text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/27
 Žaloba podaná dne 24. září 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-412/04)
 (2004/C 300/54)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 24. září 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Klausem Wiednerem a Giuseppem Bambarou, jako zmocněnci.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Italská republika tím, že přijala ustanovení čl. 2 odst. 1, čl. 17 odst. 12, čl. 27 odst. 2, čl. 30 odst. 6a, čl. 37b a 37c odst. 1 zákona č. 109 ze dne 11. února 1994 ve znění článku 7 zákona č. 166 ze dne 1. srpna 2002, čl. 2 odst. 5 zákona č. 109/94 ve znění zákona č. 166/2002 ve spojení se zákony č. 1150 z roku 1942 a č. 10 z roku 1977 a následnými změnami a doplněními, čl. 28 odst. 4 zákona č. 109/94 ve spojení s článkem 188 D.P.R. č. 554 ze dne 21. prosince 1999 a článkem 7 citovaného zákona č. 166/2002 a čl. 3 odst. 3 vládního nařízení s mocí zákona č. 157 ze dne 17. března 1995, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 93/37/EHS (1), 93/36/EHS (2), 92/50/EHS (3) a 93/38/EHS (4) a z článků 43 a 49 Smlouvy o ES a ze zásad transparentnosti a rovného zacházení, které jsou jejich logickým důsledkem;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Komise uvádí, že důsledkem čl. 2 odst. 1 zákona č. 109/94 a čl. 3 odst. 3 vládního nařízení s mocí zákona č. 157 ze dne 17. března 1995, podle kterých se právní úprava zadávání veřejných zakázek na stavební práce vztahuje i na smlouvy, ve kterých z ekonomického hlediska převažuje prvek stavebních prací, avšak ve vztahu k jiným službám má jednoznačně akcesorickou povahu, je vynětí mnohých veřejných zakázek na služby a na dodávky z použití relevantních právních předpisů Společenství, a to ze směrnic 92/50/EHS a 93/36/EHS.
 Vzhledem k tomu, že prahové hodnoty použitelné v těchto směrnicích jsou výrazně nižší než prahové hodnoty v případě použití směrnice 93/37/EHS, sporné právní předpisy v důsledku toho umožňují, aby, bez dodržení postupů stanovených ve směrnicích 92/50/EHS a 93/36/EHS, ceny smíšených veřejných zakázek na služby a stavební práce, na dodávky a stavební práce nebo na dodávky, stavební práce a služby překračovaly prahové hodnoty směrnic 92/50/EHS a 93/36/EHS, avšak byly nižší než prahové hodnoty stanovené pro zadávání veřejných zakázek na stavební práce podle směrnice 93/37/EHS z pouhého důvodu, že ačkoliv mají stavební práce akcesorickou povahu, z ekonomického hlediska převažují. Z tohoto hlediska sporné právní předpisy porušují uvedené směrnice 92/50/EHS a 93/36/EHS.
 Právní úprava stavebních prací vykonaných soukromými osobami jako alternativa urbanizačních příspěvků
 Komise má za to, že čl. 2 odst. 5 zákona č. 109/94 ve spojení se zákony č. 1150 z roku 1942 a č. 10 z roku 1977 a následnými změnami a doplněními, které umožňují přímé zadávání zakázek na urbanizační práce držiteli stavebního povolení nebo schváleného plánu rozparcelování, porušuje směrnici 93/37/EHS z důvodu, že osvobozuje od povinnosti dodržovat postupy stanovené v této směrnici v případě smlouvy mezi soukromou osobou a veřejnou správou, která obsahuje víc stavebních děl nebo prací, které pokud se vezmou v úvahu odděleně, mají nižší hodnotu, než je prahová hodnota v případě použití uvedené směrnice, ale jejichž celková cena převyšuje tuto prahovou hodnotu.
 Právní úprava zadávání zakázek na projektovací práce a na řízení stavebních prací, jejichž cena je nižší než prahové hodnoty Společenství
 Komise uvádí, že články 17 a 30 zákona č. 109/94, podle kterých zadavatelé mohou zadávat dotčené zakázky na svěřenském základě, aniž by museli dodržovat jakoukoliv formu zveřejňování, jsou v rozporu se zásadou transparentnosti vyplývající z článku 49 Smlouvy o ES. Mimoto dovolávání se postupů ověřování praxe a kvalifikace poskytovatelů služeb není samo o sobě dostačující k zajištění dodržování uvedené zásady transparentnosti, pokud nestanoví minimální formy oznámení, které mohou umožnit porovnání s ostatními soutěžiteli za rovných podmínek pro všechny případné uchazeče o zakázku na poskytování služeb.
 Právní úprava zadávání zakázek na služby řízení stavebních prací
 Komise konstatuje, že čl. 27 odst. 2 zákona 109/94 porušuje s ohledem na cenu zadávaných zakázek na služby a použitou právní úpravu směrnici 92/50/EHS a 93/38/EHS a články 43 a 49 Smlouvy o ES z důvodu, že umožňuje přímé zadávání zakázek na služby řízení stavebních prací osobě pověřené projektováním bez jakéhokoliv porovnání s ostatními soutěžiteli.
 Právní úprava zadávání zakázek na kolaudační služby
 Komise má za to, že režim stanovený v článku 28 zákona č. 109/94, který zadavateli umožňuje přímý výběr osob pověřených kolaudací mimo vlastní struktury zadavatele bez zveřejnění vyhlášení veřejné soutěže, jakož i jiné formy přímého zveřejnění, které by umožnilo všem případným uchazečům o zakázku účastnit se zadávání zakázek na kolaudační služby, je s ohledem na cenu těchto služeb a použitou právní úpravu v rozporu se směrnicí 92/50/EHS a 93/38/EHS a zásadou transparentnosti vyjádřenou v článcích 43 a 49 Smlouvy o ES.
 Právní úprava financování projektu
 Články 37a an. zákona č. 109/94 upravují institut „financování projektu“. Účelem tohoto institutu je umožnit uskutečňování veřejných stavebních prací prostřednictvím koncese udělované na základě nabídek předkládaných osobami působícími mimo veřejnou správu tzv. „navrhovateli“.
 Komise uvádí, že tato právní úprava způsobu udělování koncese zvýhodňuje navrhovatele vůči všem ostatním případným soutěžitelům ze dvou hledisek. Zaprvé z procesního hlediska je navrhovatel automaticky vyzván k účasti na vyjednávacím řízení o udělení koncese, aniž by se konalo jakékoliv porovnávání jeho nabídky s nabídkami předloženými účastníky předcházejících částí veřejné soutěže. Jestliže jsou tedy ve veřejné soutěži předloženy více než dvě nabídky, které jsou výhodnější než původní nabídka navrhovatele, vyjednávací řízení se bude přesto týkat pouze dvou nejvýhodnějších nabídek a nabídky navrhovatele. Zadruhé z hmotněprávního hlediska je v podstatě ustanovení ve prospěch navrhovatele o možnosti měnit svou nabídku v průběhu vyjednávacího řízení za účelem její úpravy ve vztahu k nabídce, která je považována veřejnou správou za nejvýhodnější, přiznáním prioritního postavení navrhovateli v udělování koncese.
 Komise tvrdí, že přiznání navrhovateli výše uvedených výhod ve vztahu k případným koncesionářům je v rozporu se zásadou rovného zacházení.
 (1) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 54.
 (2) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 209, 24.7.1992, s. 1.
 (4) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 84.


text:
 2.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 103/16
 Žaloba podaná dne 1. února 2011 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-46/11)
 2011/C 103/29
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Petrova a K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že řádně neprovedla podmínky pro výjimky stanovené v čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 16 odst. 1 směrnice 92/43/EHS;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise Polské republice vytýká, že do polského práva řádně neprovedla podmínky pro výjimky ze zákazů uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS v souvislosti s ochranou druhů ptactva a živočichů.
 Zaprvé je ve dvou nařízeních ministra životního prostředí o chráněných druzích volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v čl. 7 odst. 1 resp. článku 8 stanovena výjimka ze zákazů sloužícím ochraně druhů (např. zákaz úmyslného usmrcování a odchytu atd). ve vztahu k činnostem souvisejícím s racionálním hospodařením v oblasti zemědělství, lesnictví a rybolovu. Možnost takové výjimky však není v čl. 16 odst. 1 směrnice 92/43/EHS stanovena.
 Zadruhé je působnost výjimky, stanovené v čl. 52 odst. 2 bodu 5 zákona o ochraně přírody, ze zákazů v souvislosti s ochranou živočišných druhů ve vztahu k „prevenci závažných škod zejména v podnicích, které provozují hospodářskou činnost v oblasti zemědělství, lesnictví a rybolovu“ širší než je působnost výjimky stanovené v čl. 16 odst. 1 písm. b) směrnice 92/43/EHS.
 Zatřetí je působnost možnosti výjimky, stanovené v čl. 56 odst. 4 bodu 2 zákona o ochraně přírody, ze zákazů týkajících se ochrany druhů, pokud to vyplývá z „potřeby omezení závažných škod v hospodaření podniků, zejména hospodaření v oblasti zemědělství, lesnictví a rybolovu“, širší než je působnost výjimky stanovené v čl. 16 odst. 1 písm. b) směrnice Habitat.
 Začtvrté je podle nařízení ze dne 28. září 2004 o ochraně volně žijících druhů živočichů dovoleno usmrcování, odchyt atd. vyder (lutra lutra), které se vyskytují v oblasti rybníků označených jako chovné oblasti, ačkoliv se přitom jedná o druh vyžadující přísnou ochranu ve smyslu přílohy IV směrnice 92/43/EHS.
 (1) Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02. s. 102.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 7. září 2004
 ve věci C-1/03 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Cour d'appel de Bruxelles, Belgie): trestní řízení proti Paulu Van de Walle a dalším a Texaco Belgium SA (1)
 (Životní prostředí - Odpady - Směrnice 75/442/EHS a 91/156/EHS - Pojmy „odpadů“, „původce odpadů“ a „držitele odpadů“ - Zemina, do níž prosakují unikající uhlovodíky - Nezávislé provozování čerpací stanice ropné společnosti)
 (2004/C 262/16)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-1/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná Cour d'appel de Bruxelles (Belgie) rozhodnutím ze dne 3. prosince 2002, zapsaná do rejstříku Soudního dvora dne 3. ledna 2003, v trestním řízení před tímto soudem proti Paulu Van de Walleovi, Danielu Laurentovi, Thierry Merschovi a Texaco Belgium SA, za přítomnosti: Région de Bruxelles-Capitale, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, J.-P. Puissochet (zpravodaj), R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Neúmyslně vypuštěné uhlovodíky, které způsobily znečištění zeminy a podzemních vod, jsou odpadem ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991. Tak tomu je rovněž i u zeminy znečištěné uhlovodíky, včetně případů, kdy tato zemina nebyla vykopána. Za okolností, jaké jsou dány v hlavním řízení, může být ropná společnost zásobující čerpací stanici považována za držitele tohoto odpadu ve smyslu čl. 1 písm. c) směrnice 75/442 pouze tehdy, lze-li příčinu úniku uhlovodíků z uskladňovacích zařízení čerpací stanice, který způsobil vznik odpadu, spatřovat v chování tohoto podniku.
 (1) Úř. věst. C 44, 22.2.2003.


