah rozhodnutí a že akt napadený v řízení prvního stupně, a sice elektronická zpráva ze dne 12. května 2003, nebyl čistě potvrzující, ale obsahoval nový prvek v porovnání se smlouvou ze dne 17. ledna 2001 a dopisem ze dne 19. ledna 2001. Komise se oproti tomu domnívá, že žaloba je nepřípustná, jelikož dopis ze dne 19. ledna 2001 a smlouva ze dne 17. ledna 2001 stanoví konečné stanovisko úřadu vůči žalobkyni. Žalobkyně tedy měla napadnout tyto akty. Podle názoru Komise elektronická zpráva ze dne 12. května 2003 nemá dosah rozhodnutí ani neobsahuje sebemenší nový prvek v porovnání s dřívějšími akty. Žaloba tedy musí být odmítnuta jako nepřípustná.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z nesprávného právního posouzení při výkladu rozhodnutí ze dne 13. listopadu 1996, a především pojmu „nestatutární zaměstnanci“. Komise se domnívá, že z cíle rozhodnutí ze dne 13. listopadu, jakož i z jeho znění a z kontextu, ve kterém bylo přijato, vyplývá, že se vztahuje na všechna „úřední nebo smluvní postavení u Komise“ všech zaměstnanců Komise, kteří nejsou úředníky. Podpůrně Komise tvrdí, že Soud rozhodl ultra petita a nesprávně vyložil článek 8 RAA. Pokud totiž ustanovení služebního řádu přiznává orgánu oprávněnému ke jmenování prostou možnost, jako v projednávaném případě, vykonává ji tento orgán v rámci své široké posuzovací pravomoci.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva Společenství tím, že byla přiznána náhrada škody za údajnou věcnou škodu, která není ani skutečná, ani jistá, a podpůrně z porušení povinnosti odůvodnění při výpočtu škody, čímž bylo zabráněno Soudnímu dvoru ve výkonu jeho kontroly dodržování zásady proporcionality.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 4. července 2011 — Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem DBI-Fonds APT no 737 v. Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
 (Věc C-341/11)
 2011/C 269/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif de Montreuil
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem DBI-Fonds APT no 737
 Žalovaný: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být vedle situace subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) brána v úvahu i situace podílníků?
 2)
 Je-li tomu tak, za jakých podmínek lze srážkovou daň považovat za slučitelnou se zásadou volného pohybu kapitálu?


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/12
 Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 2. května 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de Police de Neufchâteau – Belgie) – trestní řízení proti Henrimu Léonovi Schmitzovi
 (Věc C-291/04) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Volný pohyb osob a služeb - Pracovníci - Motorové vozidlo - Dání k dispozici pracovníkovi zaměstnavatelem - Vozidlo registrované v zahraničí - Zaměstnavatel usazený v jiném členském státě)
 (2006/C 178/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de Police de Neufchâteau
 Účastník původního trestního řízení
 Henri Léon Schmitz
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal de Police de Neufchâteau – Výklad článků 10 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES – Vnitrostátní opatření vyžadující, aby motorové vozidlo za účelem používání rezidentem bylo zaregistrováno v dotyčném členském státě, i když je dáno k dispozici uvedenému rezidentovi jeho zaměstnavatelem usazeným v jiném členském státě – Zaměstnanec, který má se svým zaměstnavatelem uzavřenou pracovní smlouvu, který je zároveň akcionářem, členem představenstva, zmocněncem pro každodenní řízení nebo má obdobné postavení
 Výrok
 Článek 43 ES brání tomu, aby taková vnitrostátní právní úprava prvního členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, ukládala povinnost pracovníkovi, který není odměňován mzdou, s bydlištěm v tomto členském státě, aby v něm registroval služební vozidlo, které mu bylo dáno k dispozici společností, která jej zaměstnává, společností usazenou v druhém členském státě, pokud služební vozidlo není určeno k tomu, aby bylo trvale užíváno převážně v prvním členském státě, ani fakticky užíváno tímto způsobem.
 (1) Úř. věst. C 217, 28.8.2004.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. března 2013 — Fresh Del Monte Produce v. Komise
 (Věc T-587/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s banány - Rozhodnutí konstatující porušení článku 81 ES - Systém výměny informací - Pojem jednání ve vzájemné shodě s protisoutěžním cílem - Příčinná souvislost mezi jednáním ve vzájemné shodě a chováním podniku na trhu - Jediné protiprávní jednání - Přičtení protiprávního jednání - Právo na obhajobu - Pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Spolupráce - Polehčující okolnosti)
 2013/C 123/24
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fresh Del Monte Produce, Inc. (George Town, Kajmanské ostrovy, Spojené království) (zástupci: původně B. Meyring, advokát, E. Verghese, solicitor, poté B. Meyring)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně M. Kellerbauer, A. Biolan a X. Lewis, poté M. Kellerbauer, A. Biolan, a P. Van Nuffel, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG (Hamburk, Německo) (zástupci: A. Rinne, advokát, C. Humpe a S. Kon, solicitors, a C. Vajda, QC)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 5955 final ze dne 15. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/39.188 — Banány) a podpůrně žádost o snížení výše pokuty
 Výrok rozsudku
 1)
 Výše pokuty uložené na základě čl. 2 písm. c) rozhodnutí Komise C(2008) 5955 final ze dne 15. října 2008 v řízení podle článku 81 [ES] (věc COMP/39.188 — Banány) se stanoví na 8,82 milionů eur.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnost Fresh Del Monte Produce, Inc. ponese vlastní náklady řízení a tři čtvrtiny nákladů řízení Evropské komise. Evropská komise ponese čtvrtinu vlastních nákladů řízení.
 4)
 Společnost Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 19.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/23
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 23. listopadu 2004
 ve věci T-376/02, O proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Článek 87 Služebního řádu - Invalidní důchod - Posudková komise - Složení - Nemoc z povolání)
 (2005/C 45/51)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-376/02, O, bývalý úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený J. Van Rossumem a J.-N. Louisem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: J. Currall, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 14. ledna 2002, jímž byl žalobci přiznán invalidní důchod v souladu s ustanoveními třetího pododstavce článku 78 Služebního řádu zaměstnanců Evropských společenství, Soud (pátý senát), ve složení P. Lindh, předsedkyně, a R. García-Valdecasas a J. D. Cooke, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vydal dne 23. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Rozhodnutí Komise ze dne 14. ledna 2002, jímž byl žalobci přiznán invalidní důchod, se zrušuje.
 2.
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 22.2.2003.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/12
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 6. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Tamoil Italia SpA v. Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare
 (Věc C-156/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Článek 191 odst. 2 SFEU - Směrnice 2004/35/ES - Odpovědnost za životní prostředí - Vnitrostátní právní úprava, která nestanoví možnost správních orgánů uložit vlastníkům znečištěných pozemků, kteří k tomuto znečištění nepřispěli, povinnost přijmout preventivní a nápravná opatření a stanoví pouze povinnost nahradit náklady vynaložené na zásahy uskutečněné správním orgánem - Slučitelnost se zásadou, znečišťovatel platí‘, zásadami obezřetnosti a prevence a zásadou odvracení ohrožení životního prostředí především u zdroje“)
 (2016/C 038/16)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Tamoil Italia SpA
 Žalovaný: Ministero dell'Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare
 za přítomnosti: Provincia di Venezia, Comune di Venezia, Regione Veneto
 Výrok
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která v případě nemožnosti identifikovat osobu odpovědnou za znečištění pozemku nebo v případě nemožnosti vynutit na ní přijetí nápravných opatření neumožňuje příslušnému orgánu uložit povinnost přijmout preventivní a nápravná opatření vlastníkovi tohoto pozemku, který není odpovědný za znečištění, přičemž tento vlastník je pouze povinen nahradit náklady související s opatřeními přijatými příslušným orgánem v mezích tržní hodnoty pozemku stanovené po přijetí těchto opatření.
 (1) Úř. věst. C 194, 24.6.2014.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 13. března 2012 — Consiglio Nazionale dei Geologi v. Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 (Věc C-136/12)
 2012/C 151/36
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Consiglio Nazionale dei Geologi
 Odpůrce: Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato
 Předběžné otázky
 I.
 1)
 Brání použití čl. 267 třetího pododstavce SFEU ve vztahu k povinnosti soudu posledního stupně podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu práva Společenství, kterou vznesl účastník řízení, vnitrostátní procesní právní úpravě, která stanoví režim procesních promlčecích lhůt, jako jsou lhůty k podání žaloby, konkrétnost žalobních důvodů, zákaz měnit návrh v průběhu řízení a zákaz měnit návrh účastníka řízení soudem?
 2)
 Brání použití čl. 267 třetího pododstavce SFEU ve vztahu k povinnosti soudu posledního stupně podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu práva Společenství, kterou vznesl účastník řízení „filtrovací“ pravomoci vnitrostátního soudu týkající se relevance otázky a posouzení stupně jasnosti právního předpisu Společenství?
 3)
 Je čl. 267 třetí pododstavec SFEU, je-li vykládán v tom smyslu, že ukládá vnitrostátnímu soudu posledního stupně bezpodmínečnou povinnost podat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se otázky výkladu práva Společenství, kterou vznesl účastník řízení, koherentní se zásadou přiměřené délky trvání řízení, jak je též vyjádřena v právu Společenství?
