text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/20
 Žaloba podaná dne 11. října 2006 – TORRES v. OHIM – Bodegas Peñalba López (Torre Albéniz)
 (Věc T-287/06)
 (2006/C 310/40)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Miguel Torres, S.A., (Barcelona, Španělsko) (zástupci: E. Armijo Chávarri, M. A. Baz de San Ceferino a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Bodegas Peñalba López, S.L.
 Návrhy žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 27. července 2006 ve věci R 597/2004-2 a uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Bodegas Peñalba López, S.L.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka Torre Albéniz pro výrobky tříd 32, 33 a 39 – přihláška č. 1 191 683.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Různé obrazové a slovní ochranné známky Společenství a národní obrazové ochranné známky pro výrobky třídy 33.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám a částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Vyhovění odvolání a zrušení napadeného rozhodnutí o zamítnutí zápisu přihlašované ochranné známky pro výrobky třídy 33.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1) vzhledem k tomu, že výraz TORRE je dominantním prvkem v celkovém dojmu, který přihlašovaná ochranná známka vyvolává, že mezi označeními použitými pro kolidující ochranné známky existují fonetické a vzhledové podobnosti a že existuje nebezpečí záměny mezi těmito známkami, v důsledku čehož nemohou být užívány v obchodním styku současně.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146)


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/41
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2009 — Francie v. Komise
 (Věc T-485/09)
 2010/C 37/57
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues, B. Cabouat, a R. Loosli-Surrans, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise 2009/726/ES ze dne 24. září 2009 o dočasných ochranných opatřeních přijatých Francií, pokud jde o dovoz mléka a mléčných výrobků pocházejících z hospodářství, ve kterém byl potvrzený klasický případ klusavky, na její území,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou se francouzská vláda na základě článku 263 SFEU domáhá, aby Tribunál zrušil rozhodnutí Komise 2009/726/ES ze dne 24. září 2009 o dočasných ochranných opatřeních přijatých Francií, pokud jde o dovoz na její území mléka a mléčných výrobků pocházejících z hospodářství, ve kterém byl potvrzený klasický případ klusavky (1).
 Napadené rozhodnutí nařizuje Francii pozastavit uplatňování dočasných ochranných opatřeních, které přijala v návaznosti na zveřejnění nových vědeckých stanovisek o riziku nákazy člověka klasickou klusavkou, způsobené konzumací mléka a mléčných výrobků pocházejících ze stád nakažených ovcí a koz, za účelem zákazu dovozu mléka a mléčných výrobků, určených k lidské výživě, pocházejících z hospodářství, ve kterém byl potvrzený klasický případ klusavky.
 Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno pro porušení zásady obezřetnosti, pokud jde jak o hodnocení, tak o řízení rizika.
 Žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu obezřetnosti ve stádiu hodnocení rizika tím, že nevzala v úvahu přetrvávající nejistotu vědců ohledně rizika přenosu TSE — mimo BSE — na člověka.
 Podle názoru žalobkyně Komise rovněž porušila zásadu obezřetnosti ve stádiu řízení rizika tím, že nepřijala žádné opatření za účelem omezení rizika vystavení osob klasické klusavce.
 (1) Úř. věst. L 258, s. 27

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. února 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — T.G. van Laarhoven v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-594/10) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu - Omezení - Využívání zboží, které tvoří součást aktiv podniku, pro soukromou potřebu osoby povinné k dani - Daňové zacházení se soukromým využíváním zboží, které tvoří součást majetku podniku)
 2012/C 98/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: T.G. van Laarhoven
 Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad čl. 17 odst. 6 šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Odpočet daně zaplacené na vstupu — Vyloučení nároku na odpočet — Vnitrostátní právní úprava omezující odpočet daně pro vozidla používaná podnikatelem jak pro podnikové, tak i pro soukromé účely
 Výrok
 1)
 Článek 6 odst. 2 první pododstavec písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, ve spojení s čl. 11 částí A odst. 1 písm. c) této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní daňové právní úpravě, která osobě povinné k dani, jejíž motorová vozidla jsou používána jak pro podnikatelské, tak i soukromé účely, umožňuje nejprve provést okamžitý a úplný odpočet daně z přidané hodnoty zaplacené na vstupu, avšak která poté stanoví, co se týče používání těchto vozidel pro soukromé účely, roční zdanění, které je, pro účely stanovení základu daně z přidané hodnoty dlužné za dané zdaňovací období, založeno na metodě paušálního výpočtu nákladů na takové používání a které přiměřeně nezohledňuje skutečný rozsah tohoto používání.
 (1) Úř. věst. C 80, 12.3.2011.


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/47
 Usnesení Tribunálu ze dne 24. června 2015 – Wm. Wrigley Jr. v. OHIM OHMI (Znázornění koule)
 (Věc T-625/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující kouli - Absolutní důvod zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Žaloba po právní stránce zcela zjevně neopodstatněná“)
 (2015/C 311/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wm. Wrigley Jr. Company (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Brandstätter a C. Schmitt, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. června 2014 (věc R 168/2014-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení znázorňujícího kouli jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Wm. Wrigley Jr. Company se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 351, 6.10.2014.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. května 2013 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-512/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Doprava - Směrnice 91/440/EHS - Rozvoj železnic Společenství - Směrnice 2001/14/ES - Přidělování kapacity železniční infrastruktury - Článek 6 odst. 2 a 3 směrnice 2001/14 - Přetrvávající finanční nerovnováha - Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 3 a 4 směrnice 91/440 - Neexistence podnětů pro provozovatele infrastruktury - Článek 7 odst. 3 a čl. 8 odst. 1 směrnice 2001/14 - Výpočet poplatku za minimální přístup)
 2013/C 225/03
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk a K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika (zástupci: M. Szpunar, jakož i K. Bozekowska-Zawisza a M. Laszuk, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a T. Müller, jakož i J. Očková, zmocněnci), Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s S. Fiorentinem, avvocato dello Stato)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí všech předpisů nezbytných k dosažení souladu s. čl. 6 odst. 3 a přílohou II směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (Úř. věst. L 237, s. 25; Zvl. vyd. 07/01, s. 341), jakož i s čl. 4 odst. 2, čl. 6 odst. 1 až 3, čl. 7 odst. 3, čl. 8 odst. 1 a čl. 14 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Úř. věst. L 75, s. 29; Zvl. vyd. 07/05, s. 404), ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Polská republika tím, že nepřijala opatření poskytující podněty provozovatelům ke snižování nákladů na zajištění infrastruktury a výše poplatků za přístup, jakož i tím, že umožnila, aby do výpočtu poplatků za minimální přístupový balík a přístup k dopravním zařízením po železnici, byly zahrnuty náklady, které nemohou být považovány za přímo vynaložené na provoz železniční dopravy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 6 odst. 2 a z čl. 7 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury a zpoplatnění železniční infrastruktury, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise, Polská republika, Česká republika a Italská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/47
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. září 2007 – Fachvereinigung Mineralfaserindustrie v. Komise
 (Věc T-254/05) (1)
 („Státní podpory - Opatření směřující k podpoře používání izolačních materiálů z obnovitelných surovin - Rozhodnutí prohlašující podpory za slučitelné se společným trhem - Předběžné vyšetřovací řízení - Žaloba na neplatnost - Profesní sdružení - Pojem zúčastněná strana ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES - Žalobní důvody vztahující se k opodstatněnosti rozhodnutí - Nepřípustnost“)
 (2007/C 269/84)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima – Eruropean Insulation Manufacturers Association (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: T. Schnidt-Kötters, D. Uwer a K. Najork, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: V. Kreuschitz, zmocněnec)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Schulze-Bahr, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2005) 379 ze dne 11. února 2005 o státní podpoře N 260b/2004 (Německo – prodloužení programu podpory k používání izolačních materiálů z obnovitelných surovin).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Fachvereinigung Mineralfaserindustrie eV Deutsche Gruppe der Eurima – Eruropean Insulation Manufacturers Association ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.
 2)
 Spolková republika Německo ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 229, 17.9.2005.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/25
 Žaloba podaná dne 25. října 2004 Nomura Principal Investment plc a Nomura International plc proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-430/04)
 (2005/C 31/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 25. října 2004 žaloba proti Komisi Evropských společenství podaná Nomura Principal Investment plc a Nomura International plc, se sídlem v Londýně (Velká Británie), zastoupenými C.-.D. Ehlermannem, F. Louisem, A. Valleryem, G.A. Gutermuthem a C. Duvernoyem, advokáty.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 14. července 2004 ve věci státní podpory č. CZ 46/2003 – Česká republika (Investiční a poštovní banka, a.s.);
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadené rozhodnutí bylo přijato Komisí na základě postupu podle bodu 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení k Evropské unii k přezkoumání opatření, která jsou státní podporou, přijatých členskými státy před jejich přistoupením k EU a oznámených jejich orgány Komisi před 1. květnem 2004. Napadené rozhodnutí konstatuje, že opatření, která jsou státní podporou, poskytnutá Českou republikou české bance Československá obchodní banka, a.s. („ČSOB“) se nepoužijí „po přistoupení“ve smyslu bodu 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení a proto nepodléhají přezkoumání Komise ohledně jejich podstatné slučitelnosti s pravidly EU týkajících se státní podpory.
 Žalobce tvrdí, ž by toto rozhodnutí mělo být zrušeno z těch důvodů, že příslušná česká opatření, která jsou podporou, jsou použitelná po přistoupení. Podle žalobce, napadené rozhodnutí porušuje bod 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení, článek 253 ES, článek 88 ES a nařízení 659/1999 (1) tím, že používá po přistoupení nesprávné vymezení „opatření, která jsou stále použitelná“.
 Žalobce dále uvádí, že přijetím napadeného rozhodnutí Komise zneužila své pravomoce, jelikož porušila bod 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení a článek 88 ES tím, že změnila definici „opatření, která jsou stále použitelná“, aby se vyhnula přezkoumání opatření přijatého přistupujícím státem, jenž by spadalo pod původní definici Komise tohoto právního pojetí.
 Žalobce dále uvádí, že se Komise dopustila porušení bodu 3 přílohy IV Smlouvy o přistoupení a článku 88 ES tím, že nezahájila řádné vyšetřovací řízení, i když nadále přetrvávaly otevřené a nevyřešené otázky ohledně skutkových okolností a pochybnosti ohledně zákonnosti oznámených opatření. Komise se také dopustila nesprávného právního posouzení tím, že nesprávně použila svou vlastní definici použitelnosti po přistoupení předvstupních opatření, která jsou podporou, poskytnutých Českou republikou, na záruky pro případ právních sporů a jiných nároků vznesených Českou národní bankou vůči ČSOB. Dále se Komise dopustila nesprávného právního i skutkového posouzení tím, že nesplnila povinnost správně vyšetřit skutečnosti týkající se opatření, která jsou podporou, poskytnutých Českou republikou ČSOB.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, Úř. věst. L 83, 27.3.1999, s. 1.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/44
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. října 2009 — Deutsche Rockwool Mineralwoll v. OHIM — Redrock Construction (REDROCK)
 (Věc T-146/08) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství REDROCK - Starší národní slovní ochranná známka Rock - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2009/C 282/84
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG (Gladbeck, Německo) (zástupce: S. Beckmann, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: K. Dvořáková a O. Montalto, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Redrock Construction s.r.o. (Praha, Česká republika) (zástupce: D. Krofta, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. února 2008 (věc R 506/2007-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Deutsche Rockwool Mineralwoll Gmbh & Co. OHG a Redrock Construction s.r.o.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vzniklých společnosti Redrock Construction s.r.o.
 3)
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese vlastní náklady řízení a nahradí jednu čtvrtinu nákladů řízení vzniklých společnosti Redrock Construction s.r.o.
 (1) Úř. věst. C 158, 21.6.2008.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. června 2015 – Infocit v. OHIM – DIN (DINKOOL)
 (Věc T-621/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství DINKOOL - Starší mezinárodní obrazová ochranná známka DIN - Starší vnitrostátní obchodní označení DIN - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 262/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda (Luanda, Angolská republika) (zástupce: A. Oliveira, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: DIN – Deutsches Institut für Normung eV (Berlín, Německo) (zástupce: M. Bagh, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. června 2014 (věc R 1312/2013-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi DIN – Deutsches Institut für Normung eV a Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnost Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda ponese vedle vlastních nákladů řízení náklady vynaložené Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)(OHIM).
 3.
 DIN – Deutsches Institut für Normung eV ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 351, 6.10.2014.