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/22
 Žaloba podaná dne 17. ledna 2011 — El Corte Inglés v. OHIM — BA&SH (ba&sh)
 (Věc T-23/11)
 2011/C 80/43
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: M. López Camba a J. Rivas Zurdo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: BA&SH SAS (Paříž, Francie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 7. října 2010 ve věci R 94/2010-2;
 —
 uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „ba&sh“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 14, 18 a 25 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 5 679 758
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Barevně provedené obrazové označení „BASS10“ zapsané jako španělská ochranná známka pod č. 2 211 312 pro výrobky zařazené do třídy 3; barevně provedené obrazové označení „BASS10“ zapsané jako španělská ochranná známka pod č. 2 140 717 pro výrobky zařazené do třídy 18; barevně provedené obrazové označení „BASS10“ zapsané jako španělská ochranná známka pod č. 2 140 718 pro výrobky zařazené do třídy 25; barevně provedené obrazové označení „BASS10“ zapsané jako španělská ochranná známka pod č. 2 223 832 pro výrobky zařazené do třídy 14.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně má za to, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně dospěl k závěru, že nebylo prokázáno skutečné užívání pro dotčené výrobky. Žalobkyně má za to, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož dotčené ochranné známky jsou natolik podobné, že jsou zaměnitelné, a jelikož výrobky, na které se vztahuje napadená ochranná známka, jsou zčásti totožné a zčásti podobné výrobkům, na něž se vztahují starší zapsané ochranné známky.


text:
 11.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/35
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 18. listopadu 2015 – FH v. Parlament
 (Věc F-26/15) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Odměna - Příspěvek na zařízení - Článek 5 odst. 2 přílohy VII služebního řádu - Přeložení do nového místa zaměstnání - Článek 5 odst. 4 poslední věta přílohy VII služebního řádu - Vyloučení příspěvku na zařízení v případě, kdy úředník mající nárok na příspěvek na domácnost je přeložen do místa, kde sídlí jeho rodina - Nutnost usídlení se úředníka s jeho rodinou v místě jeho zaměstnání - Faktická odluka manželů - Důsledky - Neuplatnitelnost čl. 5 odst. 4 poslední věty přílohy VII služebního řádu“)
 (2016/C 007/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: FH (zástupce: M. Casado García-Hirschfeld, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: O. Caisou-Rousseau a N. Chemaï, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobce o přiznání příspěvku na zařízení v návaznosti na jeho přestěhování z Jemenu do Bruselu, kde bydlí jeho manželka, s níž žijí odloučeně, jakož i návrh na uložení žalovanému povinnosti vyplatit žalobci tento příspěvek na zařízení spolu s úroky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 15. dubna 2014, kterým Evropský parlament zamítl žádost FH o přiznání příspěvku na zařízení, se zrušuje.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá povinnost vyplatit FH dlužný příspěvek na zařízení v částce odpovídající jednomu měsíčnímu základnímu platu; tato částka je navýšena o úroky z prodlení vypočtené na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, platné v dotyčném období a zvýšené o dva procentní body, počínaje dnem 11. února 2014 až do dne jejího skutečného zaplacení.
 3)
 Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené FH.
 (1) Úř. věst. C 127, 20. 4. 2015, s. 44.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/12
 Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 30. května 2006 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Belgie) – trestní řízení proti Sébastienu Victoru Leroyovi
 (Věc C-435/04) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Leasing vozidel - Zákaz užívat v členském státě vozidlo patřící leasingové společnosti usazené v jiném členském státě a registrované v tomto státě - Trvalé užívání na území prvního členského státu)
 (2006/C 178/20)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastník původního trestního řízení
 Sébastien Victor Leroy
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour de cassation (Belgie) – Výklad článků 49 ES až 55 Smlouvy o ES s ohledem na vnitrostátní právní úpravu, která pod hrozbou trestních sankcí zakazuje osobě s bydlištěm a pracující užívat na vnitrostátním území vozidlo, které patří leasingové společnosti usazené v jiném členském státě a registrované v tomto státě
 Výrok
 Články 49 ES až 55 ES nebrání takové vnitrostátní právní úpravě prvního členského státu, jaká je předmětem věci v původním řízení, která zakazuje osobě s bydlištěm a pracující v tomto státě užívat na území tohoto státu vozidlo, které si pronajala od leasingové společnosti usazené v druhém členském státě, pokud toto vozidlo nebylo registrováno v prvním členském státě a je určeno hlavně k trvalému užívání v prvním členském státě nebo je tímto způsobem skutečně užíváno.
 (1) Úř. věst. C 300, 4.12.2004.


text:
 29.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) dne 25. května 2016 – Colegiul Medicilor Veterinari din România v. Autoritatea Națională Sanitară Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor
 (Věc C-297/16)
 (2016/C 314/15)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Bucureşti
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Colegiul Medicilor Veterinari din România
 Žalovaný: Națională Sanitară Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor
 Vedlejší účastník řízení: Asociația Națională a Distribuitorilor de Produse de Uz Veterinar din România
 Předběžné otázky
 1)
 Brání právo Evropské unie vnitrostátním právním předpisům, které stanoví, že veterinární lékaři mají výlučné právo na maloobchodní prodej a používání biologických výrobků, přípravků proti parazitům pro zvláštní užití a veterinárních léčivých přípravků?
 2)
 Pokud je toto výlučné právo slučitelné s právem Evropské unie, brání právo Evropské unie, aby se toto výlučné právo týkalo i zařízení, v nichž k tomuto prodeji dochází, v tom smyslu, že tato zařízení musí být převážně nebo výhradně vlastněna jedním nebo více veterinárními lékaři?