 4)
 Za jakých skutkových a právních okolností znamená nedodržení čl. 267 třetího pododstavce SFEU vnitrostátním soudem „zjevné porušení práva Společenství“ a může mít tento pojem jiný dosah a rozsah pro účely zvláštní žaloby proti státu ve smyslu zákona č. 117 ze dne 13. dubna 1988 na „náhradu škody způsobené při výkonu soudních funkcí a občanskoprávní odpovědnosti soudců“ a obecné žaloby proti státu pro porušení práva Společenství?
 II.
 Pokud by Soudní dvůr EU přijal tezi „hrubého filtru“ (...), bránící uplatnění vnitrostátních procesněprávních předpisů pokud jde o konkrétnost žalobních důvodů, musí být Soudnímu dvoru EU položena předběžná otázka přesně tak, jak byla formulována ze strany odvolatele [v původním řízení] a [jak je následně] uvedena.
 1)
 (...) Evropskému soudnímu dvoru se pokládá žádost o rozhodnutí o předběžné otázce k výkladu článku 101 Smlouvy (dříve článku 81) ve vztahu k právním a etickým předpisům upravujícím povolání geologa, institucionální úlohy a normy fungování Národní rady geologů, související s projednávanou věcí, která následně odkazuje na soudržnost a legitimitu s evropskými normami (uvedený článek 101) v oblasti hospodářské soutěže. (...)
 Článek 9, se zvláštním přihlédnutím k písm. g) zákona 112/1963, stanoví, že „Národní rada komory vykonává následující pravomoci, kromě těch, které jí přísluší na základě dalších norem: a) bdí nad dodržováním profesního zákona a všech dalších ustanovení týkajících se povolání; b) vede rejstřík a zvláštní seznam a provádí zápisy a výmazy; c) bdí nad ochranou profesního titulu a vyvíjí přímé činnosti k potlačení abuzivního výkonu povolání; d) přijímá disciplinární opatření; e) na žádost poskytuje vypořádání honorářů; f) poskytuje správu majetku národní komory a ročně vyhotovuje rozpočet a konečné vyúčtování; g) stanoví, v mezích nezbytně nutných k pokrytí nákladů na fungování národní komory, přičemž rozhodnutí je schvalováno ministrem spravedlnosti, výši ročního příspěvku, který se vztahuje na osoby zapsané do rejstříku nebo zvláštního seznamu, jakož i poplatek za zápis do rejstříku nebo seznamu, poplatek za vydání osvědčení a stanoviska k vypořádání honorářů“.
 Článek 14 odst. 1 zákona 616/1966, podle něhož „po zápisu do rejstříku nebo na zvláštní seznam může být osobě, která se chová způsobem, jenž není v souladu s důstojností povolání, uložena podle závažnosti jednání jedna z následujících disciplinárních sankcí: 1) důtka; 2) pozastavení výkonu povolání na dobu nepřesahující jeden rok; 3) výmaz“.
 Článek 17 zákona 616/1966, podle něhož se „profesní tarif honorářů a odměn a kritéria hrazení nákladů stanoví nařízením ministerstva spravedlnosti po dohodě s ministerstvem průmyslu a obchodu (nyní ministerstvem pro výrobní činnosti) na návrh Národní rady geologů“.
 Článek 6 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o „profesním poskytování služeb“, podle něhož „účinnost poskytnuté služby je dána zásadně: technickou složitostí, šířkou převzaté odpovědnosti, jedinečností zakázky, existencí či neexistencí předchozích technických řešení odkazujících na daný případ, důležitostí technických prvků, které jsou předmětem hodnocení, subjektivitou koordinovaných technických prvků, originalitou řešení, časovou náročností, schopností jednat s nasazením s dalšími — rovněž podnikatelskými — subjekty, které jsou do poskytované služby zapojeny, hodnotou díla“.
 Článek 7 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o důstojnosti povolání, podle něhož „důstojnost odborníka spočívá v zásadě ve správnosti a úplnosti odborného plnění, v dostupnosti účinné technicko-profesní podpory, ve schopnosti použít řádné nástroje, v účinné organizaci kanceláře a profesního týmu, péči o co nepohotovější výkon služeb, v existenci prostředků a struktur pro pokračující aktualizaci, jakož i disponibilitu spolupracovníků a zaměstnanců, ve schopnosti jednat rychle a účinně s nasazením se soukromými a veřejnými orgány a institucemi a s veřejností obecně“.
 Článek 17 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o sazebních parametrech, podle něhož „při vymezení profesní odměny musí geolog vycházet z ustanovení nařízení s mocí zákona č. 223/2006 přeměněného na zákon 248/2006; ze zásady přiměřenosti dle čl. 2233 odst. 2 občanského zákoníku a souboru platných ustanovení zákona upravujících tuto problematiku. Profesní tarif schválený nařízením ministerstva ze dne 18. listopadu 1971 a materiální tarif LL.PP. schválený nařízením ministerstva ze dne 4. dubna 2001 v oblasti použitelné na geology představují legitimní a objektivní technicko-profesní složky při posouzení, vymezení a určení odměn mezi stranami“. Konkrétně k tomuto bodu žádáme Soudní dvůr EU o vyjádření, zda zjistí rozpor s článkem 101 Smlouvy této platné zákonné normy závazné v celém rozsahu, nařízení s mocí zákona 223/2006 s numericko-chronologickým systémem, které je jediným historickým a legitimním systémem na vnitrostátní úrovni i na úrovni Společenství, která jistěže minimálně nezasahuje do znalosti a závazného rozsahu právní normy.
 Článek 18 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o stanovení odměny, podle něhož „v rámci platných právních předpisů, k zaručení kvality poskytovaných služeb, geolog, který vykonává profesní činnost v různých formách — samostatně, jako společnost či jako společník — musí vždy posoudit vlastní odměnu s ohledem na důležitost a složitost zakázky, na důstojnost povolání, na požadované technické znalosti a závazky. Komora bdí nad dodržováním tohoto požadavku s ohledem na zásady profesní soutěže“.
 Článek 19 nového etického kodexu ze dne 19. prosince 2006 (rozhodnutí č. 143/2006) doplněný rozhodnutím č. 65 ze dne 24. března 2010 o nabídkovém řízení, podle něhož „pro nabídkové řízení, v němž PA oprávněně nepoužije tento parametr profesního tarifu, bude geolog muset posoudit vlastní nabídku s ohledem na důležitost a složitost zakázky, na důstojnost povolání, na požadované technické znalosti a závazky“.
 Vzhledem k:
 —
 nařízení Rady (EHS) č. 2137/85 o evropském hospodářském zájmovém sdružení (EHZS) (1), jehož cílem je usnadnit či rozvíjet hospodářskou činnost svých členů, v šestém bodě odůvodnění stanoví, že v něm obsažená ustanovení se nedotýkají použití právních předpisů nebo deontologických pravidel na vnitrostátní úrovni týkajících se podmínek výkonu činnosti nebo povolání;
 —
 směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací (2), která v bodě 43 odůvodnění stanoví, že „tato směrnice se zabývá rovněž svobodnými povoláními, nakolik jsou regulována; svobodné povolání je v souladu s touto směrnicí povolání vykonávané osobou, která na základě odpovídající odborné kvalifikace osobně, na vlastní odpovědnost a odborně nezávisle poskytuje duševní a koncepční služby v zájmu klienta a ve veřejném zájmu. Výkon takového povolání může v členských státech podléhat v souladu se Smlouvou zvláštním právním omezením založeným na vnitrostátních právních předpisech a na právních předpisech stanovených autonomně v tomto rámci příslušným profesním sdružením nebo organizací, které zaručují a dále rozvíjí profesionalitu, kvalitu a vztah důvěry s klientem“.
 —
 směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu (3), známé jako „směrnice o službách“, která v bodě 115 odůvodnění uvádí, že „[k]odexy chování na úrovni Společenství mají stanovit minimálních normy chování a doplňují právní požadavky členských států. Členským státům nebrání v tom, aby v souladu s právem Společenství přijímaly v právních předpisech přísnější opatření, ani nebrání vnitrostátním profesním subjektům v tom, aby ve svých vnitrostátních kodexech chování poskytovaly větší ochranu.“
 Konečně je Evropský soudní dvůr žádán o vyjádření k souladu uvedeného rozdílu mezi profesním podnikem a obchodním podnikem, jakož i profesní soutěží a hospodářskou soutěží, z právního a organizačního hlediska, s článkem 101 Smlouvy.