text:
 26.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 233/5
 Žaloba podaná dne 7. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Kyperská republika
 (Věc C-251/09)
 2009/C 233/09
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Zadra a I. Chatzigiannis)
 Žalovaná: Kyperská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Kyperská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 4 odst. 2 a 31 odst. 1 směrnice 93/38/EHS (1) a z čl. 1 odst. 1 směrnice 92/13/EHS (2);
 —
 uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Vychází se z toho, že Archi Ilektrismou Kyprou (Orgán pro elektřinu Kypru) porušil při zadávacím řízení s referenčním číslem 40/2005, týkajícím se smlouvy o plánu, dodávce a postavení čtvrté jednotky tepelné elektrárny ve Vasilikos, směrnice 93/38/EHS a směrnice 92/13/EHS.
 Pokud jde o porušení čl. 4 odst. 2 a čl. 31 odst. 1 směrnice 93/38, podle názoru Komise je toto porušení způsobeno důvody pro zamítnutí nabídky stěžovatele a přijetí nabídek jiných uchazečů na základě kritéria, které nebylo jasně uvedeno ve výzvě k podávání nabídek.
 Pokud jde o porušení směrnice 92/13, Komise se domnívá, že veřejný zadavatel porušil zaprvé směrnici 92/13, která se má vykládat s ohledem na cíl účinnosti, jejž sleduje, tím, že sám vytvořil svým postojem nejistou situaci týkající se výkladu důvodů, které vedly k odmítnutí nabídky stěžovatele, a zadruhé tím, že veřejný zadavatel nemůže odůvodnit své rozhodnutí pouhým odkazem na hodnotící zprávy.
 (1) Směrnice Rady ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 199, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194).
 (2) Směrnice Rady ze dne 25. února 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se uplatňování pravidel Společenství pro postupy při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací (Úř. věst. L 76, s. 14; Zvl. vyd. 06/01, s. 315).


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/11
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 14. listopadu 2013 — Environmental Manufacturing LLP v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Société Elmar Wolf
 (Věc C-383/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Obrazová ochranná známka představující hlavu vlka - Námitky majitele mezinárodních a národních obrazových ochranných známek obsahujících slovní prvky „WOLF Jardin“ a „Outils WOLF“ - Relativní důvody pro zamítnutí - Zásah do rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 5 - Změna hospodářského chování průměrného spotřebitele - Důkazní břemeno)
 2014/C 9/16
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Environmental Manufacturing LLP (zástupci: M. Atkins, solicitor, K. Shadbolt, advokát, S. Malynicz, barrister)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec) Société Elmar Wolf
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 22. května 2012, Environmental Manufacturing v. OHIM — Wolf (T-570/10), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou přihlašovatelkou obrazové ochranné známky představující hlavu vlka pro výrobky zařazené do třídy 7 proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) R 425/2010-2 ze dne 6. října 2010, jímž bylo zrušeno rozhodnutí námitkového oddělení o zamítnutí námitek podaných majitelkou mezinárodních a národních obrazových ochranných známek obsahujících slovní prvky „WOLF Jardin“ a „Outils WOLF“ pro výrobky zařazené do tříd 1, 5, 7, 8, 12, 13 a 31 — Výklad čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009 — Relativní důvody pro zamítnutí zápisu — Zásah do rozlišovací způsobilosti nebo do dobrého jména starší ochranné známky
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 22. května 2012, Environmental Manufacturing v. OHIM — Wolf (znázornění hlavy vlka) (T-570/10), se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 331, 27.10.2012.


text:
 20.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 372/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Eparchiako Dikastirio Larnakas (Kypr) dne 18. srpna 2014 – Astinomikos Diefthindis Larnakas v. Masoud Mehrabipari
 (Věc C-390/14)
 2014/C 372/10
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Eparchiako Dikastirio Larnakas
 Účastníci původního řízení
 Orgán podávající obžalobu: Astinomikos Diefthindis Larnakas
 Žalovaný: Masoud Mehrabipari
 Předběžné otázky
 1)
 Lze s ohledem na zásady loajální spolupráce, užitečného účinku při dosahování cílů směrnic, proporcionality, adekvátnosti a přiměřenosti trestu články 15 a 16 směrnice 2008/115/ES (1) vykládat v tom smyslu, že umožňují trestní stíhání na základě vnitrostátních právních předpisů, které předcházely provedení (čl. 19 [odst. 1 písm. f) a i)] zákona o cizincích a přistěhovalectví, známého jako „hlava 105“), neoprávněně pobývajícího státního příslušníka třetí země, vůči němuž byla neúspěšně uplatněna donucovací opatření za účelem vyhoštění a který zůstal zajištěn po dobu delší než 18 měsíců, protože neměl cestovní pas a nespolupracoval s úřady za účelem vydání cestovního pasu prostřednictvím zastupitelského úřadu své země, přičemž poukazoval na obavy z pronásledování ze strany íránských orgánů?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku může uvedené trestní stíhání proběhnout ihned po uplynutí maximální doby zajištění v délce 18 měsíců za účelem vyhoštění, s tím následkem, že neoprávněně pobývající státní příslušník třetí země není propuštěn a jeho zajištění, považuje-li jej soud za nezbytné z důvodu nebezpečí vyhýbání se trestnímu řízení, pokračuje po dobu trestního řízení?
 3)
 Co se rozumí pojmem „nedostatečná spolupráce“ státního příslušníka třetí země ve smyslu článku 15 [odst. 6 písm. a] směrnice 2008/115, a konkrétně zda tento pojem může odpovídat ustanovením vnitrostátního práva (čl. 19 [odst. 1 písm. f) a i) zákona o cizincích a přistěhovalectví, známého jako „hlava 105“]), podle nichž se trestně stíhá každé odmítnutí „prokázat se řediteli jakýmkoli dokladem, který si vyžádal“, jakož i každý „aktivní či pasivní odpor nebo bránění vůči jakémukoli řediteli při výkonu jeho funkcí“, z důvodu nepředložení cestovního pasu, nejsou-li současně uvedeny skutečnosti týkající se opatření, která přijaly příslušné orgány vůči orgánům země původu dotyčné osoby k úspěšnému vyhoštění státního příslušníka třetí země?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98).