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/34
 Žaloba podaná dne 10. října 2014 – Tri Ocean Energy v. Rada
 (Věc T-719/14)
 (2014/C 448/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Tri Ocean Energy (Káhira, Egypt) (zástupci: P. Saini, QC, B. Kennelly, Barrister, a N. Sheikh, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Rady 2014/678/SZBP ze dne 26. září 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1013/2014 ze dne 26. září 2014, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Rada nedodržela kritérium pro zařazení na seznam, a to kritérium, že dotyčná osoba je „odpovědná za násilné represe vůči civilnímu obyvatelstvu v Sýrii“, nebo je osobou, která „poskytuje podporu syrskému režimu a má z něj prospěch“, nebo je s takovými osobami spojena. Radě se nepodařilo prokázat opodstatněnost důvodů, kterých se vůči dotyčnému subjektu dovolávala.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila právo žalobkyně na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu. Žalobkyně nikdy neobdržela „závažné a věrohodné důkazy“ nebo „konkrétní důkazy a informace“, které by odůvodňovaly přijetí omezujících opatření vůči ní, jak to vyžaduje judikatura Soudního dvora.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada dostatečně neodůvodnila rozhodnutí o jejím zařazení na seznam.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada vážně porušila základní právo žalobkyně vlastnit majetek a právo na dobrou pověst. Omezující opatření byla uložena bez odpovídajících záruk, které by žalobkyni umožnily vysvětlit svůj případ Radě. Rada neprokázala, že tento vážný zásah do práva žalobkyně vlastnit majetek je oprávněný a přiměřený. Zásah do práv žalobkyně má kromě finančního dopadu také za následek poškození její pověsti.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že se Rada dopustila zjevně nesprávného posouzení. Krom jediného důvodu pro její zařazení chybí jakékoliv informace či důkazy o tom, že žalobkyně skutečně „podporovala syrský režim“, a měla z něj prospěch. Rada rovněž nesprávně označovala žalobkyni jako „Tri Ocean Trading“ nebo jako „Tri-Ocean Energy“, což by naznačovalo, že se jedná o jednu a tutéž společnost. Žalobkyně je přitom samostatná společnost, která se liší od společnosti Tri Ocean Trading.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/38
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. března 2007 – France Télécom v. Komise
 (Věc T-339/04) (1)
 („Hospodářská soutěž - Rozhodnutí nařizující kontrolu - Loajální spolupráce s vnitrostátními soudy - Loajální spolupráce s vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž - Článek 20 odst. 4 nařízení (ES) č. 1/2003 - Oznámení Komise o spolupráci v rámci sítě orgánů pro hospodářskou soutěž - Odůvodnění - Přiměřenost“)
 (2007/C 95/76)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: France Télécom SA, původně Wanadoo SA (Paříž, Francie) (zástupci: H. Calvet a M.-C. Rameau, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: É. Gippini Fournier a O. Beynet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise K(2004) ze dne 18. května 2004 ve věci COMP/C-1/38.916 ukládajícího společnosti France Télécom SA, jakož i všem podnikům jí přímo nebo nepřímo ovládaným, včetně společnosti Wanadoo SA a všech podniků, které Wanadoo SA přímo nebo nepřímo ovládá, podřídit se kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. října 2012 — Bial-Portela v. OHIM — Isdin (ZEBEXIR)
 (Věc T-366/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ZEBEXIR - Starší slovní ochranná známka Společenství ZEBINIX - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 366/64
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bial-Portela & Ca, SA (São Mamede do Coronado, Portugalsko) (zástupci: B. Braga da Cruz a J. M. Conceição Pimenta, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Isdin, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: P. López Ronda, G. Macias Bonilla, G. Marín Raigal a H. L. Curtis-Oliver, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. dubna 2011 (věc R 1212/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bial-Portela & Ca, SA a Isdin, SA
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 6. dubna 2011 (věc R 1212/2009-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Portela & Ca, SA.
 3)
 Společnost Isdin, SA ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Landesgericht für ZRS Vídeň ze dne 8. dubna 2005 ve věci KVZ retec GmbH proti Rakouské republice (Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft)
 (Věc C-176/05)
 (2005/C 143/45)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Landesgericht für ZRS Vídeň (Rakousko) ze dne 8. dubna 2005 ve věci KVZ retec GmbH proti Rakouské republice (Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft), které došlo kanceláři Soudního dvora dne 20. dubna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Landesgericht für ZRS Vídeň žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Podléhá přeprava (tranzit, respektive zpětný dovoz) masokostní moučky, ať již obsahuje zvláštní rizikový materiál či nikoli, jako odpadu oznamovací povinnosti podle nařízení o dozoru nad přepravou odpadů?
 případně:
 2)
 Je přeprava masokostní moučky, ať již obsahuje zvláštní rizikový materiál či nikoli, podle čl. 1 odst. 2 písm. d) nařízení o dozoru nad přepravou odpadů vyňata z použití tohoto nařízení?
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku:
 3)
 Je přeprava (tranzit, respektive zpětný dovoz) masokostní moučky,
 a)
 která neobsahuje zvláštní rizikový materiál nebo
 b)
 která obsahuje zvláštní rizikový materiál (zařazený jako materiál do „kategorie 1“ nařízení o vedlejších produktech [nařízení (ES) 1774/2002]),
 z důvodu, že se jedná o odpad ve smyslu nařízení o dozoru nad přepravou odpadů, bez oznámení a souhlasu dotyčných orgánů protiprávní podle čl. 26 odst. 1 písm. a) a b) nařízení o dozoru nad přepravou odpadů?


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte Suprema di cassazione (Itálie) dne 21. února 2014 – Agenzia delle Entrate v. Aquapur Multiservizi SpA
 (Věc C-307/14)
 (2016/C 027/02)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte Suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Agenzia delle Entrate
 Odpůrkyně: Aquapur Multiservizi SpA
 Předběžné otázky
 Usnesením ze dne 18. listopadu 2015 nařídil předseda Soudního dvora vyškrtnutí věci.


text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/2
 Usnesení Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2010 — Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG v. Evropská komise
 (Věc C-73/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Rozhodnutí Komise týkající se řízení podle článku 81 ES - Žaloba na neplatnost - Lhůta - Opožděná žaloba - Důvody, které mohou odůvodnit odchylku od lhůty pro podání žaloby - Právo na přístup k soudu - Zásady legality a proporcionality - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek)
 2011/C 89/03
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH Co. KG (zástupci: A. Rinne, Rechtsanwalt, S. Kon a C. Humpe, Solicitors, C. Vajda, QC)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: M. Kellerbauer a A. Biolan, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (osmého senátu) ze dne 30. listopadu 2009 ve věci T-2/09, Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert Co. KG v. Komise Evropských společenství, kterým Soud odmítl pro zjevnou nepřípustnost žalobu směřující k částečnému zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 5955 v konečném znění ze dne 15. října 2008 vztahujícího se k řízení podle článku 81 ES (věc COMP/39.188 — Banány), které se týká kartelové dohody na části evropského trhu s banány, nebo podpůrně zrušení nebo snížení pokuty uložené účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek — Lhůta pro podání žaloby — Opožděnost
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 Společnosti Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 80, 27.3.2010.