 2)
 a)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma brání či zakazuje odkazu na důstojnost odborníka — v daném případě geologa — při stanovení profesního tarifu;
 b)
 zda podle článku 101 SFEU či jiné evropské normy odkaz na složky důstojnosti povolání znamená omezující účinky z hlediska profesní soutěže;
 c)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma stanoví, že požadavky na důstojnost povolání, jakožto složky odměny odborníka ve spojení s tarifem definovaným s výslovně minimální možností odchylky — s výslovným a formálním odkazem na článek 17 nového etického kodexu geologů, na právní předpisy, které tato odchylka umožňuje (nařízení s mocí zákona č. 223/2006, přeměněné na zákon 248/2006) mohou být považovány za navádění k jednání omezujícímu hospodářskou soutěž;
 d)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma zakazuje odkaz na profesní tarif — stanovený pro geology zákonným předpisem, nařízením ministerstva spravedlnosti po dohodě s ministerstvem pro výrobní činnost a s výslovným a formálním odkazem na nařízení s mocí zákona č. 223/2006 a na článek 17 nového etického kodexu — jakožto technicko-profesního předpisu pro stanovení odměny;
 e)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma zakazuje vztah mezi důležitostí služeb, požadavky na důstojnost povolání, jak jsou definovány v článcích 6 a 7 nového etického kodexu geologů s profesní odměnou, jak vyplývá z čl. 2233 odst. 2, podle něhož „v každém případě míra (profesní) odměny musí odpovídat důležitosti díla a důstojnosti povolání“;
 f)
 zda podle článku 101 SFEU lze odkaz na čl. 2233 odst. 2 občanského zákoníku považovat za oprávněný a nevedoucí k omezení hospodářské soutěže;
 g)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma stanoví v oblasti hospodářské soutěže — v případě geologů — právní rovnocennost profesních komor, dle úpravy zvláštními normami za účelem sledování institucionálních účelů a ujednání a spojování obchodních podniků představujících protisoutěžní ujednání;
 h)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma umožňuje stanovit rovnocennost mezi příspěvkem komoře povinným ze zákona — uloženým z důvodu výkonu institucionálních úkolů a účelů — s činností prodeje zboží a služeb a s hospodářským ziskem uskutečněným a dosaženým prostřednictvím protisoutěžního jednání ze strany spojování obchodních podniků;
 i)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma opravňuje v tomto případě uplatnění sankce;
 j)
 zda článek 101 SFEU či jiná evropská norma opravňuje podřízení obligatornímu poplatku z příspěvku komoře, který je povinně uložen ze zákona, přirovnáním tohoto příspěvku k zisku a příjmu z protisoutěžní ekonomicko-obchodní dohody.
 (...).
 III.
 1)
 Podpůrně pro případ, že Soudní dvůr rozhodne o otázkách výkladu čl. 267 třetího pododstavce SFEU v tom smyslu, že vnitrostátní procesněprávní pravidla nemají na jeho použití vliv a že existuje povinnost pomoci vnitrostátního soudu a o předběžné otázce, jak byla vznesena odvolatelem, v tom smyslu, že je otázka účastníka řízení obecná, brání právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže a povolání, a zejména ustanovení Společenství dovolávaná odvolatelem v jeho otázce, přijetí profesních etických kodexů, které stanoví výši odměny odpovídající důstojnosti povolání, kvalitě a kvantitě vykonané práce s tím výsledkem, že odměny nacházející se pod minimální hranicí sazby (a které jsou tudíž konkurenční) mohou být disciplinárně sankcionovány pro porušení etických pravidel?
 2)
 podpůrně pro případ, že Soudní dvůr rozhodne o otázkách výkladu čl. 267 třetího pododstavce SFEU v tom smyslu, že vnitrostátní procesněprávní pravidla nemají na jeho použití vliv a že existuje povinnost pomoci vnitrostátního soudu a o předběžné otázce, jak byla vznesena odvolatelem, v tom smyslu, že je otázka účastníka řízení obecná, lze právo Společenství v oblasti hospodářské soutěže, a zejména právní úpravu, která zakazuje omezující dohody, vykládat v tom smyslu, že se může jednat o omezující dohodu v případě etických pravidel stanovených profesními komorami, pokud tato pravidla tím, že uvádějí důstojnost povolání, kvalitu a kvantitu vykonané práce jako kritéria pro stanovení výše odměny odborníka, vyvolávají účinek nemožnosti odchýlit se od minimálních sazeb, a tudíž také účinek omezující hospodářskou soutěž z důvodu uvedené nemožnosti odchýlit se?
 3)
 podpůrně pro případ, že Soudní dvůr rozhodne o otázkách výkladu čl. 267 třetího pododstavce SFEU v tom smyslu, že vnitrostátní procesněprávní pravidla nemají na jeho použití vliv a že existuje povinnost pomoci vnitrostátního soudu a o předběžné otázce, jak byla vznesena odvolatelem, v tom smyslu, že je otázka účastníka řízení obecná, pokud vnitrostátní právo stanoví přísnější pravidla ochrany hospodářské soutěže, než jsou pravidla Společenství v této oblasti, zejména tím, že stanoví, že se lze odchýlit od minimálních sazeb honorářů za odborné výkony, kdežto právo Společenství naopak patrně ještě dovoluje za určitých podmínek neodchýlit se od minimálních sazeb, a v důsledku toho představuje počínání profesní komory, která stanoví nemožnost odchýlit se od minimálních sazeb, dohodu omezující hospodářskou soutěž z hlediska vnitrostátního práva, zatímco by jí mohlo nebýt z hlediska práva Společenství, práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže, a zejména právní úpravy Společenství v oblasti dohod omezujících hospodářskou soutěž, brání takovémuto výsledku se domnívat, že dané počínání lze sankcionovat jako omezující dohodu podle vnitrostátních právních předpisů, a nikoliv také podle právních předpisů Společenství, pokud jsou vnitrostátní právní předpisy na ochranu hospodářské soutěže přísnější, než jsou právní předpisy Společenství v této oblasti?
 (1) Úř. věst. C 199, s. 1.
 (2) Úř. věst. 255, s. 22.
 (3) Úř. věst. 376, s. 36.


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/52
 Žaloba podaná dne 15. července 2011 — ZZ v. Komise
 (Věc F-68/11)
 2011/C 282/98
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Rodrigues, A. Blot a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise o ukončení pracovní smlouvy žalobkyně na dobu neurčitou.
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud pro veřejnou službu Evropské unie:
 —
 zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného k uzavírání smluv (OOUS) ze dne 30. září 2010 o ukončení její pracovní smlouvy na dobu neurčitou;
 —
 zároveň, pokud to bude nezbytné, zrušil rozhodnutí OOUS ze dne 14. dubna 2011, kterým se zamítá stížnost podaná dne 23. prosince 2010 podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/33
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 4. října 2006 – Tillack v. Komise
 (Věc T-193/04) (1)
 („Vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) týkající se šíření důvěrných informací - Podezření z podplácení a porušení služebního tajemství - Sdělení informací vnitrostátním soudním orgánům o skutečnostech, které by mohly vést k trestnímu stíhání - Domovní prohlídka v místě bydliště a v kanceláři novináře - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Žaloba na náhradu škody - Příčinná souvislost - Dostatečně závažné porušení“)
 (2006/C 281/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hans-Martin Tillack (Brusel, Belgie) (zástupci: I. Forrester, QC, T. Bosly, C. Arhold, N. Flandin, J. Herrlinger a J. Siaens, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Docksey a C. Ladenburger, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalobce: International Federation of Journalists (IFJ) (Brusel, Belgie) (zástupci: A. Bartosch a T. Grupp, advokáti)
 Předmět věci
 Jednak žaloba na neplatnost aktu, kterým dne 11. února 2004 Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) předal německým a belgickým soudním orgánům informace týkající se podezření z porušení služebního tajemství a podplácení, a jednak žaloba na náhradu nemajetkové újmy, kterou žalobce utrpěl v důsledku tohoto předání informací a zveřejnění tiskových zpráv OLAF.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Není namístě rozhodovat o návrhu na předložení dokumentů.
 3)
 Žalobci se ukládá, aby nesl své náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí, včetně nákladů vztahujících se k řízení o předběžném opatření.
 4)
 International Federation of Journalists ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour administrative d'appel de Nantes (Francie) dne 2. srpna 2012 — Adiamix v. Ministre de l'Économie et des Finances
 (Věc C-368/12)
 2012/C 295/43
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d'appel de Nantes
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Adiamix
 Odpůrce: Ministre de l'Économie et des Finances
 Předběžná otázka
 Je platné rozhodnutí Komise 2004/343/ES ze dne 16. prosince 2003 (1), kterému nezbytně podléhá legalita sporného příkazu k navrácení podpory?
 (1) Rozhodnutí Komise 2004/343/ES ze dne 16. prosince 2003 o režimu podpory, kterou poskytla Francie při převzetí podniků v obtížích (Úř. věst. L 108, s. 38).


