text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/14
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 25. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato - Itálie) – Associazione Italiana delle Unità Dedicate Autonome Private di Day Surgery e dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale (Aiudapds) v. Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute
 (Věc C-520/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Jednací řád Soudního dvora - Článek 53 odst. 2 - Listina základních práv Evropské unie - Článek 47 druhý pododstavec a článek 54 - Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod - Článek 6 odst. 1 - Mimořádný opravný prostředek k prezidentovi Italské republiky - Námitky proti opravnému prostředku podané účastníkem sporu - Změna uvedeného mimořádného opravného prostředku na opravný prostředek k soudu - Provedení unijního práva - Absence - Zjevný nedostatek pravomoci Soudního dvora“)
 (2016/C 260/18)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Associazione Italiana delle Unità Dedicate Autonome Private di Day Surgery e dei Centri di Chirurgia Ambulatoriale (Aiudapds)
 Odpůrci: Agenzia Italiana del Farmaco (AIFA), Ministero della Salute
 za přítomnosti: Roche Italia SpA, Novartis Farma SpA, Regione Marche
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie zjevně nemá pravomoc k tomu, aby odpověděl na otázku položenou Consiglio di Stato (Státní rada, Itálie) rozhodnutím ze dne 15. července 2015 (věc C-520/15).
 (1) Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


text:
 28.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/2
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 17. listopadu 2005
 ve věci C-73/05: Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/34/ES - Úprava pracovní doby )
 (2006/C 22/04)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-73/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti státem na základě článku 226 ES, podaná dne 15. února 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnec: N. Yerrell) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues a O. Christmann), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet (zpravodaj), zastupující předseda šestého senátu, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 17. listopadu 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Francouzská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/34/ES ze dne 22. června 2000 upravující směrnici 93/104/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby za účelem pokrytí odvětví a činností vyloučených z uvedené směrnice, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 2.4.2005.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/46
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2009 — Francie a France Télécom v. Komise
 (Spojené věci T-427/04 a T-17/05) (1)
 („Státní podpory - Podřízení společnosti France Télécom režimu živnostenské daně (daně z podnikání) v letech 1994 až 2002 - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje se její navrácení - Výhoda - Promlčení - Legitimní očekávání - Právní jistota - Porušení podstatných formálních náležitostí - Kolegialita - Právo na obhajobu a procesní práva třetích zúčastněných osob“)
 2010/C 24/79
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně G. de Bergues, R. Abraham a S. Ramet, poté G. de Bergues, S. Ramet a E. Belliard, a konečně G. de Bergues, E. Belliard a A.-L. Vendrolini, zmocněnci) a France Télécom SA (Paříž, Francie) (zástupci: původně G. Gosset-Grainville a L. Godfroid, poté L. Godfroid, S. Hautbourg a M. van der Woude, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Giolito a J. Buendía Sierra, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2005/709/ES ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií France Télécom (Úř. věst. 2005, L 269, s. 30).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Francouzské republice a France Télécom SA se ukládají náhrady nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 19, 22.1.2005.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/18
 Žaloba podaná dne 30. ledna 2012 — European Dynamics Luxembourg a Evropaiki Dinamiki-Proigmena Sistimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis v. Evropský policejní úřad (Europol)
 (Věc T-40/12)
 2012/C 109/40
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Lucembursko) a Evropaiki Dinamiki-Proigmena Sistimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atene, Řecko) (zástupce: B. Christianos, avvocato)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropského policejního úřadu (Europol) ze dne 22. listopadu 2011, kterým byla odmítnuta nabídka sdružení, jehož členy jsou žalobkyně, v rámci nabídkového řízení D/C3/1104 a
 —
 uložil Europol náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Europol neoprávněně vyloučil nabídku žalobkyň, když tvrdil, že žalobkyně změnily svou technickou a ekonomickou nabídku, aniž by se přitom opřel o nějaký právní základ.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Europol neoprávněně vytýkal žalobkyním, že jejich nabídka je nepřesná, a proto ji odmítl, zatímco samotný Europol v rozporu se zásadou transparentnosti způsobil a přijal nebo alespoň toleroval neurčitost a nedostatečnou jasnost, pokud jde o pojmy „out of box“ a „customization“.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že tím, že Europol vyloučil nabídku žalobkyň z nabídkového řízení, porušil zásadu proporcionality při uplatňování podmínek zadávací dokumentace.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Central Administrativo Sul (Portugalsko) dne 5. února 2015 – Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda (Ambisig) v. AICP – Associação de Industriais do Concelho de Pombal
 (Věc C-46/15)
 (2015/C 146/21)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Central Administrativo Sul
 Účastníci původního řízení
 Účastnice řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelka): Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda (Ambisig)
 Odpůrce: AICP – Associação de Industriais do Concelho de Pombal
 Další účastnice řízení: Indice – ICT & Management, Lda
 Předběžné otázky
 1)
 Vzhledem k tomu, že portugalské právní předpisy neupravují oblast uvedenou v čl. 48 odst. 2 písm. a) bodě ii) druhé odrážce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (1) ze dne 31. března 2004, je toto ustanovení přímo použitelné v portugalském právním řádu, a přiznává tudíž jednotlivcům právo, jehož se mohou dovolávat vůči veřejným zadavatelům?