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. července 2014 společností Compagnie des bateaux mouches SA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 21. května 2014 ve věci T-553/12, Compagnie des bateaux mouches SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc C-368/14 P)
 (2015/C 065/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Compagnie des bateaux mouches SA (zástupce: E. Piwnica, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Usnesením ze dne 11. prosince 2014 Soudní dvůr (šestý senát) zamítl kasační opravný prostředek a rozhodl, že společnost Compagnie des bateaux mouches SA ponese vlastní náklady řízení.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/30
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. srpna 2009 Vahanem Adjemianem a dalšími proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 4. června 2009 ve spojených věcech F-134/07, Adjemian a další v. Komise, a F-8/08, Renier v. Komise
 (Věc T-325/09 P)
 2009/C 256/55
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Vahan Adjemian (Angera, Itálie), Matteo Ambietti (Gallarate, Itálie), Elisabetta Avanti (Vedano Olona, Itálie), Daniela Baiguera (Cadrezzate, Itálie), Douglas James Beare (Azzale, Itálie), Valentina Benzi (Varese, Itálie), Maria Nicoletta Berta (Buguggiate, Itálie), Conrad Bielsky (Ispra, Itálie), Maria Bielza Diaz-Caneja (Ispra), Roberta Bino (Ispra), Kristin Boettcher (Ranco, Itálie), Valeria Boschini (Taino, Itálie), Mounir Bouhifd (Arolo di Leggiuno, Itálie), Cristina Brovelli (Ispra), Daniela Brovelli (Ranco), Clementine Burnley (Taino), Daniela Buzica (Ispra), Giovanni Calderone (Leggiuno, Itálie), Marco Canonico (Refrancore, Itálie), Stefano Casalegno (Angera), Javier Castro Jimenez (Ispra), Denise Cecconello (Cocquio Trevisago, Itálie), Francesca Cellina (Varese), Francesca Cenci (Travedona Monate, Itálie), Laura Ceriotti (Dairago, Itálie), Houtai Choumane (Laveno), Graziella Cimino Reale (Guidonia Monticelio, Itálie), Marco Clerici (Legnano, Itálie), Bruno Combal (Besozzo, Itálie), Costanza Giulia Conte (Ispra), Tatiana Conti (Vedano Olona), Domenica Cortellini (Brebbia, Itálie), Orna Cosgrove (Varese), Giulio Cotogno (Rovellesca, Itálie), Cristina Croera (Taino), Ana Maria Cruz Naranjo (Cardana di Besozzo, Itálie), Barbara Cuniberti (Angera), Bianca D’Alimonte (Sesto Calende, Itálie), Miranta Dandoulaki (Atény, Řecko), Alexander De Meij (Leggiuno), Wim Decoen (Brebbia), Christiane Deflandre (Travedona Monate), Riccardo Del Torchio (Gemonio, Itálie), Elena Demicheli (Sesto Calende), Manuela Di Lorenzo (Sangiano, Itálie), Stefano Donadello (Arsago Seprio, Itálie), Anna Donato (Taino), Bruno Duarte De Matos E Sousa Pereira (Ispra), Sami Dufva (Biandronno, Itálie), Wesley Duke (Gavirate, Itálie), Diego Escudero Rodrigo (Taino), Claudio Forti (Malgesso, Itálie), Monica Gandini (Buguggiate), Aliki Georgakaki (Alkmaar, Nizozemsko), Giovanni Giacomelli (Laveno), Alessandra Giallombardo (Gavirate), Nadia Giboni (Brebbia), Maria Giovanna Giordanelli (Vergiate, Itálie), Maria Giuseppina Grillo (Sangiano), Manuela Grossi (Ranco), Laurence Guy-Mikkelsen (Angera), Rachel Margaret Harvey-Kelly (Cardana di Besozzo), Paul Hasenohr (Arolo di Leggiuno), Ulla Marjaana Helminen (Laveno), Gea Huykman (Db Anna Paulowna, Nizozemsko), Elisabeth Marie Cecile Joossens (Biandronno), Lyudmila Kamburska (Ranco), Maria Cristina La Fortezza (Arsago Seprio), Debora Lacchin (Brebbia), Rafal Leszczyna (Varese), Amin Lievens (Taino), Silvia Loffelholz (Gavirate), Davide Lorenzini (Varese), Chiara Macchi (Casalzuigno, Itálie), Andrew John Edgar MacLean (Varese), Andrea Magistri (Ispra), Alessia Maineri (Varese), Simone Malfara (Ispra), Adriana Marino (Taino), Patrizia Masoin (Brusel, Belgie), Matteo Mazzuccato (Legnano), Stefania Minervino (Cittiglio, Itálie), Eduardo Luis Montes Torralbo (Ispra), Davide Moraschi (Siviglia, Španělsko), Claudio Moroni (Besozzo), Giovanni Narciso (Ispra), Andrew Darren Nelson (Angera), Elisa Nerboni (Angera), Isabella Claudia Neugebauer (Arolo di Leggiuno), Francesca Nicoli (Laveno), Victor Alexander Nievaart (Am Alkmaar), Magdalena Novackova (Am Alkmaar), Joanna Nowak (Ispra), Victoria Wendy O’Brien (Angera), Davide Orto (Gallarate), Alessio Ossola (Brebbia), Silvia Parnisari (Arona, Itálie), Manuela Pavan (San Felice, Itálie), Immaculada Pizzaro Moreno (Sevilla, Španělsko), Marina Pongillupi (Ranco), Marsia Pozzato (Sesto Calende), Elisa Pozzi (Taino), Giovanna Primavera (Angera), Michele Rinaldin (Sesto Calende), Alice Ripoli (Gavirate), Emanuela Rizzardi (Laveno), Michela Rossi (Taino), Andrew Rowlands (Bodio, Itálie), Helen Salak (Cocquio Trevisago), Jaime Sales Saborit (Ispra), Maria Sonia Salina (Vergiate), Anne Marie Sanchez Cordeil (Besozzo), Ferruccio Scaglia (Oleggio, Itálie), Niels Schulze (Sesto Calende), Francesca Serra (Cadrezzate), Penka Shegunova (Geel, Belgie), Donatella Soma (Ispra), Monica Squizzato (Inarco, Itálie), Alan Steel (Laveno), Robert Oleij Strobl (Ranco), Marcel Suri (Brebbia), Malcolm John Taberner (Monvalle, Itálie), Martina Telo, (Vicenza, Itálie), Saara Tetri (Cittiglio), Barbara Claire Thomas (Cocquio Trevisago), Donatella Turetta (Ranco), Adamo Uboldi (Cardana di Besozzo), Monica Vaglica (Osmate, Itálie), Paulo Valente De Jesus Rosa (Travedona Monat), Corinna Valli (Leggiuno), Federica Vanetti (Cittiglio), Christophe Vantongelen (Besozzo), Irene Vernacotola (Legnano), Ottaviano Veronese (Segrate, Itálie), Patricia Vieira Lisboa (Angera, Itálie), Maria Pilar Vizcaino Martinez (Monvalle), Giulia Zerauschek (Terst, Itálie), Marco Zucchelli (Ternate, Itálie), Erika Adorno (Travedona Monate), Valeria Bossi (Comerio, Itálie), Barbara Cattaneo (Leggiuno), Claudia Cavicchioli (Caravate, Itálie), Fatima Doukkali (Varese), Orla Huryley (Ranco), Romina La Micela (Besozzo), Lucia Martinez Simon (Ranco), Daniela Piga (Roggiano, Itálie), Pamela Porcu (Cittiglio), Silvia Sciacca (Varese), Sarah Solda (Brebbia), Cristina Zocchi (Bregano, Itálie), Angela Baranzini (Besozzo), Elly Bylemans (Balen, Itálie), Sabrina Calderini (Solbiate Arno, Itálie), Davide Capuzzo (Vergiate), Ivano Caravaggi (Besozzo), Elisa Dalle Molle (Ranst, Belgie), Wendy De Vos (Groot-Bijgaarden, Belgie), Volkmar Ernst (Weingarten, Německo), Matteo Fama (Sangiano, Itálie), Arianna Farfaletti Casali (Varese), Sasa Gligorijevic (Monvalle), Raffaella Magi Galluzzi (Varese), Sophie Mühlberger (Karlsruhe, Německo), Pamela Muscillo (Varese), Jan Paepen (Balen), Marco Paviotti (Bagnaria Arsa, Itálie), Slavka Prvakova (Eg Akmaar, Nizozemsko), Andreas Ratzel (Linkenheim, Německo), Thierry Romero (Štrasburk, Francie), Jose Pablo Solans Vila (Monvalle), Susan Wray (TM Tutjenhoin, Nizozemsko), Sven Wurzer (Linkenheim), Sylvia Zamana (RZ Castricum, Nizozemsko), Uwe Zweigner (Leopoldshafen, Německo), Colette Renier (Brusel) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství a Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek ze dne 4. června 2009 ve spojených věcech F-134/07, Adjemian a další v. Komise, podporovaná Radou Evropské unie, a F-8/08, Renier v. Komise, podporovaná Radou Evropské unie;
 —
 určit protiprávnost rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců v jejích službách a nepoužitelnost článku 88 Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství v rozsahu, v němž omezuje délku smluv smluvních zaměstnanců pro pomocné práce, a poté nově rozhodnout o
 —
 zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. srpna a 31. října 2007, kterými se zamítají stížnosti R/263/07 a R/492/07, směřující proti rozhodnutím Komise o obnovení pracovního poměru navrhovatelů jako smluvních zaměstnanců pouze na dobu určitou;
 —
 zrušení rozhodnutí ze dne 31. října 2007, kterými se zamítá stížnost R/390/07, směřující proti rozhodnutím Komise o uzavření pracovní smlouvy nebo o obnovení pracovního poměru navrhovatelů jako smluvních zaměstnanců pouze na dobu určitou;
 —
 zrušení rozhodnutí Komise ze dne 5. září 2007, kterými se zamítají žádosti navrhovatelů ze dne 31. května a 20. července 2007 o prodloužení smluv navrhovatelů jako smluvních zaměstnanců na dobu neurčitou;
 —
 zrušení rozhodnutí Komise ze dne 28. listopadu 2007, kterým se zamítá stížnost směřující proti rozhodnutí ze dne 5. září 2007, kterým se zamítají žádosti navrhovatelů ze dne 31. května a 20. července 2007 o prodloužení smluv navrhovatelů jako smluvních zaměstnanců na dobu neurčitou;
 —
 zrušení rozhodnutí Komise, kterými se stanoví příslušné podmínky zaměstnávání navrhovatelů v rozsahu, v němž jsou jejich pracovní poměr nebo jeho prodloužení omezeny na dobu určitou;
 —
 uložit odpůrkyni náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Projednávaným kasačním opravným prostředkem se navrhovatelé domáhají zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (dále jen „SVS“) ze dne 4. června 2009 vydaného ve spojených věcech Adjemian a další v. Komise, F-134/07, a Renier v. Komise, F-8/08, kterým se zamítají žaloby, jimiž se navrhovatelé domáhali zrušení rozhodnutí Komise o obnovení jejich pracovních smluv smluvních zaměstnanců pouze na dobu určitou, a nikoli na dobu neurčitou, a zrušení zamítnutí stížností podaných v tomto ohledu.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelé uplatňují několik důvodů vycházejících z:
 —
 nesprávného právního posouzení, jehož se dopustil SVS, když rozhodl, že směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1) nemůže zakládat námitku protiprávnosti vůči ustanovení Pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství (dále jen „Pracovní řád“);
 —
 nesprávného právního posouzení, jehož se dopustil SVS, když rozhodl, že rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou, jejímž cílem je vytvoření rámce pro zamezení zneužívání vyplývajícího z využívání po sobě jdoucích pracovních poměrů nebo smluv na dobu určitou, nemůže zakládat námitku protiprávnosti vůči článku 88 Pracovního řádu a rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise, a když rozhodl, že článek 88 Pracovního řádu je odůvodněn právně dostačujícím způsobem;
 —
 nesprávného právního posouzení a nesprávného posouzení skutkového stavu, jichž se dopustil SVS, když situaci navrhovatelů posuzoval ve vztahu k povinnosti Komise dodržet minimální požadavky použitelné na úrovni Společenství, které vyplývají z rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, jakož i článku 10 ES;
 —
 skutečnosti, že SVS poté, co upřesnil rozsah povinnosti loajality a zásad loajální spolupráce a soudržnosti, které je Komise povinna dodržovat, v projednávané věci nevyvodil důsledky z jejich porušení;
 —
 z nesprávného právního posouzení, jehož se dopustil SVS, když rozhodl, že napadená rozhodnutí jsou odůvodněna právně dostačujícím způsobem, přestože obsahují pouze formální odůvodnění a neposkytují informace, které by navrhovatelům umožnily posoudit opodstatněnost těchto rozhodnutí a soudu Společenství umožnily vykonávat jeho soudní přezkum.
 (1) Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 26. října 2015 – Undis Servizi Srl v. Comune di Sulmona
 (Věc C-553/15)
 (2016/C 027/12)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Undis Servizi Srl
 Odpůrce: Comune di Sulmona
 Předběžné otázky
 1)
 Je při započítávání převážné části činnosti uskutečňované kontrolovaným subjektem třeba zohlednit i činnost, jejíž uskutečnění uložil orgán veřejné správy, který není akcionářem kontrolovaného subjektu, ve prospěch veřejnoprávních subjektů, které rovněž nejsou jeho akcionáři?
 2)
 Je při započítávání převážné části činnosti uskutečňované kontrolovaným subjektem třeba zohlednit i zakázky vůči veřejnoprávním subjektům, které jsou jeho akcionáři, před nabytím účinnosti požadavku tzv. obdobné kontroly?


text:
 27.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 215/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Wiesbaden (Německo) dne 29. dubna 2013 — Stefan Fahnenbrock v. Řecká republika
 (Věc C-226/13)
 2013/C 215/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Wiesbaden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Stefan Fahnenbrock
 Žalovaná: Řecká republika
 Předběžná otázka
 Je článek 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností (1) ve věcech občanských a obchodních v členských státech nutno vykládat tak, že žaloba, kterou se nabyvatel dluhopisů, které vydala žalovaná a které byly uloženy na účtu cenných papírů žalobce u S Broker AG & Co., a s ohledem na které žalobce nepřijal žalobkyní koncem února 2012 předloženou nabídku, domáhá náhrady škody ve výši rozdílu v hodnotě s ohledem na v březnu 2012 přesto provedenou a pro žalobce hospodářsky nevýhodnou výměnu dluhopisů, má být považována za „věc občanskou nebo obchodní“ ve smyslu nařízení?
 (1) Úř. věst. L 324, s. 79.