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/17
 Žaloba podaná dne 4. dubna 2014 – Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-163/14)
 2014/C 184/21
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Clotuche-Duvieusart a I. Martínez del Peral, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že nepřiznalo orgánům a institucím Evropské unie osvobození stanovené čl. 3 druhým pododstavcem Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie, pokud jde o příspěvky stanovené článkem 26 Ordonnance relative à l'organisation du marché de l'électricité en Région de Bruxelles-Capitale (usnesení o organizaci trhu s elektřinou v regionu Brusel-hlavní město), jakož i článkem 20 Ordonnance relative à l'organisation du marché du gaz en Région de Bruxelles-Capitale (usnesení o organizaci trhu se zemním plynem v regionu Brusel-hlavní město), v pozměněném znění, a tím, že brání vrácení uvedených příspěvků vybraných uvedeným regionem, nesplnilo povinnosti, které mu příslušejí podle čl. 3 druhého pododstavce Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie,
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Usnesení ze dne 19. července 2001 o organizaci trhu s elektřinou v regionu Brusel-hlavní město a ze dne 1. dubna 2004 o organizaci trhu se zemním plynem v regionu Brusel-hlavní město, v pozměněném znění, stanovují povinnost dodavatelů elektřiny a plynu vybírat poplatky ve prospěch regionu Brusel-hlavní město. Tyto regionální poplatky jsou dále vyúčtovávány konečným spotřebitelům, a tedy i unijním orgánům, při dodávkách elektřiny a plynu v závislosti na proudové hodnotě hlavního jističe konečného spotřebitele (u elektřiny) nebo kapacitě přistavené konečnému spotřebiteli (u plynu).
 Komise má za to, že tyto regionální poplatky musí být považovány za nepřímé daně vybírané belgickými orgány za významné nákupy orgánů pro jejich úřední potřebu, které jsou složkou cen elektřiny a plynu, které jim jsou účtovány. Komise zdůrazňuje, že pro určení nepřímé daně není nezbytné, aby povinnost přenesení povinnosti na konečného zákazníka byla právními předpisy výslovně stanovena a že je zásadní, aby se jednalo o daň vybíranou v souvislosti s náklady nebo spotřebou. V důsledku toho má za to, že Belgický stát je podle čl. 3 druhého pododstavce Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie povinen tyto nepřímé daně nebo poplatky při prodeji unijním orgánům vrátit.
 Komise tvrdí, že tyto regionální příspěvky nemohou být považovány za pouhou odměnu za veřejně prospěšnou službu, a že tedy nespadají mezi výjimky z osvobození stanovené čl. 3 třetím pododstavcem Protokolu o výsadách a imunitách Evropské unie. Tyto příspěvky totiž mají financovat různé úkoly veřejné služby a částečně financují různé sociální (např. sociální tarif, minimální dodávky elektřiny domácnostem) nebo environmentální (např. propagace racionálního využívání energií) politiky veřejných orgánů. Tyto daně tedy nejsou protihodnotou za službu poskytnutou specificky unijním orgánům.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2011 — Lucite International a Lucite International UK v. Komise
 (Věc T-216/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s metakryláty - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Polehčující okolnosti - Faktické neuplatňování protiprávních dohod či jednání)
 2011/C 311/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lucite International Ltd (Southampton, Spojené království); a Lucite International UK Ltd (Darwen, Spojené království) (zástupci: R. Thompson, QC, S. Rose a A. Chandler, solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně V. Bottka, F. Amato a I. Chatzigiannis, poté V. Bottka, I. Chatzigiannis a F. Arbault, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na snížení pokuty uložené žalobkyním podle čl. 2 písm. d) rozhodnutí Komise K(2006) 2098 v konečném znění ze dne 31. května 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.645 — Metakryláty)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Návrh Komise směřující ke zpětvzetí ochrany před pokutou se zamítá.
 3)
 Společnosti Lucite International a Lucite International UK ponesou 90 % vlastních nákladů řízení a ukládá se jim rovněž náhrada 90 % nákladů řízení vynaložených Komisí.
 4)
 Komise ponese 10 % vlastních nákladů řízení a ukládá se jí rovněž náhrada 10 % nákladů řízení vynaložených společnostmi Lucite International a Lucite International UK.
 (1) Úř. věst. C 237, 30.9.2006.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. června 2007 – Europig v. OHIM (EUROPIG)
 (Věc T-207/06) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství EUROPIG - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisná povaha - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 40/94)
 (2007/C 170/47)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Europig SA (Josselin, Francie) (zástupce: D. Mason, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 31. května 2006 (věc R 1425/2005-4), týkajícímu se žádosti o zápis slovní ochranné známky EUROPIG jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 261, 28.1.2006.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/19
 Žaloba podaná dne 30. prosince 2011 — TV2/Danmark v. Komise
 (Věc T-674/11)
 2012/C 80/34
 Jednací jazyk: dánština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: TV2/Danmark A/S (Odense, Dánsko) (zástupce: O. G. Koktvedgaard)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 —
 Hlavní návrh: zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 o opatřeních učiněných Dánskem ve prospěch TV2/Danmark (C 2/2003) v rozsahu, v němž konstatuje, že zkoumaná opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (body odůvodnění 101 a 153 a první odstavec závěru rozhodnutí).
 —
 Podpůrný návrh: zrušení rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2011 o opatřeních učiněných Dánskem ve prospěch TV2/Danmark (C 2/2003) v rozsahu, v němž konstatuje, že:
 —
 zkoumaná opatření představují novou podporu, která měla být z tohoto důvodu oznámena (bod odůvodnění 154 a první odstavec závěru rozhodnutí);
 —
 koncesionářské poplatky, které byly v letech 1997-2002 převedeny na regiony přes společnost TV2, představují státní podporu ve prospěch TV2 (bod odůvodnění 194 rozhodnutí); a
 —
 příjmy z reklamy, které byly v letech 1995 a 1996 a v době zrušení fondu TV2 v roce 1997 převedeny z fondu TV2 na TV2, představují státní podporu ve prospěch TV2 (body odůvodnění 90, 92, 193 a 195 s tabulkou 1).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, článkem 14 SFEU a Amsterodamským protokolem. Žalobkyně tvrdí, že:
 —
 jí nebyla poskytnuta státní podpora, jelikož zkoumaná opatření nezvýhodňovala společnost TV2/Danmark ve smyslu článku 107 SFEU, ale představovala pouze kompenzaci za veřejné služby poskytované společností TV2/Danmark. Žalobkyně tvrdí, že Komise nepoužila podmínky rozsudku ve věci Altmark podle jejich zamýšleného smyslu a účelu a měla nesprávně za to, že druhá a čtvrtá podmínka rozsudku ve věci Altmark nebyly splněny.
 —
 údajná podpora ve prospěch TV2/Danmark ve formě koncesionářských poplatků a osvobození od daně z příjmů právnických osob nebyla novou podporou ve smyslu nařízení č. 659/1999 (1), jelikož k těmto opatřením došlo před přistoupením Dánska k EU;
 —
 koncesionářské poplatky, které byly v letech 1997 až 2002 převedeny na regiony přes společnost TV2/Danmark, nemohly být kvalifikovány jako státní podpora ve prospěch společnosti TV2/Danmark, jelikož společnost TV2/Danmark nebyla skutečným příjemcem těchto finančních prostředků; a
 —
 finanční prostředky, které byly převedeny z TV2 Reklame A/S přes fond TV2 na společnost TV2/Danmark a které byly získány z prodeje reklamy, nepředstavovaly státní podporu, jelikož se jednalo o platbu ve prospěch TV2/Danmark za vysílání reklamy na vysílací síti TV2/Danmark.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [108 SFEU] (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/2
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (velkého senátu)
 ze dne 13. prosince 2005
 ve věci C-78/03 P: Komise Evropských společenství proti Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum eV (1)
 (Kasační opravný prostředek - Podpory poskytnuté německými orgány na nabývání půdy - Program směřující k privatizaci půdy a restrukturalizaci zemědělství v nových spolkových zemích)
 (2006/C 36/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C 78/03 P, jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 statutu Soudního dvora, podaný dne 19. února 2003, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: J. Flett a V. Kreuschitz) přičemž dalšími účastníky řízení jsou: Spolková republika Německo, (zmocněnec: M. Lumma) vedlejší účastník v prvním stupni, Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum eV, se sídlem v Borken (Německo), (Profesor: M. Pechstein), Soudní dvůr (velký senát), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann a J. Makarczyk, předsedové senátů, C. Gulmann (zpravodaj), A. La Pergola, J.-P. Puissochet, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 13. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 5. prosince 2002, Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum v. Komise (T-114/00) se zrušuje.
 2)
 Žaloba podaná Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum Soudu prvního stupně Evropských společenství směřující ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 22. prosince 1999, kterým se povolují státní podpory v rámci ustanovení článků 87 a 88 (dříve články 92 a 93) Smlouvy o ES, se odmítá jako nepřípustná.
 3)
 Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum eV se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.
 (1) Úř. věst. C 101, 26.4.2003


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/35
 Žaloba podaná dne 20. ledna 2010 — Goutier v. OHIM — Rauch (ARANTAX)
 (Věc T-13/10)
 2010/C 80/58
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Klaus Goutier (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: E. E. Happe, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Norbert Rauch (Herzogenaurach, Německo)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 10. listopadu 2009 (v odvolacím řízení R 1769/2008-4) v rozsahu, v němž byla zamítnuta přihláška k zápisu ochranné známky pro následující služby tím, že bylo zrušeno napadené rozhodnutí:
 —
 třída 35 — daňové poradenství, příprava daňových prohlášení, účetnictví, auditorské služby, odborné poradenství, podnikové poradenství;
 —
 třída 36 — příprava daňových posudků a odhadů, fúze a akvizice, a to finanční poradenství při koupi nebo prodeji podniků, jakož i podílů v podnicích;
 —
 třída 43 — právní poradenství a zastupování, rešerše v právních věcech.