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 23. března 2010 — Marcuccio v. Komise
 (Věc T-16/09 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Přiměřená lhůta pro předložení návrhu na náhradu škody - Opožděnost - Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný“)
 2010/C 148/55
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J. Currall a C. Berardis-Kayser, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 4. listopadu 2008, Marcuccio v. Komise (F-87/07, dosud nezveřejněnému ve Sbírce rozhodnutí) a směřující k zamítnutí tohoto usnesení.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí v rámci tohoto stupně.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 26.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 350/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. července 2016 – Rada Evropské unie v. Evropská komise
 (Věc C-660/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Vnější vztahy Evropské unie - Přístup Švýcarské konfederace na vnitřní trh - Finanční příspěvek Švýcarské konfederace na hospodářskou a sociální soudržnost v rozšířené Unii - Memorandum o porozumění o finančním příspěvku Švýcarské konfederace určeném členským státům, které k Unii přistoupily v roce 2004 - Rozšíření Unie o Chorvatskou republiku - Dodatek k memorandu o porozumění týkající se finančního příspěvku Švýcarské konfederace ve prospěch Chorvatské republiky - Podpis dodatku jménem Unie Evropskou komisí bez předchozího schválení ze strany Rady Evropské unie - Pravomoc - Článek 13 odst. 2, čl. 16 odst. 1 a 6, jakož i čl. 17 odst. 1 SEU - Zásady svěření pravomocí, institucionální rovnováhy a loajální spolupráce“)
 (2016/C 350/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rada Evropské unie (zástupci: A. de Elera-San Miguel Hurtado, P. Mahnič a E. Finnegan, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobkyni: Česká republika (zástupci: M. Smolek, J. Vláčil, E. Ruffer a M. Hedvábná, zmocněnci), Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a B. Beutler, zmocněnci), Řecká republika (zástupci: S. Chala a M. Tassopoulou, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, D. Colas, F. Fize a N. Rouam, zmocněnci), Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas a J. Nasutavičienė, zmocněnci), Maďarsko (zástupci: M. Fehér a G. Szima, zmocněnci), Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, M. Gijzen a M. Noort, zmocněnci), Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec), Finská republika (zástupci: J. Heliskoski a H. Leppo, zmocněnci), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: J. Kraehling, C. Brodie, S. Behzadi-Spencer a E. Jenkinson, zmocněnci, ve spolupráci s J. Holmesem, barrister)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán a T. Scharf, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí Komise C(2013) 6355 final ze dne 3. října 2013 o podpisu dodatku k memorandu o porozumění o finančním příspěvku Švýcarské konfederace se zrušuje.
 2)
 Účinky rozhodnutí Komise C(2013) 6355 final jsou zachovány do doby, než v přiměřené lhůtě nabude účinnosti nové rozhodnutí, které jej má nahradit.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 4)
 Česká republika, Spolková republika Německo, Řecká republika, Francouzská republika, Litevská republika, Maďarsko, Nizozemské království, Polská republika, Finská republika a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 15. 2. 2014.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2011 Fédération Internationale de Football Association (FIFA) proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 17. února 2011 ve věci T-68/08, Fédération Internationale de Football Association (FIFA) v. Evropská komise
 (Věc C-205/11 P)
 2011/C 232/22
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fédération internationale de football association (FIFA) (zástupci: A. Barav a D. Reymond, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Belgické království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek žádá, aby Soudní dvůr:
 —
 potvrdil rozsudek Tribunálu vydaný dne 17. února 2011 ve věci T-68/08, pokud jde o přípustnost;
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu vydaný dne 17. února 2011 ve věci T-68/08 z meritorního hlediska v rozsahu, v němž schvaluje zápis „běžných“ zápasů mistrovství světa FIFA na seznam událostí zásadního společenského významu pro Spojené království ve smyslu směrnice;
 —
 vydal konečné rozhodnutí ve věci podle článku 61 statutu Soudního dvora;
 —
 uložil Komisi povinnost nahradit FIFA náklady řízení v prvním stupni a řízení o tomto kasačním opravném prostředku
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1) Nesprávné právní posouzení, porušení článku 36 statutu Soudního dvora, porušení čl. 3a odst. 2 směrnice 89/552/EHS
 (1)
 ve znění směrnice 97/36/ES
 (2)
 a porušení práva EU, nesprávné použití článku 296 SFEU (překročení mezí soudního přezkumu, rozporné odůvodnění, uvedení důvodů neuvedených v napadeném rozhodnutí, pokud jde o kvalifikaci mistrovství světa FIFA a vyvození nesprávných právních závěrů na jejich základě, převrácení důkazního břemene)
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že uvedl důvody neuvedené v rozhodnutí Komise (3) pro účely závěru, že Komise správně kvalifikovala mistrovství světa FIFA jako „jednotnou událost“ pro účely směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, tím, že uvedl rozporné a nekonzistentní odůvodnění, že rozhodnul, že členské státy nemusí uvádět zvláštní důvody pro zápis mistrovství světa FIFA jako celku na jejich seznamy významných událostí, a tím, že převrátil důkazní břemeno.
 2) Nesprávné právní posouzení, porušení čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, porušení článku 36 statutu Soudního dvora, nesprávné použití článku 296 SFEU (konstatování, že Komise správně rozhodla, že seznam opatření Spojeného království byl vypracován „jasným a transparentním způsobem“)
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodl, že Komise oprávněně dospěla k závěru, že seznam událostí Spojeného království byl vypracován „jasným a transparentním způsobem“ v souladu s požadavky směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES bez ohledu na skutečnost, že o zápise mistrovství světa FIFA jako celku na tento seznam bylo rozhodnuto v rozporu s opačným jednomyslným stanoviskem příslušných vnitrostátních orgánů a že byl Komisi předložen mimo jiné na základě skutečností, které k okamžiku vypracování uvedeného seznamu nebyly dány.
 3) Nesprávné právní posouzení, porušení čl. 3a odst. 1 směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, porušení článku 36 statutu Soudního dvora, nesprávné použití článku 296 SFEU (nesprávná kvalifikace mistrovství světa FIFA, překročení mezí soudního přezkumu, rozhodnutí založené na závěrech neuvedených v napadeném rozhodnutí, nesprávné posouzení skutkového stavu, pokud jde o „běžné“ zápasy a vyvození nesprávných právních závěrů na jejich základě, rozhodnutí, že odůvodnění uvedené v napadeném rozhodnutí je dostatečné, nevypořádání se s přednesenými argumenty)
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že mistrovství světa FIFA jako celek je událostí zásadního společenského významu pro Spojené království ve smyslu směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES. Tribunál se konkrétně dopustil nesprávného právního posouzení a vyvodil nesprávné právní závěry ze skutkového stavu tím, že převzal nepodložené závěry Komise, že mistrovství světa FIFA jako celek má „ve Spojeném království mimořádný celkový ohlas“, je vysíláno ve volně dostupném televizním vysílání a má vysokou sledovanost.
 4) Nesprávné právní posouzení, porušení práva EU, porušení čl. 3a odst. 1 a 2 směrnice 89/552/EHS ve znění směrnice 97/36/ES, porušení článku 36 statutu Soudního dvora, nesprávné použití článku 296 SFEU (nesprávné posouzení rozsahu soudního přezkumu, rozhodnutí, že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že oznámená opatření Spojeného království jsou slučitelná s právem EU a že z nich vyplývající omezení jsou přiměřená, nesprávný výklad rozsahu práva na informace a veřejného zájmu na širokém přístupu k televiznímu přenosu událostí zásadního společenského významu)
 Tento důvod je rozdělen do tří částí:
 První část: Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru, že opatření oznámená Spojeným království jsou slučitelná s právem EU, přestože omezení práva na usazování nebyla v napadeném rozhodnutí přezkoumána. Tribunál dále porušil právo EU rozhodnutím, že omezení práva na usazování jsou přiměřená a že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že omezení volného pohybu služeb jsou přiměřená.
 Druhá část: Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru, že opatření oznámená Spojeným královstvím jsou slučitelná s právem EU, přestože omezení vlastnických práv FIFA nebyla v napadeném rozhodnutí přezkoumána. Tribunál dále porušil právo EU rozhodnutím, že omezení vlastnického práva FIFA jsou přiměřená.
 Třetí část: Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál porušil právo EU tím, že rozhodnul, že Komise oprávněně dospěla k závěru a dostatečně odůvodnila, že opatření oznámená Spojeným královstvím jsou slučitelná s pravidly hospodářské soutěže EU, když měl za to, že omezení volného pohybu služeb jsou odůvodněná. Tribunál dále porušil právo EU rozhodnutím, že Komise neměla povinnost vymezit relevantní trh pro účely posouzení omezení hospodářské soutěže a že uvedená opatření nezajišťovala zvláštní práva ve smyslu čl. 106 odst. 1 SFEU.
 (1) Směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/36/ES ze dne 30. června 1997, kterou se mění směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 202, s. 60, Zvl. vyd. 06/02, s. 321).
 (3) Rozhodnutí Komise (2007/730/ES) ze dne 16. října 2007 o slučitelnosti opatření přijatých Spojeným královstvím podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání s právními předpisy Společenství (Úř. věst. L 295, s. 12).