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/34
 Žaloba podaná dne 13. prosince 2005 – Gesner v. OHIM
 (Věc F-119/05)
 (2006/C 96/53)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Charlotte Gesner (Kildedalsvej, Dánsko) (zástupci: J. Vazquez Vazquez a C. Amo Quiñones, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí přijaté Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 2. září 2005, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ze dne 10. května 2005 proti rozhodnutí OHIM ze dne 21. dubna 2005, jímž bylo zamítnuto ustavení výboru pro otázky invalidity.
 —
 Uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, dočasná zaměstnankyně OHIM do 15. dubna 2005, trpí od roku 2003 výhřezem ploténky a různými nemocemi páteře. Přestože se podrobila operaci a absolvovala různou lékařskou a fyzioterapeutickou léčbu, její silné bolesti zad nepřestávají a skutečnost, že musela po dlouhou dobu sedět, její stav zhoršila, takže měla nepřetržitě po několik měsíců volno z důvodu nemoci.
 Dne 11. března 2005 požádala žalobkyně OHIM o ustavení výboru pro otázky invalidity, aby uvedený orgán rozhodl o její neschopnosti vykonávat její služební povinnosti a přiznal jí invalidní důchod.
 OHIM takovou možnost zamítl na základě dvou důvodů. Zaprvé, článek 59 služebního řádu je třeba vykládat tak, že rozhodnutí svolat výbor pro otázky invalidity přísluší orgánu oprávněnému ke jmenování (OOJ). Zadruhé, žalobkyně, která měla volno z důvodu nemoci pouze 294 dní za poslední tři roky, nesplnila dobu požadovanou v čl. 59 odst. 4 služebního řádu.
 Žalobkyně ve své žalobě uvádí čtyři hlavní žalobní důvody, přičemž zaprvé se domnívá, že OOJ si nemůže činit výlučný nárok na pravomoc svolat výbor pro otázky invalidity. Tím by OOJ předem, subjektivně a svévolně určoval, zda je zaměstnanec nebo úředník dostatečně nemocný k tomu, aby byl předvolán před tento výbor.
 V druhém žalobním důvodu se žalobkyně dovolává toho, že odůvodnění napadeného rozhodnutí je nesprávné. Uplatnění časových omezení stanovených v čl. 59 odst. 4 služebního řádu brání v získání invalidního důchodu úředníkům nebo zaměstnancům, kteří tato omezení nesplňují, ale kteří mohou být neschopni pracovat z důvodu úrazů nebo nemocí, které se projevují rychleji.
 Ve svém třetím žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že ustanovení použitelná na ustavení výboru pro otázky invalidity se nemusí omezovat na článek 59 služebního řádu, ale zahrnují i ustanovení náležející do právního rámce, který upravuje přístup k invalidnímu důchodu, tedy články 31 až 33 pracovního řádu ostatních zaměstnanců, článek 9 služebního řádu a jeho přílohu VIII.
 Ve svém posledním žalobním důvodu se žalobkyně domnívá, že napadené rozhodnutí odporuje zásadě zákazu diskriminace a rovného zacházení. OHIM svým zaměstnancům neumožňuje svolání výboru pro otázky invalidity, i když tato možnost se zdá být dostupná všem zbývajícím zaměstnancům Společenství. Krom toho pro zaměstnance OHIM se smlouvami na dobu kratší než tři roky je obtížné získat invalidní důchod jakkoliv nemocní mohou být, protože nikdy nedosáhnou hranice stanovené v čl. 59 odst. 4 služebního řádu.


text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (Portugalsko) dne 13. října 2016 – Meo – Serviços de Comunicações e Multimédia S.A. v. Autoridade da Concorrência
 (Věc C-525/16)
 (2017/C 014/26)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Meo – Serviços de Comunicações e Multimédia S.A.
 Žalovaný: Autoridade da Concorrência
 Další účastnice řízení: GDA – Cooperativa de Gestão dos Direitos dos Artistas Intérpretes ou Executantes, CRL
 Předběžné otázky
 (i)
 Pokud jsou v sankčním řízení přímo či nepřímo prokázány skutečnosti týkající se účinků případné diskriminační cenové praktiky, kterou uplatňuje podnik v dominantním postavení vůči jednomu z maloobchodních podniků, který má za to, že byl v porovnání s ostatními soutěžiteli poškozen, musí být kvalifikace tohoto jednání jako znevýhodnění v hospodářské soutěži ve smyslu čl. 102 písm. c) SFEU založena na dodatečném posouzení závažnosti, relevance nebo významu těchto účinků z hlediska soutěžního postavení dotčeného podniku nebo jeho konkurenceschopnosti, zejména v souvislosti se schopností vyrovnat rozdílné náklady vynaložené v rámci služby na velkoobchodním trhu?
 (ii)
 Pokud je v sankčním řízení přímo či nepřímo prokázáno, že diskriminační cenová praktika, kterou uplatňuje podnik v dominantním postavení, má velmi omezený dopad na náklady, jež vynaložil dotčený maloobchodní podnik, jakož i na příjmy a výnosy, jichž tento podnik dosáhl, je konformní výklad čl. 102 písm. c) SFEU a judikatury obsažené v rozsudcích British Airways (1) a Clearstream (2) slučitelný se závěrem, že neexistují žádné nepřímé důkazy zneužití dominantního postavení a zakázaných praktik?
 (iii)
 Nebo taková okolnost naopak nepostačuje k vyloučení možnosti považovat dotčené jednání pro účely čl. 102 písm. c) SFEU za zneužití dominantního postavení a za zakázanou praktiku a je relevantní pouze v okamžiku, kdy má být určena odpovědnost podniku, který se tohoto jednání dopustil, nebo sankce, která mu má být uložena?
 (iv)
 Musí být výraz „čímž jsou někteří partneři znevýhodňováni v hospodářské soutěži“, který je uveden v čl. 102 písm. c) [druhém pododstavci] SFEU, vykládán v tom smyslu, že vyjadřuje požadavek, aby výhoda plynoucí z diskriminace odpovídala určitému minimálnímu procentnímu podílu nákladové struktury dotčeného podniku?
 (v)
 Musí být výraz „čímž jsou někteří partneři znevýhodňováni v hospodářské soutěži“, který je uveden v čl. 102 písm. c) [druhém pododstavci] SFEU, vykládán v tom smyslu, že vyjadřuje požadavek, aby výhoda plynoucí z diskriminace odpovídala minimálnímu rozdílu mezi průměrnými náklady, jež vynaložily soutěžící podniky v rámci dotčené služby na velkoobchodním trhu?
 (vi)
 Může být výraz „čímž jsou někteří partneři znevýhodňováni v hospodářské soutěži“, který je uveden v čl. 102 písm. c) [druhém pododstavci] SFEU, vykládán v tom smyslu, že vyjadřuje požadavek, aby výhoda plynoucí z diskriminace odpovídala hodnotám, které jsou vyšší než rozdíly uvedené v [...] tabulkách 5, 6 a 7, má-li být sporné jednání považováno za zakázanou praktiku?
 (vii)
 Bude-li odpověď na některou z otázek (iv) až (vi) kladná, jakým způsobem má být stanoven uvedený minimální práh relevance znevýhodnění v souvislosti s nákladovou strukturou nebo s průměrnými náklady, jež vynaložily soutěžící podniky v rámci dotčené služby na maloobchodním trhu?
 (viii)
 Bude-li tento minimální práh stanoven, umožňuje nedosažení tohoto prahu v jednotlivých jednoletých obdobích vyvrátit domněnku vyplývající z rozsudku Clearstream, podle níž je třeba mít za to, že „použití, vůči obchodnímu partnerovi, rozdílných cen za rovnocenné služby, a to nepřetržitě v průběhu pěti let a podnikem majícím faktický monopol na předcházejícím trhu, [nemůže] nezpůsobit soutěžní znevýhodnění téhož partnera“ (3)?
 (1) C-95/04 P, EU:C:2007:166.
 (2) T-301/04, EU:T:2009:317.
 (3) Body 194 a 195 citovaného rozsudku.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/48
 Žaloba podaná dne 3. října 2008 – Tokita Management Service v. OHIM – Eminent Food (TOMATOBERRY)
 (Věc T-435/08)
 (2008/C 313/86)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tokita Management Service Corp. (Saitama, Japonsko) (zástupci: P. Brownlow a N. Jenkins, Solicitors a B. Bryson, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Eminent Food BV (Bussum, Nizozemsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. července 2008 ve věci R 1219/2007-4 a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „TOMATOBERRY“ pro výrobky třídy 31 – přihláška č. 3 797 909
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka Společenství „Tomberry“ pro výrobky a služby tříd 31, 35 a 44 – přihláška č. 3 344 711
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát nesprávně shledal, že dotčené ochranné známky jsou vzhledově a pojmově velmi podobné; porušení čl. 8 odst. 1 písm. a) a/nebo článku 73 a/nebo čl. 74 odst. 1 nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát nesprávně shledal, že rozhodnutí námitkového oddělení vyhovět námitkám na základě čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení Rady č. 40/94, bylo správné.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/19
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 6. října 2004
 ve spojených věcech T-117/03 až T-119/03 a T-171/03, New Look Ltd proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Starší obrazová ochranná známka Společenství obsahující spojení písmen „NL“ - Přihlášky obrazových ochranných známek Společenství obsahujících pojmy „NLSPORT“, „NLJEANS“, „NLACTIVE“ a „NLCollection“ - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
 (2004/C 314/49)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve spojených věcech T-117/03 až T-119/03 a T-171/03, New Look Ltd, se sídlem ve Weymouth, Dorset (Spojené království), zastoupená R. Ballesterem a G. Marínem, advokáty, proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: O. Montalto, J. García Murillo a S. Laitinen), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM byla Naulover, SA, se sídlem v Barceloně (Španělsko), jejichž předmětem jsou čtyři žaloby proti rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. ledna 2003 (R 95/2002-1, R 577/2001-1, R 578/2001-1) a ze dne 15. dubna 2003 (R 19/03-1), týkajícím se námitkových řízení mezi Naulover, SA a New Look Ltd, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a N. J. Forwood, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Palacio González, vrchní rada, vydal dne 6. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/16
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. září 2008 – Williams v. Komise
 (Věc T-42/05) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Přípravné dokumenty k přijetí směrnice 2001/18/ES o GMO - Částečné odepření přístupu - Implicitní odepření přístupu - Výjimky týkající se ochrany obchodních zájmů, mezinárodních vztahů a rozhodovacího procesu - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2008/C 272/29)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Rhiannon Williams (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Crosby, C. Bryant, solicitors, a R. Lang, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Docksey a P. Costa de Oliveira, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 19. listopadu 2004, kterým byla částečně zamítnuta žádost žalobkyně o přístup k určitým dokumentům týkajícím se přípravných prací na předpisech o geneticky modifikovaných organismech
 Výrok rozsudku
 1)
 O legalitě rozhodnutí Komise ze dne 19. listopadu 2004, kterým byl Rhiannon Williams částečně odepřen přístup k některým dokumentům týkajícím se přípravných prací na právních předpisech týkajících se geneticky modifikovaných organismů (GMO), již není třeba rozhodovat v části, která obsahuje implicitní odepření přístupu k přípravným dokumentům Komise, pocházejícím z generálního ředitelství (GŘ) „Obchod“ a týkajícím se přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS.
 2)
 Rozhodnutí Komise ze dne 19. listopadu 2004 se zrušuje v části, kterou byl implicitně odepřen přístup k přípravným dokumentům k přijetí směrnice 2001/18, které nepocházejí z GŘ „Obchod“.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a polovinu nákladů vynaložených R. Williams.
 (1) Úř. věst. C 93, 16.4.2005.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/70
 Žaloba podaná dne 27. září 2012 — ZZ v. Europol
 (Věc F-103/12)
 2013/C 26/141
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Europolu, které bylo přijato ke splnění povinností uložených rozsudkem Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. června 2010 ve věci Doyle v. Europol, F-37/09, a kterým přiznal Europol žalobci paušální částku jako náhradu škody způsobené rozhodnutím, jež bylo uvedeným rozsudkem zrušeno.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2011, kterým žalovaný přiznal žalobci částku 3 000 eur jako náhradu způsobené škody a jako opatření k úplnému splnění povinností uložených předchozím rozsudkem Soudu pro veřejnou službu, a zrušit rozhodnutí ze dne 29. června 2012, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce proti rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2011,
 —
 uložit Europolu náhradu nákladů řízení, včetně platu zástupce.