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ARANTAX“ pro služby zařazené do tříd 35, 36 a 42 (přihláška č. 4 823 084)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Norbert Rauch
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Německá obrazová ochranná známka „atarax“ č. 30 168 707 pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35, 37, 41 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a částečné zamítnutí přihlášky k zápisu ochranné známky Společenství
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), vzhledem k tomu, že mezi kolidujícími si ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/41
 Žaloba podaná dne 25. října 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-107/13)
 2014/C 24/76
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: É. Boigelot, R. Murru, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise uložit žalobci disciplinární sankci na základě čl. 9 odst. 2 přílohy IX služebního řádu jakož i žádost o náhradu škody včetně úroků za údajně způsobenou nehmotnou újmu a žádost o náhradu již odečtených částek.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 14. března 2013, které mu ukládá sankci spočívající ve snížení třetiny jeho čistého měsíčního důchodu po dobu dvou let;
 —
 Uložit žalované náhradu újmy utrpěné žalobcem, jejíž celková výše byla stanovena na 10 000 eur s výhradou jejího zvýšení během řízení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/23
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 7. října 2004
 ve věci C-483/03: Komise Evropských společenství proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/12/ES, 2001/13/ES a 2001/14/ES - Železnice Společenství - Rozvoj - Licence vydávané železničním podnikům - Přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a osvědčení o bezpečnosti - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2004/C 300/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-483/03, Komise Evropských společenství (zmocněnec: W. Wils) proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (zmocněnci: M. Demetriou a K. Manji), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 19. listopadu 2003, Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J.-P. Puissochet, úřadující předseda šestého senátu, S. von Bahr a U. Lõhmus (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/12/ES ze dne 26. února 2001, kterou se mění směrnice Rady 91/440/EHS o rozvoji železnic Společenství, směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/13/ES ze dne 26. února 2001, kterou se mění směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto směrnic.
 2)
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 7, 10.1.2004.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. září 2009 — Lange Uhren v. OHIM (Geometrická pole na ciferníku hodinek)
 (Věc T-152/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství - Geometrická pole na ciferníku hodinek - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009)“)
 2009/C 256/43
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lange Uhren GmbH (Glashütte, Německo) (zástupce: M. Schaeffer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Kicia, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 15. února 2007 (věc R 1176/2005-1), týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího geometrická pole na ciferníku hodinek k zápisu jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Lange Uhren GmbH ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 7.7.2007.


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/19
 Žaloba podaná dne 4. prosince 2006 – Nynäs Petroleum a Nynas Belgium v. Komise
 (Věc T-347/06)
 (2007/C 20/27)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: AB Nynäs Petroleum (Stockholm, Švédsko) a Nynas Belgium AB (Zaventem, Belgie) (zástupci: A. Howard a M. Dean, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit článek 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž přičítá společnou a nerozdílnou odpovědnost AB Nynas;
 —
 zrušit článek 2 rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá Nynas pokutu ve výši 13,5 mil. eur, nebo, podpůrně, snížit tuto pokutu odpovídajícím způsobem; a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhají částečného zrušení rozhodnutí Komise K (2006) 4090 konečné ze dne 13. září 2006 ve věci COMP/F/38.456 – Bitumen – NL, kterým Komise shledala, že žalobkyně spolu s ostatními podniky porušily článek 81 ES tím, že pravidelně a společně stanovovaly hrubé ceny pro prodej a nákup silničního bitumenu v Nizozemsku a jednotné slevy z hrubé ceny společnostem silničního stavitelství, které se účastnily kartelové dohody, a nižší maximální slevy z hrubé ceny ostatním společnostem silničního stavitelství.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že se, zaprvé, Komise dopustila nesprávných právních posouzení a nesprávných posouzení skutkového stavu tím, že uznala Nynäs Petroleum společně a nerozdílně odpovědnou za protiprávní jednání způsobené Nynas Belgium, jelikož Nynas Belgium fungovala jako nezávislá právnická osoba, která určovala svou obchodní politiku nezávisle na Nynäs Petroleum. Podle žalobkyň Komise neprokázala, že Nynäs Petroleum měla pravomoc řídit operace Nynas Belgium v takové míře, aby ji připravila o jakoukoli skutečnou nezávislost při určování jejího vlastního způsobu jednání na trhu.
 Zadruhé, žalobkyně tvrdí, že Komise nepřihlédla v rozporu se zásadami legitimního očekávání a rovného zacházení k ustanovením oznámení o shovívavosti (1), když se odmítla zabývat hodnotou informací dobrovolně poskytnutých žalobkyněmi podle části B oznámení o shovívavosti a odmítla žalobkyním snížení pokuty z důvodu spolupráce. Žalobkyně tvrdí, že se Komise mimo jiné dopustila následujících nesprávných právních posouzení a nesprávných posouzení skutkového stavu:
 —
 Komise nesprávně došla k závěru, že informace poskytnuté žalobkyněmi svou povahou nepodpořily schopnost Komise prokázat protiprávní jednání, jelikož ostatní účastníci, kteří se podíleli na protiprávním jednání, již protiprávní jednání připustili a ostatní odpovědi na žádost o informace již potvrdily existenci systému jednání;
 —
 Komise nesprávně došla k závěru, že informace poskytnuté žalobkyněmi nepředstavovaly značnou přidanou hodnotu.
 (1) Oznámení o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3).


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social de Benidorm (Španělsko) dne 16. dubna 2013 — Víctor Manuel Julián Hernández a další v. Puntal Arquitectura S.L. a další
 (Věc C-198/13)
 2013/C 189/10
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Social de Benidorm
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Víctor Manuel Julián Hernández, Chems Eddine Adel, Jaime Morales Ciudad, Bartolomé Madrid Madrid, Martín Selles Orozco, Alberto Martí Juan y Said Debbaj
 Žalovaní: Puntal Arquitectura S.L., Obras Alteramar S.L., Altea Diseño y Proyectos S.L., Ángel Muñoz Sánchez, Vicente Orozco Miro y Subdelegación del Gobierno de España en Alicante
 Předběžné otázky
 1)
 Spadá právní úprava obsažená v článku 57 Estatuto de los Trabajadores ve spojení s čl. 116 odst. 2 Texto Refundido de la Ley de Procedimiento Laboral, která spočívá v tom, že španělský stát platí přímo zaměstnancům v případě platební neschopnosti zaměstnavatele tak zvané „salarios de tramitación“ za dobu přesahující 60 (v současnosti 90) pracovních dnů od podání žaloby k příslušnému soudu, do působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES (1) ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, konkrétně pod ustanovení čl. 1 odst. 1, čl. 2 odst. 3 a 4, článků 3, 5 a 11 této směrnice?
 2)
 V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, byla by praxe, podle které španělský stát platí přímo zaměstnancům v případě platební neschopnosti zaměstnavatele tak zvané „salarios de tramitación“ za dobu přesahující 60 (v současnosti 90) pracovních dnů od podání žaloby, avšak pouze u propuštění, která soud prohlásil za neoprávněná, nikoli však u propuštění prohlášených za neplatná, v rozporu s článkem 20 Listiny základních práv Evropské unie (2) a v každém případě s obecnou zásadou rovnosti a zákazu diskriminace v unijním právu?
 3)
 Mohl by ve smyslu předchozí otázky takový soud, jako je předkládající soud, nepoužít právní úpravu, která umožňuje, aby španělský stát zaplatil přímo zaměstnancům v případě platební neschopnosti zaměstnavatele tak zvané „salarios de tramitación“ za dobu přesahující 60 (v současnosti 90) pracovních dnů od podání žaloby, avšak pouze u propuštění, která soud prohlásil za neoprávněná, nikoli však u propuštění prohlášených za neplatná, pokud mezi jedním a druhým v dané oblasti („salarios de tramitación“) neexistují objektivní rozdíly?
 (1) Úř. věst. L 283, s. 36.
 (2) Úř. věst. 2000, C 364, s. 1.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeitsgericht Berlin dne 28. února 2006 – Annette Radke v. Achterberg Service GmbH & Co KG
 (Věc C-115/06)
 (2006/C 131/52)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Arbeitsgericht Berlin
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Annette Radke
 Žalovaná: Achterberg Service GmbH & Co KG
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Musí být směrnice Rady 98/59/ES (1) ze dne 20. července 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění vykládána v tom smyslu, že projednávání ve smyslu článku 2 směrnice je uzavřeno již tehdy, když ztroskotala přímá jednání mezi zaměstnavatelem a zástupci zaměstnanců, nebo musí být ukončena i jednání před dohadovacím orgánem, pokud se zaměstnavatel nebo zástupci zaměstnanců obrátí na podnikový dohadovací orgán stanovený vnitrostátním právem?
 b)
 V případě kladné odpovědi na druhou alternativu, vyžaduje směrnice, aby před podáním výpovědí byla ukončena jak jednání v dohadovacím orgánu o možnosti jak se vyhnout hromadnému propouštění nebo jak ho omezit, tak i jednání o možnosti zmírnit jeho následky využitím doplňujících sociálních opatření?