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/13
 Žaloba podaná dne 20. srpna 2012 — American Express Marketing & Development v. OHIM (IP ZONE EUROPE)
 (Věc T-370/12)
 2012/C 319/25
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Express Marketing & Development Corp. (New York, Spojené státy americké) (zástupci: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda, a S. Kirschstein-Freund, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. června 2012 ve věci R 1452/2011-2,
 —
 podpůrně změnil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. června 2012 ve věci R 1452/2011-2 a rozhodl, že odvolání je opodstatněné, a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů odvolacího řízení a řízení před Tribunálem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „IP ZONE EUROPE“ pro služby zařazené do třídy 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9488057
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itálie) dne 31. července 2007 – Bayer SpA v. Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) a Ministero della Salute
 (Věc C-356/07)
 (2007/C 247/14)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bayer SpA
 Žalovaní: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA) a Ministero della Salute
 Předběžné otázky
 1)
 Po ustanoveních článků 2 a 3 (1), které upravují vztah mezi veřejnými orgány členského státu a farmaceutickými podniky – v tom smyslu, že umožňují, aby cena léčivého přípravku nebo zvýšení jeho ceny bylo stanoveno na základě údajů poskytnutých prvně jmenovanými, avšak pouze v míře uznané příslušným orgánem, a tedy na základě jednání mezi samotnými podniky a orgány příslušnými ke kontrole farmaceutických výdajů – upravuje čl. 4 odst. 1 „zmrazení cen všech léčivých přípravků nebo určité kategorie léčivých přípravků“ a činí z něj obecný prostředek, který musí být pro účely jeho zachování nejméně jednou za rok ověřován, s odvoláním na makroekonomické podmínky existující v členském státě.
 Toto ustanovení poskytuje příslušným orgánům lhůtu 90 dnů pro přijetí rozhodnutí a stanoví, že tyto orgány musejí v této lhůtě oznámit případně provedená zvýšení nebo snížení cen.
 Tento soud se táže: Je třeba výklad tohoto ustanovení v části, která se týká „případně provedených snížení“, chápat tak, že kromě obecné nápravy tvořené zmrazením cen všech kategorií nebo některé zvláštní kategorie léčivých přípravků je umožněna i jiná obecná náprava, kterou představuje snížení cen všech kategorií a některé zvláštní kategorie léčivých přípravků, nebo je třeba výraz „případně provedená snížení“ vykládat tak, že se vztahuje výhradně na léčivé přípravky, na něž je již uplatněno zmrazení cen?
 2)
 Lze čl. 4 odst. 1 – v části, v níž ukládá příslušným orgánům členského státu ověřit v případě zmrazení cen nejméně jednou za rok, zda makroekonomické podmínky odůvodňují zachování zmrazení – vykládat tak, že, je-li odpověď na první otázku ta, že snížení cen je možné, může být toto opatření použito i vícekrát v průběhu jediného roku a opakovaně v průběhu mnoha let (od roku 2002 do roku 2010)?
 3)
 Je možné ve smyslu výše uvedeného článku 4 – ve světle preambule, která zdůrazňuje, že hlavním cílem opatření na kontrolu cen léčivých přípravků je „podpora veřejného zdraví zajištěním dostupnosti dostatečného zásobování léčivými přípravky za přiměřené ceny“ a nutnost vyhnout se„rozdílům v těchto opatřeních[, které] mohou brzdit nebo narušovat obchod s léčivými přípravky uvnitř Společenství“ – považovat přijetí opatření, která se odvolávají pouze na „odhadované“, a nikoli „zjištěné“ ekonomické hodnoty výdajů, za slučitelné s právní úpravou Společenství (otázka se týká obou případů)?
 4)
 Musejí být požadavky spojené s dodržováním horních hranic farmaceutických výdajů, které je každý členský stát oprávněn si stanovit, vázány právě na jediný farmaceutický výdaj, nebo lze mít za to, že možnost brát v úvahu i údaje týkající se jiných zdravotnických výdajů spadají do pravomoci členských států?
 5)
 Musejí být zásady průhlednosti a účasti dotyčných podniků na zmrazení nebo obecném snížení cen léčiv vyplývajícím ze směrnice vykládány tak, že je nezbytné vždy a za jakýchkoliv okolností stanovit možnost odchylky od stanovené ceny (čl. 4 odst. 2 směrnice) a konkrétní účast podniku žadatele, a následně povinnost správního orgánu odůvodnit případné odmítnutí?
 (1) Směrnice Rady 89/105/EHS ze dne 21. prosince 1998 o průhlednosti opatření upravujících tvorbu cen u humánních léčivých přípravků a jejich začlenění do oblasti působnosti vnitrostátních systémů zdravotního pojištění (Úř. věst. L 40, s. 8).