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 12. března 2015 – Verein für Konsumenteninformation v. INKO, Inkasso GmbH
 (Věc C-127/15)
 (2015/C 205/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Verein für Konsumenteninformation
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: INKO, Inkasso GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Působí společnost zabývající se vymáháním pohledávek, která v souvislosti s podnikatelským vymáháním pohledávek jménem svých pověřovatelů nabízí jejich dlužníkům uzavření ujednání o splátkách, přičemž si za svou činnost účtuje výdaje, které musejí nakonec hradit dlužníci, jako „zprostředkovatel úvěru“ ve smyslu čl. 3 písm. f) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Je ujednání o splátkách, které je uzavřeno prostřednictvím společnosti zabývající se vymáháním pohledávek mezi dlužníkem a jeho věřitelem, „bezplatně odloženou platbou“ ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. j) směrnice 2008/48/ES, pokud se v něm dlužník zaváže pouze k placení nesplaceného dluhu, jakož i takových úroků a nákladů, které by musel platit z důvodu svého prodlení tak jako tak na základě zákona – tedy i bez takového ujednání?
 (1) Úř. věst. L 133, s. 66.


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/44
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 26. února 2014 – Diamantopoulos v. ESVČ
 (Věc F-53/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD12 - Implicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti vydané po podání žaloby - Odůvodnění“)
 2014/C 102/64
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alkis Diamantopoulos (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis a D. Abreu Caldas, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) (zástupci: S. Marquardt a E. Chaboureau, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o nepovýšení žalobce do platové třídy AD12 v rámci povyšování za rok 2012
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské služby pro vnější činnost o nepovýšení pana Alkise Diamantopoulose do platové třídy AD 12 v rámci povyšování za rok 2012 se zrušuje.
 2)
 Evropská služba pro vnější činnost ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené panem Alkisem Diamantopoulosem.
 (1) Úř. věst. C 215, 27.7.2013, s. 20.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/19
 Žaloba podaná dne 3. března 2017 – Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-110/17)
 (2017/C 121/27)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: W. Roels a N. Gossement, zmocněnci)
 Žalovaný: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Belgické království tím, že zachovalo v platnosti ustanovení, podle kterých se v oblasti odhadu příjmů souvisejících s nepronajatými nebo pronajatými nemovitostmi buď fyzickým osobám, které je nepoužívají pro podnikatelské účely, nebo právnickým osobám, které je dávají k dispozici fyzickým osobám pro soukromé účely, zdanitelný základ vypočítává z katastrální hodnoty, pokud jde o nemovitosti nacházející se v tuzemsku, a ze skutečné hodnoty nájemného, pokud jde o nemovitosti nacházející se v zahraničí, porušilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 63 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 40 Dohody o evropském hospodářském prostoru, a
 —
 uložil Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise má za to, že Belgie nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 63 SFEU a 40 Dohody o EHP.
 Komise, ačkoli uvádí, že Belgie usilovala o ukončení stavu neplnění povinnosti, je toho názoru, že nesplnění povinnosti je prokázáno ke dni uplynutí lhůty dvou měsíců stanovené v odůvodněném stanovisku, tj. 26. března 2012.