 2)
 a)
 Musí být směrnice vykládána v tom smyslu, že oznámení orgánu veřejné moci příslušnému pro záležitosti práce podle článku 3 směrnice smí být provedeno až po ukončení projednávání?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku písm. a), musí být před podáním oznámení ukončena jak jednání o tom, jak se vyhnout hromadnému propouštění nebo jak ho omezit, tak i jednání o zmírnění jeho následků?
 (1) Úř. věst. L 225, s. 16.


text:
 1.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 290/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. července 2011 Yvette Barthel a dalšími proti usnesení vydanému dne 10. května 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-59/10, Barthel a další v. Soudní dvůr
 (Věc T-398/11 P)
 2011/C 290/14
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Yvette Barthel (Arlon, Belgie), Marianne Reiffers (Olm, Lucembursko), Lieven Massez (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J-N. Louis, É. Marchal, D. Abreu Caldas, advokáti)
 Další účastník řízení: Soudní dvůr Evropské unie
 Návrhová žádání
 Navrhovatelé navrhují, aby Tribunál rozhodl, že:
 —
 usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 10. května 2011 (věc F-59/10, Barthel a další v. Soudní dvůr), kterým byla žaloba navrhovatelů odmítnuta jako nepřípustná, se zrušuje;
 —
 žaloba je přípustná;
 —
 věc se vrací zpět SVS, aby rozhodl podle práva ve věci samé;
 —
 o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé dva důvody kasačního opravného prostředku.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž Soud pro veřejnou službu při odmítnutí žaloby navrhovatelů jako nepřípustné porušil článek 296 SFEU, čl. 36 první větu statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 7 odst. 1 jeho přílohy 1, když nepřezkoumal veškerá porušení práva, která před ním byla tvrzena, a neumožnil navrhovatelům seznámit se s důvody zamítnutí žalobních důvodů vycházejících z protiprávnosti výkladu a contrario čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie s ohledem na jeho článek 91 a z práva obrátit se na Soudní dvůr se stížností proti každému rozhodnutí, které nepříznivě zasahuje do jejich právního postavení, ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim bylo podle druhé odrážky tohoto ustanovení oznámeno. Soud pro veřejnou službu tedy tím, že se nevypořádal s veškerými žalobními důvody a argumenty uvedenými navrhovateli v jejich žalobě na neplatnost, porušil povinnost odůvodnit své usnesení.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení v rozsahu, v němž měl Soud pro veřejnou službu za to, že rozhodnutí ze dne 26. října 2009 o zamítnutí žádosti navrhovatelů je rozhodnutím, které pouze potvrzuje neposkytnutí odpovědi, což lze považovat za implicitní zamítavé rozhodnutí, zatímco pozdní odpověď je odůvodněna čekáním na interní stanovisko, o které byl požádán jeden z útvarů Soudního dvora, aby Soudní dvůr mohl přezkoumat, zda navrhovatelé splňují podmínky pro nárok na příplatky za práci na směny podle čl. 56a služebního řádu úředníků Evropské unie.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/10
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 26. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco – Španělsko) – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) v. Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios SL, Fondo de Garantía Salarial
 (Věc C-509/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/23/ES - Článek 1 odst. 1 - Převody podniků - Zachování práv zaměstnanců - Povinnost nabyvatele převzít zaměstnance - Veřejný podnik pověřený veřejnou službou - Poskytování služby jiným podnikem na základě smlouvy o správě veřejných služeb - Rozhodnutí neobnovit tuto smlouvu po uplynutí doby jejího trvání - Zachování identity hospodářské jednotky - Činnost zakládající se především na zařízeních - Nepřevzetí zaměstnanců“)
 (2016/C 038/12)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)
 Žalovaní: Luis Aira Pascual, Algeposa Terminales Ferroviarios SL, Fondo de Garantía Salarial
 Výrok
 Článek 1 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že do rozsahu působnosti této směrnice spadá situace, kdy veřejný podnik pověřený hospodářskou činností spočívající v manipulaci s jednotkami intermodální přepravy svěří na základě smlouvy o správě veřejných služeb výkon této činnosti jinému podniku s tím, že mu poskytne infrastrukturu a potřebné vybavení, jež vlastní, a posléze se rozhodne ukončit tuto smlouvu, aniž převezme zaměstnance tohoto podniku, a to z důvodu, že nadále bude uvedenou činnost vykonávat sám prostřednictvím vlastních zaměstnanců.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2015.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/36
 Usnesení Tribunálu ze dne 24. června 2016 – Onix Asigurări v. EIOPA
 (Věc T-590/15) (1)
 („Žaloba na nečinnost, o neplatnost a o náhradu škody - Žádost o zahájení šetření pro domnělé porušení unijního práva - Rozhodnutí předsedy EIOPA nezahajovat šetření - Rozhodnutí odvolacího senátu zamítnout tvrzení jako nepřípustné - Žalobní lhůta - Akt, který nelze napadnout žalobou - Porušení podstatných formálních náležitostí - Částečně zjevně nepřípustná a částečně po právní stránce zjevně neopodstatněná žaloba“)
 (2016/C 305/50)
 Jednací jazyk: rumunština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Onix Asigurări SA (Bukurešť, Rumunsko) (zástupce: M. Vladu, advokát)
 Žalovaný: Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (zástupci: C. Coucke a S. Dispiter, zmocněnci, ve spolupráci s H. G. Kamman, avocat)
 Předmět
 Primárně žaloba opírající se o článek 265 SFEU a směřující ke konstatování, že EIOPA v rozporu s právem nepřijal rozhodnutí proti nesprávnému uplatňování ustanovení čl. 40 odst. 6 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o „neživotním pojištění“) (Úř. věst. 1992, L 228, s. 1; Zvl. vyd., Kapitola 6 Svazek 1, s. 346), ze strany Istituto per la Vigilanza sulle Assicurazioni (IVASS, italský úřad pro dohled nad pojišťovnictvím) a sekundárně žaloba opírající se o článek 263 SFEU a směřující ke zrušení rozhodnutí předsedy EIOPA EIOPA-14-267 ze dne 6. června 2014 o zahájení šetření podle článku 17 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010, ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (EIOPA), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/79/ES (Úř. věst. 2010, L 331, s. 48) a rozhodnutí odvolacího senátu BOA 2015 001 ze dne 3. srpna 2015, kterým se jako nepřípustné odmítá odvolání podané společností Onix Asigurări podle článku 60 nařízení č. 1094/2010, a současně žaloba opírající se o článek 268 SFEU a směřující k dosažení náhrady za újmu, která měla žalobkyni domněle vzniknout z důvodu výše uvedené nečinnosti a přijetí těchto rozhodnutí.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Onix Asigurări SA ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA).
 (1) Úř. věst. C 414, 14.12.2015.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 1. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute v. Doc Generici srl
 (Věc C-452/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 267 SFEU - Povinnost obrátit se na Soudní dvůr - Sbližování právních předpisů - Hromadně vyráběné léčivé přípravky - Humánní léčivé přípravky - Registrace - Změna - Poplatky - Nařízení (ES) č. 297/95 - Nařízení (ES) č. 1234/2008 - Působnost“)
 (2015/C 381/12)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute
 Žalovaná: Doc Generici srl
 Výrok
 1)
 Nařízení Rady (ES) č. 297/95 ze dne 10. února 1995 o poplatcích, které se platí Evropské agentuře pro hodnocení léčivých přípravků, ve znění nařízení Komise (EU) č. 273/2012 ze dne 27. března 2012, ani nařízení Komise (ES) č. 1234/2008 ze dne 24. listopadu 2008, o posuzování změn registrací humánních a veterinárních léčivých přípravků, ve znění nařízení Komise (EU) č. 712/2012 ze dne 3. června 2003 příslušnému vnitrostátnímu orgánu neukládají ani nezakazují, aby za změnu adresy držitele registrace vyžadoval zaplacení tolika poplatků, kolik je registrací, které mají být změněny.
 2)
 Článek 267 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, povinen obrátit se na Soudní dvůr.
 (1) Úř. věst. C 448, 15.12.2014.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/21
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2012 — Wedi v. OHIM — Mehlhose Bauelemente für Dachrand + Fassaden (BALCO)
 (Věc T-541/12)
 2013/C 46/37
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wedi GmbH (Emsdetten, Německo) (zástupce: O. Bischof, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Mehlhose Bauelemente für Dachrand + Fassaden GmbH & Co. KG (Herford, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 25. září 2012 ve věci R 2255/2011-4;
 —
 podpůrně přerušil řízení ve věci R 2255/2011-4 až do doby, než bude pravomocně rozhodnuto o návrhu žalobkyně ze dne 15. listopadu 2012 na prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství č. 006095889 Balkogrün, spisová značka Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) 000007267 C, další účastnice řízení;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „BALCO“ pro výrobky zařazené do třídy 19 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 023 771
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Mehlhose Bauelemente für Dachrand + Fassaden GmbH & Co. KG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranné známky „Balkogrün“, „Balkoplan“ a „Balkotop“ pro výrobky zařazené do tříd 19, 21 a 27
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/28
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 16. února 2005
 ve věci T-354/03, Gemma Reggimenti proti Evropskému parlamentu (1)
 (Úředníci - Náhrada výdajů za cestu vyživovaného dítěte - Rozdělení v případě rozvodu dvou manželů úředníků)
 (2005/C 93/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-354/03, Gemma Reggimenti, úřednice Evropského parlamentu, s bydlištěm ve Woluwé-Saint-Lambert (Belgie), zastoupená C. Junionem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Evropskému parlamentu (zmocněnci: L. G. Knudsen a A. Bencomo Weber, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Parlamentu ze dne 27. května 2003 potvrzeného dopisem ze dne 17. července 2003, kterým Parlament rozhodl podle článku 8 přílohy VII služebního řádu rozdělit od roku 2002 náhradu nákladů za cestu týkajících se dcery žalobkyně mezi dva rozvedené úředníky, Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda, M. Jaeger a O. Czúcz, soudci; vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 16. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba je nepřípustná, pokud jde o paušální náhradu nákladů na cestu dřívějších než z roku 2002.