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Banca Antoniana Popolare Veneta spa, incorporante la Banca Nazionale dell’Agricoltura spa v. Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 (Věc C-427/10) (1)
 (DPH - Vrácení daně odvedené bez řádného důvodu - Vnitrostátní právní předpisy, které stanovují možnost podat žalobu na vydání bezdůvodného obohacení k různým soudům a v různých lhůtách podle toho, zda se jedná o příjemce nebo poskytovatele služeb - Možnost příjemce služeb požadovat po poskytovateli služeb vrácení daně poté, co poskytovateli služeb uplynula lhůta pro podání žaloby proti daňové správě - Zásada efektivity)
 2012/C 39/08
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Banca Antoniana Popolare Veneta spa, incorporante la Banca Nazionale dell’Agricoltura spa
 Odpůrci: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte suprema di cassazione — Výklad čl. 17 odst. 3 směrnice 77/388/EHS: šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) — Vrácení daně odvedené bez řádného důvodu — Vnitrostátní právní předpisy, které stanovují možnost podat žalobu na vydání bezdůvodného obohacení k různým soudům a v různých lhůtách podle toho, zda se jedná o příjemce služeb (desetiletá lhůta) nebo poskytovatele služeb (dvouletá lhůta) — Možnost příjemce služeb požadovat po poskytovateli služeb vrácení daně poté, co poskytovateli služeb uplynula lhůta pro podání žaloby — Zásady daňové neutrality, efektivity a zákazu diskriminace
 Výrok
 Zásada efektivity nebrání vnitrostátním právním předpisům týkajícím se vydání bezdůvodného obohacení, které stanovují delší promlčecí lhůtu v případě občanskoprávní žaloby na vydání bezdůvodného obohacení podané příjemcem služeb proti poskytovateli těchto služeb, který je osobou povinnou k dani z přidané hodnoty, než je zvláštní promlčecí lhůta v případě žaloby na vrácení daně upravené předpisy daňového práva, kterou podá tento poskytovatel proti daňové správě, pokud tato osoba povinná k dani může skutečně požadovat od daňové správy vrácení této daně. Tato poslední podmínka není splněna, pokud má použití takové právní úpravy za následek, že osoba povinná k dani zcela ztratí nárok na vrácení DPH odvedené bez řádného důvodu, kterou ona sama byla povinna vrátit příjemci jejích služeb, od daňové správy.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/41
 Žaloba podaná dne 22. října 2009 — SE.RI.FO. v. Komise a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast
 (Věc T-438/09)
 2009/C 312/68
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Serifo Srl (Neapol, Itálie) (zástupci: R. de Lorenzo, P. Kivel Mazuy, G. Ruberto, advokáti)
 Žalované: Komise Evropských společenství, Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit opatření, jehož datum a reference nejsou známé, kterým EACEA schválila v rámci Lifelong Learning Programme seznam projektů průřezového programu „KA3 ICT Multilateral Projects“ přijatých ke společnému financování Společenství a seznam náhradníků, v části, v níž byl projekt „V-3DAS“ č. 505690-2009-LLP-IT-KA3-KA3MP předložený společností Se.Ri.Fo. srl zařazen na seznam náhradníků, a nikoli na seznam financovaných projektů;
 —
 zrušit sdělení ze dne 21. září 2009, došlé dne 22. září 2009, kterým EACEA sdělila společnosti Se.Ri.Fo s.r.l. vyhodnocení projektu „V-3DAS“ externími odborníky agentury a přidělené body.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se účastnila nabídkového řízení pro rok 2009 v rámci akčního programu celoživotního vzdělávání („Lifelong Learning Programme“) předložením Výkonné agentuře pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (dále jen „EACEA“) projektu V-3DAS v rámci průřezového programu — klíčová činnost 3: „ICT“.
 Na základě praktické příručky pro uchazeče 2009 provedli externí odborníci agentury vyhodnocení nabídek. Projekt předložený žalobkyní, který obdržel 30,5 bodů ze 40 (a sice 76,3 % z maximálního počtu bodů), zatímco 31 bodů (a sice 77,5 % z maximálního počtu bodů) bylo nezbytných pro zařazení na seznam financovaných projektů, byl zařazen na seznam náhradníků, který může být použit pro pozdější poskytnutí grantů v případě, že budou disponibilní prostředky v důsledku zpětvzetí schválených projektů nebo v důsledku navýšení rozpočtu programu.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí, že vyhodnocení externími odborníky EACEA projektu, který předložila a body, které jí tito odborníci přidělili za každé kritérium pro zadání zakázky, jsou stiženy vadou v tom, že odůvodnění je apodiktické, použití kritérií pro zadání zakázky je nesprávné a vyhlášení zakázky si vzájemně odporují a jsou nelogická. Tyto vady lze považovat za rozhodující ve vyloučení projektu žalobkyně ze seznamu financovaných projektů, jelikož jí chybělo jen 0,5 bodu.
 V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že článek 109 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství stanoví, pokud jde o poskytování grantů, že: „[p]oskytování grantů musí dodržovat zásady průhlednosti a rovného zacházení“.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/48
 Žaloba podaná dne 3. října 2007 – Petrilli v. Komise
 (Věc F-98/07)
 (2007/C 297/96)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nicole Petrilli (Sint Stevens Woluwe, Belgie) (zástupce: J. L. Lodomez, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských Společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 prohlásit tuto žalobu na neplatnost za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 20. července 2007, kterým byla zamítnuta žádost podaná žalobkyní na základě čl. 90 odst. 1 služebního řádu úředníků Evropských společenství (Řád) za účelem prodloužení její pracovní smlouvy v rámci GŘ Komise pro výzkum;
 —
 zrušit případné rozhodnutí, které by Komise mohla přijmout na základě stížnosti podané žalobkyní souběžně s touto žalobou a s návrhem na odložení účinnosti rozhodnutí OOJ ze dne 20. července 2007;
 —
 prohlásit tuto žalobu na náhradu škody za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 uložit Komisi, aby žalobkyni umožnila vrátit se na pracovní místo jako smluvní zaměstnankyně v rámci oddělení T2 GŘ pro výzkum na dobu 18 měsíců; spojit tento výrok s penále ve výši 1 000 eur za každý den prodlení;
 —
 uložit Komisi,aby žalobkyni jako náhradu utrpěné majetkové újmy způsobené ztrátou pracovních příjmů v důsledku neprodloužení její smlouvy zaplatila částku odpovídající pracovním příjmům, které by obdržela, kdyby mohla na základě pracovní smlouvy dále pracovat jako smluvní zaměstnankyně až do uplynutí tří let;
 —
 uložit Komisi nahradit dodatečnou škodu, kterou žalobkyně utrpěla v důsledku ztráty možnosti získat smlouvu na dobu neurčitou v rámci budoucí Výkonné agentury pro výzkum (REA), vyplývající z neprodloužení výše uvedené smlouvy a možnosti dokončit své úkoly v rámci Komise a prohloubit tam své zkušenosti prováděním těchto úkolů;
 —
 uložit Komisi, aby žalobkyni zaplatila jako náhradu nemajetkové újmy způsobené rozhodnutím o odmítnutí prodloužení její smlouvy částku, jejíž výši Soud určí a prozatím stanovenou, s výslovnou výhradou zvýšení v průběhu řízení, na 1 euro;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje čtyři žalobní důvody, z nichž první vychází z porušení zásady legality a článku 88 pracovního řádu ostatních zaměstnanců (PŘZ). Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o odmítnutí prodloužení její pracovní smlouvy jako smluvní zaměstnankyně, přijaté na základě rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise, brání uplatnění článku 88 PŘZ, který by umožňoval prodloužení smlouvy na další období 18 měsíců. Rozhodnutí ze dne 28. dubna 2004 je podle žalobkyně protiprávní, jelikož způsobuje omezení práv zakotvených v ustanoveních Řádu.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy, povinnosti správní péče a zájmu služby. Žalobkyně poukazuje na to, že napadené rozhodnutí nezohledňuje ani personální situaci, ani zájem služby, ani zájem budoucí agentury, která má být vytvořena.
 Třetí žalobní důvod vychází z nedostatečnosti odůvodnění a z porušení čl. 3b PŘZ. Žalobkyně zejména uplatňuje, že automatické odmítnutí prodloužení její smlouvy z důvodu, že dosáhla stropu šesti let stanoveného v rozhodnutí ze dne 28. dubna 2004, porušuje filozofii článku 3 PŘZ, který je založen na vůli zaměstnávat osoby na základě smluv na dobu určitou za účelem splnění úkolů ve specializovaných oblastech po dobu nezbytnou ke splnění konkrétního úkolu.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že rozhodnutí ze dne 28. dubna 2004 údajně porušuje směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368), obecné zásady pracovního práva Společenství, sociální práva zaměstnanců, a zvláště zásadu stability zaměstnání, jakož i zásadu zákazu diskriminace. Co se týče této posledně uvedené zásady, žalobkyně zdůrazňuje, že strop šesti let je uplatňován pouze na smluvní zaměstnance spadající do působnosti článku 3b PŘZ, zatímco zaměstnanci spadající do působnosti článku 3a PŘZ mohou mít smlouvu na dobu neurčitou.


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/39
 Žaloba podaná dne 8. června 2017 – La Zaragozana v. EUIPO – Heineken Italia (CERVISIA)
 (Věc T-378/17)
 (2017/C 256/44)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: La Zaragozana, SA (Zaragoza, Španělsko) (zástupce: L. Broschat García, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Heineken Italia SpA (Pollein, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „CERVISIA“ – přihláška č. 13 395 397
 Řízení před EUIPO: námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. března 2017 ve věci R 1241/2016-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 12.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/12
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2010 — LG Electronics v. OHIM (KOMPRESSOR PLUS)
 (Věc T-497/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství KOMPRESSOR PLUS - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 46/24
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Jižní Korea) (zástupce: J. Blanchard, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2009 (věc R 397/2009-1), týkajícímu se přihlášky slovního označení KOMPRESSOR PLUS jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 LG Electronics, Inc. ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/71
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. června 2013 — Aldi v. OHIM — Dialcos (dialdi)
 (Věc T-505/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství dialdi - Starší slovní ochranná známka Společenství ALDI - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 225/157
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupce: N. Lützenrath, U. Rademacher, L. Kolks a C. Fürsen advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Dialcos SpA (Due Carrare, Itálie) (zástupce: B. Saguatti, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. července 2011 (věc R 1097/2010-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Aldi GmbH & Co. KG a Dialcos SpA.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 5. července 2011 (věc R 1097/2010-2) se zrušuje.
 2)
 OHMI ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Aldi GmbH & Co. KG
 3)
 Dialcos SpA ponese vlastní náklady řízení
 (1) Úř. věst. C 355, 3.12.2011.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/42
 Žaloba podaná dne 29. července 2016 – Galletas Gullon v. EUIPO – O2 Holdings (Shape of a package)
 (Věc T-404/16)
 (2016/C 343/56)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Galletas Gullon, SA (Aguilar de Campoo, Španělsko) (zástupce: M. Escudero Pérez, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: O2 Holdings Ltd (Slough, Spojené království)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Trojrozměrná ochranná známka Evropské unie (tvar obalu) – ochranná známka Evropské unie č. 3 408 424
 Řízení před EUIPO: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. května 2016, ve věci R 1613/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a další účastnici, vstoupí-li do tohoto řízení, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.