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/13
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 29. dubna 2004
 ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, Tokai Carbon Co. Ltd. a další proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Hospodářská soutěž - Dohoda narušující soutěž - Trh s grafitovými elektrodami - Stanovení cen a rozdělení trhů - Výpočet výše pokut - Uložení současně více sankcí - Pokyny pro výpočet výše pokut - Použitelnost - Závažnost a délka trvání porušení - Přitěžující okolnosti - Polehčující okolnosti - Schopnost přispívat - Spolupráce během správního řízení - Způsob platby)
 (2004/C 251/24)
 Jednací jazyky: němčina a angličtina
 Ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, Tokai Carbon Co. Ltd, se sídlem v Tokiu (Japonsko), původně zastoupená G. Van Gervenem, T. Franchoem a M. De Gravem, poté G. Van Gervenem a T. Franchoem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, SGL Carbon AG, se sídlem ve Wiesbadenu (Německo), zastoupená M. Klusmannem, F. Wiemerem a C. Canenbleym, advokáty, Nippon Carbon Co. Ltd, se sídlem v Tokiu (Japonsko), zastoupená H. Gilliamsem, advokátem, Showa Denko KK, se sídlem v Tokiu (Japonsko), zastoupená M. Dolmansem, P. Werdmullerem, advokáty a J. Temple-Langem, advokátem, GrafTech International Ltd, dříve UCAR International Inc., se sídlem ve Wilmingtonu, Delaware (Spojené státy), zastoupená K. Lasokem, QC a B. Hartnettem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, SEC Corp., se sídlem v Amagasaki, Hyogo (Japonsko), zastoupená K. Platteauem, advokátem, The Carbide/Graphite Group Inc., se sídlem v Pittsburghu (Spojené státy), původně zastoupená M. Seimetzem a J. Brücherem, poté P. Grundem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Komisi Evropských společenství, zastoupené W. Möllsem a P. Hellströmem a ve věci T-246/01 W.Wilsem, jako zmocněnci, ve věci T-239/01 ve spolupráci s H.-J. Freundem, advokátem, a ve věcech T-244/01, T-246/01, T-251/01 a T-252/01 s J. Flynnem a C. Kilroy, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, jejichž předmětem je žádost o celkové nebo částečné zrušení rozhodnutí Komise 2002/271/ES ze dne 18. července 2001 týkajícího se řízení podle článku 81 Smlouvy ES a článku 53 Dohody o EHP – Věc COMP/E-1/36.490 – Grafitové elektrody (Úř. věst. 2002, L 100, s. 1), Soud (druhý senát), ve složení N.J. Forwood, předseda, J. Pirrung a A.W.H. Meij, soudci; vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 29. dubna 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Ve věci T-236/01, Tokai Carbon v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 12 276 000 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 každému účastníku řízení se ukládá náhrada poloviny vlastních nákladů řízení a poloviny nákladů řízení vynaložených druhým účastníkem řízení.
 2)
 Ve věci T-239/01, SGL Carbon v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 69 114 000 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 žalobkyni se ukládá náhrada sedmi osmin vlastních nákladů řízení a sedmi osmin nákladů řízení vynaložených Komisí, posledně jmenované se ukládá náhrada jedné osminy jejích vlastních nákladů řízení a jedné osminy náhrady nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 3)
 Ve věci T-244/01, Nippon Carbon v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 6 274 400 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 každému účastníku řízení se ukládá náhrada poloviny vlastních nákladů řízení a polovina nákladů řízení vynaložených druhým účastníkem řízení.
 4)
 Ve věci T-245/01, Showa Denko v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 10 440 000 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 žalobkyni se ukládá náhrada tří pětin vlastních nákladů řízení a tří pětin nákladů řízení Komise, posledně jmenované se ukládá náhrada dvou pětin vlastních nákladů řízení a dvou pětin nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 5)
 Ve věci T-246/01, GrafTech International, dříve UCAR International v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 42 050 000 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 žalobkyni se ukládá náhrada čtyř pětin vlastních nákladů řízení a čtyř pětin nákladů řízení vynaložených Komisí, posledně jmenované se ukládá náhrada jedné pětiny vlastních nákladů řízení a jedné pětiny nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 6)
 Ve věci T-251/01, SEC Corp. v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 6 138 000 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 každému účastníku řízení se ukládá náhrada poloviny vlastních nákladů řízení a poloviny nákladů řízení protistrany.
 7)
 Ve věci T-252/01, The Carbide/Graphite Group v. Komise:
 —
 výše pokuty uložené žalobkyni článkem 3 rozhodnutí 2002/271 je stanovena na 6 480 000 EUR;
 —
 v ostatních částech se žaloba zamítá;
 —
 žalobkyni se ukládá náhrada tří pětin vlastních nákladů řízení a tří pětin nákladů řízení vynaložených Komisí, posledně jmenované se ukládá náhrada dvou pětin vlastních nákladů řízení a dvou pětin nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 (1) Úř. věst. C 17, 19.1.2002.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. října 2011 — P v. Parlament
 (Věc T-213/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Propuštění - Ztráta důvěry - Odůvodnění - Zkreslení důkazů)
 2011/C 347/47
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: P (Brusel, Belgie) (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: původně S. Seyr a R. Ignătescu, poté S. Seyr, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 24. února 2010, P v. Parlament (F-89/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Evropským parlamentem v tomto řízení.
 (1) Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/21
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – CR v. Parlament a Rada
 (Věc T-342/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Odměňování - Rodinné přídavky - Příspěvek na vyživované dítě - Vracení přeplatků - Námitka protiprávnosti čl. 85 odst. 2 služebního řádu - Právní jistota - Proporcionalita - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2015/C 056/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: CR (Malling, Francie) (zástupce: A. Salerno, advokát)
 Další účastníci řízení: Evropský parlament (zástupci: V. Montebello-Demogeot a E. Taneva, zmocněnci) a Rada Evropské unie (zástupci: původně M. Bauer a A. Bisch, poté M. Bauer a E. Rebasti, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 12. března 2014, CR v. Parlament (F-128/12, Sb. VS, EU:F:2014:38), znějící na zrušení uvedeného rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 CR ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem v rámci tohoto řízení.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 7.7.2014.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/25
 Žaloba podaná dne 14. března 2007 – Kliq Reïntegratie (v konkurzu) v. Komise
 (Věc T-83/07)
 (2007/C 117/39)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Dr. Jean Leon Marcel Groenewegen, správce konkurzní podstaty společnosti s ručením omezeným Kliq Reïntegratie (Amersfoort, Nizozemsko) (zástupci: G. van der Wal a T. Boesman, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 19. července 2006 ve věci C-30/2005;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce napadá rozhodnutí Komise 2006/939/ES ze dne 19. července 2006 o státní podpoře, kterou Nizozemsko ohlásilo, na restrukturalizaci společnosti KG Holding NV (1).
 V případě poskytnuté podpory se jedná o podporu na restrukturalizaci, kterou chtělo Nizozemsko poskytnout společnosti KG Holding NV tím, že již poskytnutá půjčka na záchranu včetně dlužných úroků měla být transformována na vlastní kapitál. V napadeném rozhodnutí prohlásila Komise podporu ve formě podpory na restrukturalizaci za neslučitelnou se společným trhem.
 Komise rovněž rozhodla, že Nizozemsko musí od KG Holding NV a Kliq BV zpětně vymáhat tu část podpory, kterou KG Holding NV převedla jako půjčku na záchranu na svou dceřinou společnost Kliq BV a která byla transformována na vlastní kapitál, a že Nizozemsko musí zaregistrovat svou pohledávku za KG Holding NV nebo Kliq Reïntegratie jako věřitel v konkurzním řízení u správce konkurzní podstaty.
 Žalobce k odůvodnění své žaloby zaprvé uvádí, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, takže napadené rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno a je v rozporu s čl. 87 odst. 1 ES. Komise zejména neprávem rozhodla, že Nizozemsko má zaregistrovat svou pohledávku za KG Holding a Kliq Reïntegratie ve výši 35,75 milionů eur v konkurzním řízení u správce konkurzní podstaty.
 Žalobce v této souvislosti uplatňuje, že nizozemský stát nemá žádnou pohledávku za Kliq Reïntegratie. Kliq Reïntegratie krom toho není podnikem, který by byl státní podporou zvýhodněn a jako takový také nebyl Komisí uveden v napadeném rozhodnutí. Neexistuje proto žádný základ pro zpětné vymáhání státu vůči Kliq Reïntegratie nebo pro použití zejména bodu 23 písm. d) Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (2) na Kliq Reïntegratie.
 Není rovněž jasné, zda Komise v napadeném rozhodnutí v souvislosti s KG Holding zastává názor, že byla poskytnuta nelegální podpora ve výši 35,75 milionů eur, která má být Nizozemskem zpětně vymáhána, nebo zda se jedná o podporu na záchranu, kterou Komise v napadeném rozhodnutí na základě bodu 23 písm. d) Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích schválila (3). Komise svým rozhodnutím ze dne 16. prosince 2003 (4) dále souhlasila s tím, že tato částka bude použita na financování propuštění personálu a na odkup nadbytečných smluv od Kliq Reïntegratie, a že Kliq Reïntegratie následně vstoupí do likvidace.
 Zadruhé Komise neprávem opomenula konstatovat, že domnělá podpora může narušit hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy; úvahy Komise k tomuto jsou podle žalobce přinejmenším nedostatečně odůvodněné.
 Zatřetí Komise neprávem rozhodla, že údajná podpora ve výši 35,75 milionů eur musí být zpětně vymáhána od KG Holding nebo od Kliq Reïntegratie prostřednictvím registrace těchto pohledávek v konkurzním řízení. Vzhledem k úpadku KG Holding, Kliq Reïntegratie a Kliq BV je zpětné vymáhání částek údajné podpory trvale nemožné a stalo se v každém případě nesmyslným v tom smyslu, že zpětné vymáhání prostřednictvím registrace v úpadkovém řízení uvedených společností není nutné a je dokonce zcela nadbytečné pro to, aby bylo ukončeno narušování hospodářské soutěže.
 Začtvrté Komise neprávem vznesla připomínky k úlevě související s kontokorentním úvěrem ve výši 17 milionů eur, který Nizozemsko poskytlo KG Holding již při jejím založení v souladu s ustanoveními o státních podporách, jež nebyla součástí opatření zkoumaného v napadeném rozhodnutí, a nesprávně ji právně posoudila.
 (1) Úř. věst. L 366, s. 40.
 (2) Úř. věst. 1999, C 288, s. 2.
 (3) Úř. věst. 1999, C 288, s. 2.
 (4) Podpora č. 510/2003 – Podpora na záchranu Kliq Holding NV (Úř. věst. 2004, C 33, s. 8).