 2.
 Žaloba je rovněž nepřípustná v tom rozsahu, ve kterém obsahuje návrh na příkaz k zaplacení.
 3.
 Zbývající část návrhů žaloby je zamítnuta jako neopodstatněná.
 4.
 Každý účastník řízení nese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 7, 10.1.2004.


text:
 14.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/17
 Žaloba podaná dne 21. října 2011 — BytyOKD/Komise
 (Věc T-559/11)
 2012/C 13/36
 Jednací jazyk: český
 Účastníci řízení
 Žalobce: Sdružení nájemníků BytyOKD.cz (Ostrava, Česká republika) (zástupce: R. Pelikán, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise K(2011) 4927 v konečném znění ze dne 13. července 2011 ve věci státní podpory č. SA.25076 (2011/NN) — Česká republika, Privatizace společnosti OKD a.s. společností Karbon Invest a.s.;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce jeden žalobní důvod, v kterém se dovolává, že Komise porušila článek 108 odst. 3 SFEU, když nezahájila formální řízení podle článku 108 odst. 2 SFEU, ačkoliv při předběžném přezkumu podle názoru žalobce narazila na závažné obtíže při posouzení slučitelnosti zkoumaného opatření České republiky se společným trhem. Tím žalovaná zbavila žalobkyni jejích procesních práv, jež by jí byly ve formálním řízení zaručeny článkem 108 odst. 2 SFEU.


text:
 15.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 198/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. dubna 2015 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-540/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Stanovení dne, od kterého se použije dřívější rozhodnutí - Určení právního základu - Právní rámec uplatnitelný po vstupu Lisabonské smlouvy v platnost - Přechodná opatření - Sekundární právní základ - Konzultace Parlamentu“)
 (2015/C 198/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: F. Drexler, A. Caiola a M. Penčeva, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: K. Pleśniak a A. F. Jensen, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí Rady 2013/392/EU ze dne 22. července 2013, kterým se stanoví datum, od kterého se použije rozhodnutí 2008/633/SVV o konzultačním přístupu určených orgánů členských států a Europolu do Vízového informačního systému (VIS) pro účely prevence, odhalování a vyšetřování teroristických trestných činů a jiných závažných trestných činů, se zrušuje.
 2)
 Účinky rozhodnutí 2013/392 jsou zachovány, dokud nenabude účinnosti nový akt určený k jeho nahrazení.
 3)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 359, 7.12.2013.


text:
 2.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad – Veliko Tarnovo (Bulharsko) dne 27. července 2017 – „Walltopia“ AD v. Direktor na Teritorialna direkcija na Nacionalnata agencija za prichodite – Veliko Tarnovo
 (Věc C-451/17)
 (2017/C 330/11)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Veliko Tarnovo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně:„Walltopia“ AD
 Žalovaný: Direktor na Teritorialna direkcija na Nacionalnata agencija za prichodite – Veliko Tarnovo
 Předběžné otázky
 1.
 Má být čl. 14 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (1) ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení ve spojení s čl. 12 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení vykládán v tom smyslu, že osoba, které se týkají tato ustanovení, a která vykonává činnost jako zaměstnanec, nepodléhá právním předpisům členského státu, v němž má sídlo podnik, který ji zaměstnal, pokud tato osoba neměla podle vnitrostátních právních předpisů uvedených v čl. 1 písm. l) základního nařízení bezprostředně před zahájením jejího zaměstnání postavení pojištěnce v tomto členském státě?
 2.
 V případě záporné odpovědi na první předběžnou otázku: Je přípustné, aby vnitrostátní soud při výkladu obsahu a významu pojmu „vztahují“ v čl. 14 odst. 1 nařízení č. 987/2009 a pojmu „podléhá“ v čl. 12 odst. 1 nařízení č. 883/2004 přihlížel ke státní příslušnosti dané osoby k členskému státu, pokud tato osoba, která vykonává činnost jako zaměstnanec, beztak podléhala vnitrostátním právním předpisům pouze na základě své státní příslušnosti?
 3.
 V případě záporné odpovědi také na druhou předběžnou otázku: Smí vnitrostátní soud při použití pojmů uvedených v druhé předběžné otázce přihlížet k obvyklému nebo trvalému bydlišti osoby, která vykonává činnost jako zaměstnanec, ve smyslu čl. 1 písm. j) nařízení č. 883/2004?
 4.
 V případě záporné odpovědi také na třetí předběžnou otázku: Jaká výkladová kritéria má vnitrostátní soud zohlednit při zjišťování obsahu pojmu „podléhá [...] právním předpisům“ v ustanovení čl. 12 odst. 1 základního nařízení a pojmu „vztahují právní předpisy“ v ustanovení čl. 14 odst. 1 nařízení [č. 987/2009], aby tato ustanovení mohl použít v souladu s jejich přesným významem?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Text s významem pro EHP a Švýcarsko) (Úř. věst. 2009, L 284, s. 1).


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/24
 Žaloba podaná dne 5. října 2010 — Evropská komise v. Švédské království
 (Věc C-480/10)
 ()
 2010/C 328/41
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a K. Simonsson, jako zmocněnci)
 Žalovaný: Švédské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Švédské království tím, že v praxi omezilo režim skupin daně z přidané hodnoty (DPH) na poskytovatele finančních a pojišťovnických služeb, nesplnilo povinnosti, které pro něho vyplývají ze směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a
 —
 uložit Švédskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Švédská pravidla týkající se skupin DPH jsou v rozporu s článkem 11 směrnice o DPH, jelikož použití těchto pravidel je omezeno na podniky, které jsou činné ve finančním odvětví. Podle Komise se musejí vnitrostátní režimy DPH použít na všechny podniky usazené v členském státě uplatňujícím tento režim, bez ohledu na druh činnosti podniku.
 Společný systém DPH je jednotným systémem. Zavedení zvláštního režimu do tohoto systému musí být v důsledku toho provedeno v zásadě tak, aby byl tento režim použitelný obecně.
 Ze znění článku 11 směrnice o DPH nikterak nevyplývá, že by členský stát mohl omezit uplatnění režimu skupin DPH na určité podniky, které jsou činné v určitém odvětví.
 Cíl článku 11 směrnice o DPH rovněž vede k domněnce, že toto ustanovení má být chápáno jako použitelné na všechny podniky ve všech odvětvích.
 Krom toho, švédská pravidla o skupinách DPH jsou neslučitelná se zásadou práva Evropské unie týkající se rovného zacházení.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/41
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. června 2015 – Centurione v. Komise
 (Věc F-43/15) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Úraz - Článek 73 služebního řádu - Společné předpisy pro úrazové pojištění a pojištění pro případ nemoci z povolání - Určení míry částečné trvalé invalidity - Zpráva lékařské komise - Článek 82 jednacího řádu - Nepominutelná podmínka řízení - Shoda mezi žalobou a stížností - Neexistence - Nepřípustnost“)
 (2015/C 262/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fernando Centurione (Nivelles, Belgie) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a T. S. Bohr, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise, jímž byla žalobci po jeho pracovním úraze přiznána pouze 2 % míra invalidity
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 1.6.2015, s. 29.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/26
 Žaloba podaná dne 28. června 2006 – BA.LA. di Lanciotti V. & C. S. A. S. a další v. Komise
 (Věc T-163/06)
 (2006/C 190/48)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BA..LA. di Lanciotti V. & C. S. A. S a další (zástupci: P. M. Tabellini, G. Celona, E. Bidoggia a E. M. Tabellini)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 rozhodnout, že je žaloba přípustná s ohledem na všechny žalobkyně;
 —
 pokud jde o věc samou, zrušit čl. 1 odst. 1 a 2b, jakož i body 28 až 31 a 250 až 252 odůvodnění nařízení Komise ES č. 553/2006 ze dne 23. března 2006, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu, a veškerá další krizová a související opatření v rozsahu, v jakém definuje „dětskou obuv“ a osvobozuje ji od použití antidumpingového cla;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v projednávané věci vyrábějí buď výlučně, nebo převážně dětskou obuv. Jsou vybudovány z hlediska území tak centralizovaně, že na hranici mezi provinciemi Fermo a Macerata vytvářejí „distretto calzaturificio“ (průmyslovou zónu obuvního průmyslu).