text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. ledna 2017 – Opko Ireland Global Holdings v. EUIPO – Teva Pharmaceutical Industries (ALPHAREN)
 (Věc T-88/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie ALPHAREN - Starší národní slovní ochranné známky ALPHA D3 - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Zohlednění nových důkazů odvolacím senátem po zrušujícím rozsudku - Článek 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009“)
 (2017/C 078/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Opko Ireland Global Holdings Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: S. Malynicz, QC, A. Smith a D. Meale, solicitors)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jeruzalém, Izrael)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 16. prosince 2015 (věc R 2387/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Teva Pharmaceutical Industries a Opko Ireland Global Holdings.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Opko Ireland Global Holdings Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 136, 18. 4. 2016.


text:
 3.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 388/33
 Žaloba podaná dne 1. září 2014 – ZZ a další v. Evropská komise
 (Věc F-86/14)
 2014/C 388/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: ZZ a další (zástupce: O. Mader, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o snížení celkového počtu dnů dovolené na zotavenou a prohlášení neúčinnosti článku 6 přílohy X služebního řádu, ve znění článku 1 bodu 70 nařízení č. 1023/2013, který nabyl účinnosti dne 1. ledna 2014.
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit rozhodnutí zaslaná žalobcům prostřednictvím systému Sysper2 ohledně jejich nového základního nároku na dovolenou na zotavenou;
 —
 prohlásit za neúčinný článek 1, bod 70 písm. a) nařízení (EU, Euratom) č. 1023/20131, kterým se mění článek 6 přílohy X služebního řádu („Zvláštní ustanovení a výjimky pro úředníky vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích“) a rozhodnutí Komise C(2013) 9051 final ze dne 16. prosince 2013, v části, v níž snižují nárok na počet dnů dovolené žalobců na zotavenou;
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 23. května 2014 (R/123/14), kterým se zamítají stížnosti žalobců, pokud jde o dovolenou na zotavenou;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/6
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 13. ledna 2011 — Media-Saturn-Holding GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-92/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Ochranná známka tvořená reklamním sloganem a tvořená prvky, které samostatně postrádají rozlišovací způsobilost - Obrazové označení, „BEST BUY“)
 2011/C 80/09
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Media-Saturn-Holding GmbH (zástupce: E. Warnke, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 15. prosince 2009, Media-Saturn v. OHIM (BEST BUY) (T-476/08), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. srpna 2008, jímž se zamítá odvolání proti rozhodnutí průzkumového referenta zamítajícímu zápis obrazového označení „BEST BUY“ jakožto ochranné známky Společenství pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 2, 5 až 12, 14 až 17, 20 až 22, 27, 28, 35, 37, 38 a 40 až 42 — Rozlišovací způsobilost ochranné známky tvořené reklamním sloganem a tvořené prvky, které samostatně postrádají rozlišovací způsobilost
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Media-Saturn-Holding GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/29
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. září 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Lucembursko) — Caisse nationale des prestations familiales v. Fjola Hliddal (C-216/12), Pierre-Louis Bornand (C-217/12)
 (Spojené věci C-216/12 a C-217/12) (1)
 (Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Dohoda mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací - Švýcarští státní příslušníci, kteří mají bydliště ve Švýcarsku a pracují v Lucembursku - Přiznání příspěvku na rodičovskou dovolenou - Pojem „rodinná dávka“)
 2013/C 344/49
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Caisse nationale des prestations familiales
 Žalovaní: Fjola Hliddal (C-216/12), Pierre-Louis Bornand (C-217/12)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Lucembursko) — Výklad čl. 1 písm. u), i) a čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) a Přílohy II oddílu A bodu 1 Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob uzavřené dne 21. června 1999 (Úř. věst. 2002, L 114, s. 6) — Pojem „rodinná dávka“ — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy poskytování příspěvku na rodičovskou dovolenou — Švýcarský státní příslušník s trvalým bydlištěm ve Švýcarsku a zaměstnáním v Lucembursku
 Výrok
 Článek 1 písm. u) bod i) a čl. 4 odst. 1 písm. h) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1606/98 ze dne 29. června 1998, musí být vykládány v tom smyslu, že takový příspěvek na rodičovskou dovolenou, jako je příspěvek zavedený lucemburskou právní úpravou, je rodinnou dávkou ve smyslu tohoto nařízení.
 (1) Úř. věst. C 235, ze dne 4.8.2012.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 15. listopadu 2012 — CTP v. Regione Campania, Provincia di Napoli
 (Věc C-518/12)
 2013/C 26/65
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: CTP — Compagnia Trasporti Pubblici SpA
 Odpůrci: Regione Campania, Provincia di Napoli
 Předběžná otázka
 Vzniká na základě článku 4 nařízení (EHS) č. 1191/69 (1) právo na vyrovnání pouze pokud po podání příslušné žádosti příslušné orgány nezrušily závazek služby, který způsobuje hospodářské nevýhody pro dopravní podniky, nebo se toto ustanovení uplatní pouze pro závazky služby, pro které nařízení stanoví zrušení a neumožňuje jejich zachování?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách (Úř. věst. L 156, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 19).


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/40
 Žaloba podaná dne 15. října 2007 – Francie v. Rada
 (Věc T-382/07)
 (2007/C 283/72)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: E. Belliard, G. de Bergues a A.-L. During, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 809/2007 ze dne 28. června 2007, kterým se mění nařízení (ES) č. 894/97, (ES) č. 812/2004 a (ES) č. 2187/2005, pokud jde o unášené tenatové sítě (1);
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Cílem nařízení napadeného v rámci této žaloby je vytvoření jednotné definice unášených tenatových sítí. Žalobkyně napadá definici zavedenou nařízením v rozsahu, v němž podle této definice do kategorie unášených tenatových sítí patří sítě druhu jako je „thonaille“, a z tohoto důvodu spadají pod zákaz používání podle článku 11a nařízení č. 894/97 (2).
 Na podporu své žaloby žalobkyně především tvrdí, že napadené nařízení je třeba zrušit z důvodu nedostatku odůvodnění v rozsahu, v němž neuvádí důvody, pro které omezení používání použitelné na unášené tenatové sítě rozšířilo na stabilizované sítě, jako je thonaille.
 Zadruhé uplatňuje, že napadené nařízení rovněž porušuje zásadu proporcionality v rozsahu, v němž zákaz unášených tenatových sítí, jak jsou definovány, vykazuje zjevně nepřiměřený charakter jednak s ohledem na cíle sledované tímto zákazem, a jednak s ohledem na zvláštní vlastnosti thonaille vůči jiným druhům unášených sítí.
 Žalobkyně nakonec tvrdí, že zákaz unášených tenatových sítí, jak je definuje nařízení č. 809/2007, je diskriminační v rozsahu, v němž zacházení se sítěmi druhu thonaille stejným způsobem jako s ostatními unášenými tenatovými sítěmi není s ohledem na jejich vlastnosti odůvodněné.
 (1) Úř. věst. L 182, s. 1.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 894/97 ze dne 29. dubna 1997 o některých technických opatřeních pro zachování rybolovných zdrojů (Úř. věst. L 132, s. 1; Zvl. vyd. 04/03, s. 156).