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2015 – Philips v. Komise
 (Věc T-92/13) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Celosvětový trh katodových elektronek pro televizory a počítačové obrazovky - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Dohody a jednání ve vzájemné shodě v oblasti cen, rozdělení trhů, objemu produkce - Jediné a trvající protiprávní jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání společného podniku mateřské společnosti - Rovné zacházení - Metoda pro výpočet pokuty - Zohlednění hodnoty prodejů katodových elektronek ve zpracovaných produktech - Zohlednění průměrné hodnoty prodejů v době protiprávního jednání - Zohlednění celkového obratu skupiny - Proporcionalita - Délka správního řízení“)
 (2015/C 346/22)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Koninklijke Philips Electronics NV (Eindhoven, Nizozemsko) (zástupci: J. de Pree a S. Molin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně C. Hödlmayr, M. Kellerbauer a P. Van Nuffel, poté M. Kellerbauer, P. Van Nuffel a A. Biolan, a nakonec M. Kellerbauer, P. Van Nuffel a V. Bottka, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C (2012) 8839 final ze dne 5. prosince 2012 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Smlouvy o EHP (věc COMP/39437 – elektronky pro obrazovky televizorů a počítačů) a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyni.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Koninklijke Philips Electronics NV se ukládá náhrada nákladů.
 (1) Úř. věst. C 108, 13.4.2013.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/21
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. prosince 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf – Německo) – BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH v. Hauptzollamt Bielefeld
 (Věc C-374/06) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Daňová ustanovení - Harmonizace právních předpisů - Směrnice (EHS) 92/12 - Výrobky podléhající spotřební dani - Daňové značení - Neoprávněné opuštění režimu s podmíněným osvobozením od daně - Odcizení - Propuštění pro domácí spotřebu na území členského státu odcizení - Nevrácení částky za daňové značení jiného členského státu, které již bylo umístěno na odcizené výrobky)
 (2008/C 51/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: BATIG Gesellschaft für Beteiligungen mbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Bielefeld
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Finanzgericht Düsseldorf – Výklad směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76, s. 1) – Zamítnutí členského státu vrátit částku zaplacenou za daňová značení, která byla umístěna na tabákové výrobky, které byly následně protiprávně vyjmuty z režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně na území jiného členského státu s následkem zaplacení spotřební daně v tomto jiném státě – Krádež cigaret
 Výrok
 Směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění nařízení Rady (ES) č. 807/2003 ze dne 14. dubna 2003 o přizpůsobení ustanovení týkajících se výborů, které jsou nápomocny Komisi při výkonu jejích prováděcích pravomocí, stanovených v právních aktech Rady přijatých konzultačním postupem (jednomyslnost), ustanovením rozhodnutí 1999/468/ES, nebrání právní úpravě členského státu, která vylučuje vrácení částky zaplacené za odebrání daňového značení, které tento členský stát vydal, pokud toto značení bylo umístěno na výrobky podléhající spotřební dani ještě před jejich propuštěním pro domácí spotřebu v tomto členském státě, pokud tyto výrobky byly odcizeny v jiném členském státě, což mělo za následek povinnost zaplatit spotřební daň v tomto jiném členském státě, a pokud nebylo prokázáno, že odcizené výrobky nebudou prodány v členském státě, který uvedené značení vydal.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/32
 Žaloba podaná dne 25. února 2005 UCB SA proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-111/05)
 (2005/C 115/57)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. února 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství společností UCB SA, se sídlem v Bruselu, zastoupenou Jacquesem Bourgeoisem, Jean-Françoisem Bellisem a Martinem Favartem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 9. prosince 2004 ve věci COMP/E-2/37.533 – cholin chlorid, o řízení k uplatnění článku 81 ES
 —
 přinejmenším zrušil pokutu uloženou UCB uvedeným rozhodnutím nebo podstatně snížil částku této pokuty
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v projednávaném případě je stejné jako rozhodnutí, které je předmětem věci T-101/05, BASF v. Komise (1). Tímto rozhodnutím Komise konstatovala, že šest společností, kterým je určeno uvedené rozhodnutí, porušilo čl. 81 odst. 1 Smlouvy ES tím, že uzavřely soubor dohod a jednání ve vzájemné shodě, které vedlo k určení cen, rozdělení trhu a jednání ve vzájemné shodě proti konkurentům (kontrola transformátorů) v odvětví cholin chloridu v Evropském hospodářském prostoru. Tato jednání narušující hospodářskou soutěž se projevovala na dvou rozdílných, ale úzce propojených úrovních, a sice na úrovni světové a evropské.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje, že:
 —
 je nesprávné, že napadené rozhodnutí kvalifikuje uplatňované porušení jako jediné a pokračující porušení, zatímco ve skutečnosti se mohlo jednat pouze o dvě rozdílná porušení: jednak kartelová dohoda světového rozsahu od října 1992 do dubna 1994 a jednak kartelová dohoda v rámci Společenství od března 1994 do září 1998. Podle názoru žalobkyně by tvrzení Komise mělo za následek, ne-li za cíl, obejití použití norem ve věci promlčení.
 —
 je nesprávné, že jí Komise uložila pokutu, jak za kartelovou dohodu světového rozsahu, ačkoliv toto porušení již bylo promlčeno, tak za kartelovou dohodu v rámci Společenství, vzhledem ke sdělením Komise ve věci umírněnosti. Totiž pokud by žalovaná podle práva provedla toto rozlišení, musela by nezbytně dojít k závěru, že v projednávané věci nemůže být uložena žádná pokuta.
 —
 podpůrně, že porušení uplatňované proti ní bylo promlčeno za absence informací dobrovolně poskytnutých žalobkyní samou v roce 1999.
 (1) Dosud nezveřejněn v Úř. věst. EU


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte di Appello di Torino — Itálie) — SCF Consorzio Fonografici v. Marco Del Corso
 (Věc C-135/10) (1)
 (Autorské právo a práva s ním související v informační společnosti - Přímá použitelnost Římské úmluvy, Dohody TRIPS a Smlouvy WPPT v unijním právním řádu - Směrnice 92/100/EHS - Článek 8 odst. 2 - Směrnice 2001/29/ES - Pojem „sdělování veřejnosti“ - Sdělování zvukových záznamů veřejnosti prostřednictvím rozhlasového vysílání v kabinetu zubního lékaře)
 2012/C 133/04
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte di Appello di Torino
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SCF Consorzio Fonografici
 Žalovaný: Marco Del Corso
 za přítomnosti: Procuratore generale della Repubblica
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte di Appello di Torino — Přímá použitelnost Mezinárodní úmluvy o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových a televizních organizací uzavřené v Římě dne 23. října 1961, Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPS) a Smlouvy světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech (WPPT) v právním řádu Společenství — Výklad čl. 3 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230) — Pojem „sdělování veřejnosti“ — Rozhlasové vysílání a sdělování zvukových záznamů veřejnosti v kabinetu zubního lékaře
 Výrok
 1)
 Ustanovení Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, která je přílohou 1 C k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace (WTO) podepsané v Marrákeši dne 15. dubna 1994 a schválené rozhodnutím Rady 94/800/ES ze dne 22. prosince 1994 o uzavření dohod jménem Evropského společenství s ohledem na oblasti, které jsou v jeho pravomoci, v rámci Uruguayského kola mnohostranných jednání, a Smlouvy Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) o výkonech výkonných umělců a o zvukových záznamech ze dne 20. prosince 1996 jsou použitelná v unijním právním řádu.
 Jelikož Mezinárodní úmluva o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových a televizních organizací uzavřená v Římě dne 26. října 1961 není součástí unijního právního řádu, není v tomto právním řádu použitelná, avšak vyvolává v něm nepřímé účinky;
 Jednotlivci se nemohou uvedené Úmluvy, uvedené Dohody, ani uvedené Smlouvy přímo dovolávat.
 Pojem „sdělování veřejnosti“, který je uveden ve směrnici Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, musí být vykládán ve světle odpovídajících pojmů obsažených v uvedené Úmluvě, uvedené Dohodě, jakož i výše uvedené Smlouvě a takovým způsobem, aby byl s uvedenými mezinárodními smlouvami i nadále v souladu, a to rovněž s přihlédnutím ke kontextu, v němž jsou takové pojmy použity, a k účelu sledovanému příslušnými ustanoveními mezinárodních smluv v oblasti duševního vlastnictví.
 2)
 Pojem „sdělování veřejnosti“ ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice 92/100 musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje na bezplatné šíření zvukových záznamů v takovém kabinetu zubního lékaře, jako je kabinet zubního lékaře dotčený v původním řízení, pro pacienty nezávisle na jejich vůli v rámci výkonu svobodného povolání. Takové šíření tudíž nezakládá právo výrobců zvukových záznamů na odměnu.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/46
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. února 2010 — Google v. OHIM (ANDROID)
 (Věc T-316/09) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Zamítnutí zápisu - Omezení seznamu výrobků, pro které je zápis požadován - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2010/C 113/74
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Google, Inc. (Mountain View, Spojené státy) (zástupci: A. Bognár a M. Kinkeldey, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. května 2009 (věc R 1622/2008-2) týkajícímu se přihlášky slovní ochranné známky ANDROID jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodovat.
 2)
 Žalobkyně a žalovaný ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 244, 10.10.2009.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. dubna 2016 – Facchinello v. EUIPO – Olimpia Splendid (Synthesis)
 (Věc T-81/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Evropské unie Synthesis - Neexistence skutečného užívání ochranné známky - Článek 15 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Důkazy předložené poprvé před Tribunálem“)
 (2016/C 191/35)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Danila Facchinello (Molinella, Itálie) (zástupce: F. Torlontano, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: M. Capostagno a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Olimpia Splendid SpA (Gualtieri, Itálie) (zástupci: A. Ferrarese a G. Ferrarese, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. listopadu 2014 (věc R 2169/2013-1) týkajícímu se řízení o zrušení mezi společností Olimpia Splendid SpA a Danilou Facchinello
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Danile Facchinello se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 118, 13.4.2015.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/14
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 14. června 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-321/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/14/ES - Informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 183/22)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Enegren a G. Rozet, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě ustanovení nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec týkající se informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství (Úř. věst. L 80, s. 29; Zvl. vyd. 05/04, s. 219)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 24. října 2016 – Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, a další v. Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
 (Věc C-537/16)
 (2017/C 022/11)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Garlsson Real Estate SA, v likvidaci, Stefano Ricucci, Magiste International SA
 Odpůrkyně: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)
 Předběžné otázky
 1)
 Brání ustanovení článku 50 Listiny základních práv Evropské unie, vykládané s ohledem na článek 4 protokolu č. 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, příslušnou judikaturu Evropského soudu pro lidská práva a vnitrostátní právní předpisy, možnosti zahájit správní řízení, jehož předmětem je skutek (nedovolená manipulace s trhem), za který byla tatáž osoba pravomocně odsouzena?
 2)
 Může vnitrostátní soud přímo uplatňovat zásady unijního práva týkající se zásady „ne bis in idem“ na základě článku 50 Listiny základní práv Evropské unie, vykládaného s ohledem na článek 4 protokolu č. 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, příslušnou judikaturu Evropského soudu pro lidská práva a vnitrostátní právní předpisy?


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/51
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2014 – Faita v. EHSV
 (Věc T-619/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Psychické obtěžování - Nesplnění povinnosti poskytnout pomoc a porušení povinnosti péče - Nesprávné právní posouzení - Právo na obhajobu“)
 (2015/C 046/65)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Carla Faita (Brusel, Belgie) (zástupci: D. de Abreu Caldas, M. de Abreu Caldas a J. N. Louis, advokáti)
 Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) (zástupci: M. Pascua Mateo a L. Camarena Januzec, zmocněnci, ve spolupráci s M. Troncoso Ferrerem a F. M. Hislairem, advokáty)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 16. září 2013, Faita v. EHSV (F-92/11, Sb. VS, EU:F:2013:130), kterým se navrhovatelka domáhá zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Carla Faita ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským hospodářským a sociálním výborem (EHSV).
 (1) Úř. věst. C 24, 25.1.2014.