 Na podporu svých tvrzení se žalobkyně dovolávají:
 —
 Zneužití pravomoci v rozsahu, v jakém žalovaná využila řízení striktně upraveného základním nařízením k provedení mezinárodní smlouvy a zahájeného na základě tohoto nařízení za účelem dosažení více či méně sociálních cílů (body 250 až 252 odůvodnění), které vyžadují, aby byla velká část nikoli podobných, ale totožných výrobků vyloučena z pojmu odvětví Společenství.
 —
 Zjevně nesprávného posouzení skutkových okolností, pokud jde o přirovnání obuvi, jejíž vnitřní podrážka není delší než 24 centimetrů, k dětské obuvi, fyzické a technické vlastnosti dětské obuvi, popis dotčeného odvětví a žalobkyní tvrzenou finanční škodu způsobenou rodinám, jakož i skutečnou škodu vzniklou obuvnickému průmyslu v oblasti dětské obuvi.
 —
 Porušení celní nomenklatury zboží zavedené Mezinárodní úmluvou přijatou Radou s rozhodnutím ze dne 7. dubna 1987, vzhledem k tomu, že napadené nařízení používá rozměry vnitřní podrážky jako důvod rozlišení mezi jednotlivými druhy obuvi.
 Na posledním místě se žalobkyně dovolávají porušení zásady rovného zacházení a nediskriminace.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/7
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. února 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – A.M. van der Ham, A.H. van der Ham-Reijersen van Buuren v. College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland
 (Věc C-396/12) (1)
 („Společná zemědělská politika - Financování z EZFRV - Podpora pro rozvoj venkova - Snížení nebo zrušení plateb v případě nedodržení pravidel podmíněnosti - Pojem ‚úmyslné porušení‘“)
 2014/C 112/08
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: A.M. van der Ham, A.H. van der Ham-Reijersen van Buuren
 Žalovaný: College van Gedeputeerde Staten van Zuid-Holland
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Raad van State – Nizozemsko – Výklad čl. 51 odst. 1 nařízení Rady (ES) č 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 277, s. 1), ve znění změněném nařízením Rady č. 74/2009 ze dne 19. ledna 2009 (Úř. věst. L 30, s. 100), článku 23 nařízení Komise (ES) č. 1975/2006 ze dne 7. prosince 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (Úř. věst. L 368, s. 74) a čl. 67 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18) – Podpora rozvoje venkova – Snížení nebo zrušení plateb v případě porušení norem – Pojem úmyslné porušení
 Výrok
 1)
 Pojem „úmyslné porušení“ ve smyslu čl. 67 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce, a článku 23 nařízení Komise (ES) č. 1975/2006 ze dne 7. prosince 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1698/2005, pokud jde o provádění kontrolních postupů a podmíněnosti s ohledem na opatření na podporu rozvoje venkova, musí být vykládán v tom smyslu, že vyžaduje porušení pravidel podmíněnosti příjemcem podpory, který zamýšlí porušení uvedených pravidel, nebo i když takové porušení nezamýšlí, je srozuměn s možností, že k němu může dojít. Unijní právo nebrání vnitrostátnímu ustanovení, které stejně jako ustanovení dotčené v původním řízení spojuje vysokou důkazní hodnotu s kritériem existence dlouhodobé politiky, pokud má příjemce podpory v případě potřeby možnost prokázat, že jeho jednání nebylo úmyslné.
 2)
 Článek 67 odst. 1 nařízení č. 796/2004 a článek 23 nařízení č. 1975/2006 musí být vykládány v tom smyslu, že v případě porušení požadavků podmíněnosti třetí osobou, která provádí práce na příkaz příjemce podpory, může být uvedený příjemce považován za odpovědného za toto porušení, pokud jednal úmyslně nebo v nedbalosti při výběru této třetí osoby, dohledu nad ní nebo při udělování pokynů, a to bez ohledu na to, zda uvedená třetí osoba jednala úmyslně nebo v nedbalosti.
 (1) Úř. věst. C 379, 8.12.2012.


text:
 17.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Regeringsrätten (Švédsko) dne 25. května 2010 — Försäkringskässan v. Elisabeth Bergström
 (Věc C-257/10)
 2010/C 195/22
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Regeringsrätten
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Försäkringskässan
 Žalovaná: Elisabeth Bergström
 Předběžné otázky
 1)
 Může být podle práva Unie, zejména Dohody o volném pohybu osob se Švýcarskem a článku 72 nařízení č. 1408/71, odpracovaná doba pro účely rodinné dávky ve formě dávky na péči o dítě závislé na příjmu dosažena zcela prostřednictvím zaměstnání a pojištění ve Švýcarsku?
 2)
 Je třeba podle práva Unie, zejména Dohody o volném pohybu osob se Švýcarskem a čl. 3 odst. 1 a článku 72 nařízení č. 1408/71, při stanovování nároku na rodinnou dávku ve formě dávky na péči o dítě závislé na příjmu považovat příjem získaný ve Švýcarsku za příjem získaný v tuzemsku?


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Østre Landsret (Dánsko) dne 17. října 2012 — ATP Pension Service A/S v. Skatteministeriet
 (Věc C-464/12)
 2013/C 9/52
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: ATP Pension Service A/S
 Žalované: Skatteministeriet
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 13 část B písm. d) bod 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (1), vykládán tak, že uznává-li členský stát instituce uvedené v oddílu 2 této žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jako zvláštní investiční fondy, zahrnuje výraz „zvláštní investiční fondy, jak je vymezují členské státy“ takové penzijní fondy, jako jsou fondy, o které jde v původním řízení a které mají následující rysy:
 a)
 výnos pro zaměstnance (poživatele důchodu) závisí na výnosu dosaženého investicemi realizovanými penzijním fondem,
 b)
 zaměstnavatel není povinen platit doplňkové platby za účelem zajištění zvláštního výnosu poživateli důchodu,
 c)
 penzijní fond kolektivně investuje nahromaděné prostředky na základě zásady rozložení rizika,
 d)
 objem plateb do penzijního fondu vychází z kolektivních smluv mezi odbory zastupujícími jednotlivé zaměstnance a zaměstnavateli, a nikoliv z osobního rozhodnutí jednotlivého zaměstnance,
 e)
 jednotliví zaměstnanci se mohou osobně rozhodnout, že budou do penzijního fondu platit další příspěvky,
 f)
 samostatně výdělečně činné osoby, zaměstnavatelé a ředitelé se mohou rozhodnout, že budou platit příspěvky na důchod do penzijního fondu,
 g)
 předem určená část penzijního spoření kolektivně smluveného pro zaměstnance je použita na nákup doživotní renty,
 h)
 poživatelé důchodu nesou náklady penzijního fondu,
 i)
 platby do penzijního fondu jsou do určité výše odpočitatelné pro účely vnitrostátní daně z příjmu,
 j)
 platby do osobního penzijního plánu, včetně penzijního fondu založeného u finanční instituce, v rámci kterého mohou být příspěvky investovány do zvláštního investičního fondu, jsou odpočitatelné pro účely vnitrostátní daně z příjmu ve stejném rozsahu jako podle písm. i),
 k)
 protipólem nároku na daňový odpočet příspěvků podle písm. i) je zdanění vyplácených částek, a
 l)
 nahromaděné prostředky jsou v zásadě vypláceny poté, co dotčená osoba dosáhne věku odchodu do důchodu?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku kladná, musí být čl. 13 část B písm. d) bod 6 šesté směrnice vykládán tak, že výraz „spravování“ zahrnuje službu jako je služba, o kterou jde v původním řízení (viz oddíl 1.2 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce)?
 3)
 Je třeba službu, o kterou jde v původním řízení, týkající se důchodových plateb (viz oddíl 1.2 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce), považovat podle čl. 13 části B písm. d) bodu 3 šesté směrnice za jedinou službu nebo za několik samostatných služeb, které je třeba posoudit samostatně?
 4)
 Musí být čl. 13 část B písm. d) bod 3 šesté směrnice vykládán tak, že se osvobození od DPH stanovené v tomto ustanovení pro operace týkající se plateb nebo převodů vztahuje na službu týkající se důchodových plateb, o kterou jde v původním řízení (viz oddíl 1.2 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce)?
 5)
 Je-li odpověď na čtvrtou otázku záporná, musí být čl. 13 část B písm. d) bod 3 šesté směrnice vykládán tak, že se osvobození od DPH stanovené v tomto ustanovení pro operace týkající se vkladových a běžných účtů vztahuje na službu týkající se důchodových plateb, o kterou jde v původním řízení (oddíl 1.2 žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce)?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/26
 Usnesení Tribunálu ze dne 22. ledna 2015 – GEA Group v. OHIM (engineering for a better world)
 (Věc T-488/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Lhůta k podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Doručení rozhodnutí odvolacího senátu telefaxem - Přijetí telefaxu - Opožděnost - Neexistence případu vyšší moci nebo náhody - Zjevná nepřípustnost“)
 (2015/C 089/31)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: GEA Group AG (Düsseldorf, Německo) (zástupce: J. Schneiders, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté S. Hanne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. března 2013 (věc R 935/2012-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení engineering for a better world jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 GEA Group AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 352, 30.11.2013.