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgerichts (Německo) dne 10. listopadu 2016 – Stadt Wuppertal v. Maria Elisabeth Bauer
 (Věc C-569/16)
 (2017/C 053/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastnici původního řízení
 Navrhovatel v řízení o opravném prostředku „Revision“: Stadt Wuppertal
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku „Revision“: Maria Elisabeth Bauer
 Předběžná otázka
 1)
 Je podle článku 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (1) (dále jen „směrnice 2003/88/ES) nebo podle čl. 31 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) uznáván nárok dědiců vyplývající z pracovního poměru zemřelého pracovníka na finanční vyrovnání nároku nevyčerpané minimální dovolené, který zemřelý pracovník nabyl před svou smrtí, což je vyloučeno podle § 7 odst. 4 Bundesurlaubsgesetz (spolkový zákon o dovolené, dále jen „BUrlG“) ve spojení s § 1922 odst. 1 Bürgerliches Gesetzbuch (občanský zákoník, dále jen „BGB“)?
 (1) Úř. věst. 2003, L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/64
 Žaloba podaná dne 29. října 2015 – Azur Space Solar Power v. OHIM (Zobrazení černé linie)
 (Věc T-614/15)
 (2016/C 038/86)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Azur Space Solar Power GmbH (Heilbronn, Německo) (zástupce: J. Nicodemus, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky (Zobrazení černé linie) – Přihláška č. 1 201 652
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 2. září 2015, ve věci R 3233/2015-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/29
 Žaloba podaná dne 16. dubna 2007 – MB Immobilien a MB System v. Komise
 (Věc T-120/07)
 (2007/C 140/50)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: MB Immobilien Verwaltungs GmbH (Neukirch/Lausitz, Německo) a MB System GmbH & Co. KG (Nordhausen, Německo) (zástupce: G. Brüggen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K (2007) 130 konečné ze dne 24. ledna 2007 o státní podpoře č. C 38/2005 (ex NN 52/2004) Německa ve prospěch Biria-Gruppe,
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se obracejí proti rozhodnutí Komise K (2007) 130 konečné ze dne 24. ledna 2007, ve kterém Komise rozhodla, že státní podpora Německa zahrnující tři opatření ve prospěch Bike Systems GmbH & Co. Thüringer Zweiradwerk KG, Sachsen Zweirad GmbH a Biria GmbH (poté Biria AG) je neslučitelná se společným trhem.
 První žalobkyně je právní nástupkyní Biria AG a druhá žalobkyně je právní nástupkyní Bike Systems GmbH & Co. Thüringer Zweiradwerk KG. Žalobkyně uplatňují, že se jich napadené rozhodnutí Komise bezprostředně a osobně dotýká.
 K odůvodnění své žaloby žalobkyně nejprve uplatňují porušení práva Společenství nesprávným výkladem schváleného režimu podpory. V této souvislosti namítají, že žalovaná nezaložila své rozhodnutí, které obsahuje žalobkyní povolený režim podpory, na definici podniku v obtížích.
 Mimoto Komise tím, že nesprávně posoudila skutkový stav, měla porušit právo Společenství. Žalobkyně v této souvislosti uplatňují, že podniky dotčené napadeným rozhodnutím nebyly, na rozdíl od názoru žalované, v okamžiku udělení státní podpory podniky v obtížích.
 Nakonec žalobkyně tvrdí, že vzhledem k závažnému pochybení v odůvodnění došlo k porušení práva Společenství.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/22
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2005 – FIAMM a FIAMM Technologies v. Rada a Komise
 (Věc T-69/00) (1)
 („Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Neslučitelnost režimu dovozu banánů do Společenství s pravidly Světové obchodní organizace (WTO) - Zavedení odvetných opatření Spojenými státy americkými ve formě celní přirážky vybírané z dovozů ze Společenství na základě povolení WTO - Rozhodnutí orgánu pro řešení sporů WTO - Právní účinky - Odpovědnost Společenství v případě neexistence protiprávního jednání jeho orgánů - Příčinná souvislost - Neobvyklá a zvláštní škoda“)
 (2006/C 48/40)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio SpA (FIAMM) (Montecchio Maggiore, Itálie) a Fabbrica italiana accumulatori motocarri Montecchio Technologies, Inc. (FIAMM Technologies) (East Haven, Delaware, Spojené státy) (zástupci: I. Van Bael, A. Cevese a F. Di Gianni, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: G. Maganza, J. Huber, F. Ruggeri Laderchi a S. Marquardt, zmocněnci) a Komise Evropských společenství (zástupci: původně P. Kuijper, L. Gussetti, V. Di Bucci, C. Brown a E. Righini, poté P. Kuijper, L. Gussetti, V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)
 Vedlejší účastník na podporu žalovaných: Španělské království (zástupci: původně R. Silva de Lapuerta, poté E. Braquehais Conesa, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na náhradu škody údajně vyplývající z celní přirážky, jejíž uložení na dovozy stacionárních akumulátorů od žalobkyň povolil Spojeným státům americkým orgán pro řešení sporů Světové obchodní organizace (WTO) na základě zjištění, že režim dovozu banánů do Společenství je neslučitelný s dohodami a ujednáními připojenými k Dohodě o zřízení Světové obchodní organizace
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Rady a Komise.
 3)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 13.5.2000.


text:
 30.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 237/4
 Žaloba podaná dne 4. července 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-298/06)
 (2006/C 237/08)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Tserepa-Lacombe a I. Xatzigiannis)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/43/ES ze dne 26. května 2003, kterou se mění směrnice 88/407/EHS o veterinárních požadavcích na obchod se spermatem skotu uvnitř Společenství a na jeho dovoz (1) a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 1. července 2004.
 (1) Úř. věst. L 143, 11.6.2003, s. 23.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/33
 Žaloba podaná dne 21. září 2005 – Nuova Agricast v. Komise
 (Věc T-362/05)
 (2005/C 296/69)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nuova Agricast s.r.l. (Cerignola, Itálie) (zástupce: Michele Arcangelo Calabrese, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, s výhradou všech procesních práv, aby Soud určil, že Komise protiprávním jednáním uvedeným v žalobě porušila hrubým a zjevným způsobem právo Společenství a způsobila žalobkyni majetkovou újmu, a z toho důvodu je třeba uložit žalované, aby jí uhradila:
 a)
 701 692,77 eur jako náhradu škody v důsledku toho, že nezískala první částku podpory;
 b)
 701 692,77 eur jako náhradu škody v důsledku toho, že nezískala druhou částku podpory;
 c)
 701 692,77 eur jako náhradu škody v důsledku toho, že nezískala třetí částku podpory;
 d)
 úroky z těchto upravených částek;
 e)
 1 453 387,03 eur nebo jinou vyšší či nižší částku, která bude, případně po dohodě s Komisí, určena v průběhu řízení jako náhrada škody v důsledku nižších příjmů v rámci řízení podniku dosažených za účetní období končící 30. června 2002, v porovnání s příjmy, které by mohla dosáhnout, kdyby se dokončil investiční program;
 f)
 úroky z upravené částky uvedené v předcházejícím písmenu e);
 g)
 náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v souvislosti s technickým poradenstvím účastníka řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v projednávané věci, která je žalobkyní rovněž ve věcech T-139/03 (1), T-151/03 (2) a T-98/04 (3), vytýká Komisi protiprávní jednání v průběhu předběžného přezkoumání státní podpory č. N 715/99, které bylo ukončeno souhlasným rozhodnutím nevznášet námitky. Tento souhlas prodloužil o sedmileté období 2000-2006 režim státních podpor podle zákona č. 488/92, který byl již v roce 1997 povolen až do 31. prosince 1999.
 V této souvislosti je třeba připomenout, že zvláštní správní řízení za účelem poskytnutí podpory stanovilo, že italská vláda musí pololetně vyhlásit veřejné soutěže, kterých se mohou účastnit zainteresované podniky. Hospodářské prostředky určené k financování veřejné soutěže se přidělovaly podnikům zařazeným do pořadníku až do vyčerpání prostředků. Vzhledem k tomu, že se žalobkyně účastnila třetí veřejné soutěže, nemohla podporu získat z důvodu vyčerpání prostředků určených k financování podle pořadníku.
 Italská vláda v návrhu na přezkoumání podpory č. N 715/99 žádala Komisi, aby v rámci první veřejné soutěže nového režimu připustila žádosti spadající do třetí a čtvrté veřejné soutěže. Komise však povolila návrh pouze pro čtvrtou veřejnou soutěž.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje, že Komise:
 —
 nezahájila formální vyšetřovací řízení, i když obdržela od italské vlády návrh na připuštění žádostí spadajících do třetí veřejné soutěže předchozího režimu a posoudila jej jako neslučitelný se společným trhem. Tímto žalovaná porušila čl. 88 odst. 2 Smlouvy a zásadu ochrany práv na obhajobu;
 —
 porušila zásadu právní jistoty a narušila existující právní vztahy;
 —
 provedla nesprávné posouzení.
 Podle žalobkyně v důsledku nového přezkoumání slučitelnosti návrhu na připuštění žádostí pro podniky třetí veřejné soutěže se společným trhem a tím, že rozhodla bez jakékoli možnosti podat připomínky zúčastněnými stranami o její neslučitelnosti, Komise změnila své souhlasné rozhodnutí s režimem z roku 1997, které již obsahovalo přezkoumání s ohledem na článek 87 Smlouvy.
 Kromě toho žalovaná tím, že zasáhla do ještě existujících právních vztahů a zrušila je, skutečně zrušila souhlasné rozhodnutí z roku 1997, aniž by však dodržela procesní záruky, které stanoví nařízení ES č. 659/99 pro případy zrušení podpory.
 (1) Nezveřejněné usnesení Soudu ze dne 8. června 2005.
 (2) Usnesení Soudu ze dne 8. června 2005, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí.
 (3) Nezveřejněné usnesení Soudu ze dne 15. června 2005.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 20. října 2010 — Staatssecretaris van Justicie v. M. Singh
 (Věc C-502/10)
 ()
 2010/C 346/61
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Účastník řízení podávající odvolání: Staatssecretaris van Justitie
 Odpůrce: M. Singh
 Předběžné otázky
 Má být pojem „formálně omezené povolení k pobytu“ ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. e) směrnice Rady 2003/109/ES (1) ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, vykládán v tom smyslu, že zahrnuje povolení k pobytu na dobu určitou, které podle nizozemského práva neposkytuje naději na získání povolení k pobytu na dobu neurčitou, i když podle nizozemského práva doba platnosti povolení k pobytu na dobu určitou může být v zásadě neomezeně často prodlužována a i když tím je konkrétní skupina osob, například důchodní vůdci a učitelé náboženství, z působnosti směrnice vyloučena?
 (1) Úř. věst. L 16, s. 44; Zvl vyd. 19/06, s. 272.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 3. ledna 2012 — Trianon Productie BV, další účastnice řízení Revillon Chocolatier SAS
 (Věc C-2/12)
 2012/C 98/15
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Trianon Productie BV
 Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Revillon Chocolatier SAS
 Předběžné otázky
 1)
 Je z hlediska důvodu pro zamítnutí zápisu resp. důvodu neplatnosti podle čl. 3 odst. 1 písm. e) bod iii) směrnice 89/104/EHS (1) ve znění kodifikovaném směrnicí 2008/95 (2), podle něhož ochranné známky (tvořené tvarem výrobku) se nemohou skládat pouze z tvaru, který dává výrobku podstatnou hodnotu, relevantní podnět (resp. podněty) pro rozhodnutí dotčené veřejnosti o koupi?
 2)
 Jedná se o „tvar, který dává výrobku podstatnou hodnotu“ ve smyslu výše uvedeného ustanovení
 a)
 pouze tehdy, pokud je třeba tento tvar při srovnání s jinými hodnotami (jako např. chuti a složení potravin) považovat za nejdůležitější resp. převládající hodnotu, nebo
 b)
 jedná se o takový tvar i tehdy, pokud má výrobek kromě této nejdůležitější resp. převládající hodnoty i další hodnoty, které je třeba rovněž považovat za podstatné?
 3)
 Je pro zodpovězení druhé otázky relevantní názor většiny dotčené veřejnosti nebo mohou soudy rozhodnout, že již názor části dotčené veřejnosti postačuje k tomu, aby byla dotčená hodnota považována ze „podstatnou“ ve smyslu výše uvedeného ustanovení?
 4)
 Pokud je třeba odpovědět na třetí otázku v posledně uvedeném smyslu: Jakou podmínku je třeba stanovit pro rozsah dotčené části veřejnosti?
 (1) První směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. L 40, 11.2.1989, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92).
 (2) Úř. věst. L 299, s. 25.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/46
 Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci T-408/05
 (
 „Úřední věstník Evropské unie“ C 22 ze dne 28. ledna 2006, s. 18
 )
 (2006/C 48/85)
 Sdělení v Úř. věst. ve věci T-408/05, Luigi Marcuccio v. Komise, je třeba číst následovně:
 Žaloba podaná dne 16. listopadu 2005 – Marcuccio v. Komise
 (Věc T-408/05)
 (2006/C 22/35)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: Avv. Alessandro Distante)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit konkludentní rozhodnutí o zamítnutí návrhu ze dne 11. října 2004;
 —
 v nezbytném rozsahu zrušit rozhodnutí Komise ze dne 4. srpna 2004;
 —
 uložit žalované uhradit žalobci v rámci stoprocentního hrazení lékařské náklady ve výši 381,04 eur;
 —
 uložit žalované zaplatit žalobci úroky z prodlení ve výši 10 % s roční kapitalizací ode dne 11. října 2004 až do skutečného splacení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce vystupuje proti odmítnutí žalované uhradit mu lékařské náklady ve výši 100 %.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné jako ve věci T-18/04 (1) (Marcuccio v. Komise).
 Žalobce uplatňuje úplnou absenci odůvodnění, zjevnou chybu v posouzení, porušení článku 72 služebního řádu a povinnosti řádné péče, jakož i porušení zákazu diskriminace a povinnosti řádné správy.
 (1) Úř. věst. C 71, 20.3.2004, s. 38.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/28
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Drahtwerk St. Ingbert a další v. Komise
 (Věc T-275/14)
 2014/C 223/33
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Drahtwerk St. Ingbert GmbH (St. Ingbert, Německo), DWK Drahtwerk Köln GmbH (Köln, Německo), Kalksteingrube Auersmacher GmbH (Völklingen, Německo), Rogesa Roheisengesellschaft Saar mbH (Dillingen, Německo), Stahlguss Saar GmbH (St. Ingbert) a Zentralkokerei Saar GmbH (Dillingen) (zástupci: S. Altenschmidt a H. Janssen, Rechtsanwälte)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 ve věci státní SA.33995 (2013/C) – Podpora výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a nižší příplatek EEG pro podniky, které jsou velkými spotřebiteli energie;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož příplatek EEG a zvláštní systém náhrad, které jsou upraveny v zákoně o upřednostňování obnovitelných energií (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien) (dále jen „EEG“), nepředstavují poskytnutí státních nebo státem kontrolovaných prostředků. Všechny relevantní skutečnosti pro kvalifikaci těchto opatření byly zjištěny v přípravném řízení mezi Komisí a Spolkovou republikou Německo. Nezůstaly už žádné pochybnosti, o kterých měla Komise rozhodnout v řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1).
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 108 odst. 1 SFEU a zásady právní jistoty
 —
 Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že Komise porušila čl. 108 odst. 1 SFEU a zásadu právní jistoty tím, že použila řízení pro nové podpory podle čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 namísto řízení pro existující podpory podle článku 17 a násl. nařízení č. 659/1999 za účelem přezkoumání svého předběžného posouzení EEG jako podpory. V této souvislosti především uvádějí, že rozhodnutím ze dne 22. května 2002 Komise nepovažovala EEG 2000 za podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož se neuskutečnil převod státních prostředků. Změny z EEG 2000 na EEG 2012 nebyly ve srovnání s rozhodnutím Komise ze dne 22. května 2002 zásadní. Komise tak mohla namítat změněný právní názor Komise v řízení podle čl. 108 odst. 1 SFEU bez zatížení žalobkyň.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení článku 41 Listiny základních práv a práva být vyslechnut
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že žalovaná vydala napadené rozhodnutí, aniž by předtím žalobkyním poskytla možnost se k věci vyjádřit.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/20
 Žaloba podaná dne 21. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-457/08)
 (2008/C 313/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: N. Yerrell, zmocněnec)
 Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Spojené království tím, že nepřijalo všechny správní a právní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES (1) ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel nebo v každém případě tím, že tato ustanovení neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 6 směrnice.
 —
 uložit Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 11. června 2007.
 (1) Úř. věst. L 149, s. 14.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/30
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. prosince 2011 Haraldem Mischem proti rozsudku vydanému dne 29. září 2011 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-93/05, Mische v. Parlament
 (Věc T-642/11 P)
 2012/C 49/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Harald Mische (Brusel, Belgie) (zástupci: R. Holland, J. Mische a M. Velardo, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastníka řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Evropského soudu pro veřejnou službu ze dne 29. září 2011 ve věci Mische v. Parlament, F-93/05, a na základě skutečností před Soudem vydal rozhodnutí v možném rozsahu a:
 —
 zrušil rozhodnutí Parlamentu ze dne 4. října 2004 v rozsahu, v němž určuje navrhovatelovo zařazení do třídy;
 —
 nařídil Parlamentu, aby nahradil veškeré způsobené škody (včetně škod způsobených jeho služebnímu postupu, zákonnému a řádnému platu, nehmotné újmy, úroků z prodlení atd.);
 —
 uložil Parlamentu náhradu nákladů tohoto řízení a řízení před Soudem pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku navrhovatel předkládá tři důvody kasačního opravného prostředku.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z tvrzení, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného posouzení, když prohlásil žalobu za nepřípustnou z důvodu pozdního podání.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z tvrzení, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že žaloba je nepřípustná, protože žalobci nemůže poskytnout žádnou výhodu a žalobce tedy postrádal zájem na podání žaloby.
 3)
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z tvrzení, že Soud pro veřejnou službu nerozhodl o důvodech vznesených k opodstatněnosti žaloby, zejména o porušení čl. 41 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie nebo čl. 5 odst. 5 služebního řádu (1).
 (1) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 ze dne 22. března 2004, kterým se mění služební řád úředníků a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropských společenství (Úř. věst. 2004, L 124, s. 1).