 2)
 Musí se ustanovení čl. 48 odst. 2 písm. a) bodu ii) druhé odrážky směrnice 2004/18/ES vykládat v tom smyslu, že brání používání ustanovení zavedených veřejnými zadavateli, která neumožňují hospodářským subjektům prokázat poskytnuté služby prostřednictvím prohlášení podepsaného samotným hospodářským subjektem, ledaže by doložil, že je pro něj nemožné nebo velmi obtížné získat prohlášení soukromého kupujícího?
 3)
 Musí se ustanovení čl. 48 odst. 2 písm. a) bodu ii) druhé odrážky směrnice 2004/18/ES vykládat v tom smyslu, že brání používání ustanovení zavedených veřejnými zadavateli, která pod hrozbou vyloučení vyžadují, aby prohlášení soukromého kupujícího obsahovalo ověření podpisu notářem, advokátem nebo jiným příslušným subjektem?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/30
 Žaloba podaná dne 3. srpna 2012 — Afepadi a další v. Komise
 (Věc T-354/12)
 2012/C 295/54
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Asociación Española de Fabricantes de Preparados alimenticios especiales, dietéticos y plantas medicinales (Afepadi) (Barcelona, Španělsko), Elaborados Dietéticos, SA (Španělsko), Nova Diet, SA (Burgos, Španělsko), Laboratorios Vendrell, SA (Španělsko), Ynsadiet, SA (Madrid, Španělsko) (zástupkyně: P. Velázquez González, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil body 11, 14 a 17 odůvodnění nařízení Komise (EU) č. 432/2012, neboť vážně poškozují zájmy žalobkyň,
 —
 rozhodl, že z důvodu právní jistoty je třeba zamítnutí zdravotních tvrzení podle článku 13 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 provést formou normativního právního aktu a
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dne 16. května 2012 přijala Komise nařízení (EU) č. 432/2012, kterým se zřizuje seznam schválených zdravotních tvrzení při označování potravin jiných než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (1). Toto nařízení provádí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (2).
 Na podporu žaloby se žalobkyně dovolávají porušení zásady právní jistoty.
 V této souvislosti tvrdí, že navzdory veškeré dosud odvedené práci nedostála Komise v plném rozsahu svému pověření podle čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) č. 1924/2006, aby přijala seznam schválených tvrzení platných pro Společenství, neboť ne všechna zdravotní tvrzení podléhající hodnocení Evropského úřadu pro bezpečnost potravin jsou obsažena v rozhodnutí o jejich schválení. Je totiž třeba poprvé nebo podrobněji zhodnotit ještě velké množství tvrzení, mimo jiné tvrzení o látkách rostlinného původu, které žalobkyně běžně používají ve svých potravinářských výrobcích.
 Potravinářské subjekty, které vyrábějí nebo používají látky rostlinného původu, totiž s jistotou vědí, která zdravotní tvrzení založená na všeobecně uznávaných vědeckých poznatcích (222 již schválených zdravotních tvrzení) mohou na svých výrobcích používat, ale nejsou stejným způsobem (prostřednictvím nařízení) zpraveni o osudu těch, která nejsou uvedena na seznamu schválených tvrzení; nevědí tedy, zda jejich hodnocení teprve probíhá nebo zda vyžadují podrobnější hodnocení, zda byla zamítnuta, zda jsou či nejsou schválena a k jakému okamžiku či v jakých lhůtách.
 (1) Úř. věst. L 136, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 404, s. 9.


text:
 10.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/2
 Kasační opravný prostředek podaný dne 5. července 2016 Irsko proti rozsudku Tribunálu (první rozšířený senát) vydanému dne 22. dubna 2016 ve spojených věcech T-50/06 RENV II a T-69/06 RENV II: Aughinish Alumina Ltd v. Evropská komise
 (Věc C-369/16 P)
 (2016/C 371/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Irsko (zástupci: E. Creedon, T. Joyce, zmocněnci, P. McGarry, Senior Counsel)
 Další účastnice řízení: Aughinish Alumina Ltd, Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek,
 —
 zrušil rozhodnutí (1),
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Irsko překládá čtyři důvody kasačního opravného prostředku:
 a)
 Rozsudek Tribunálu je stižen nesprávným právním posouzením, jelikož konstatuje, že se neuplatní zásada právní jistoty a/nebo že Irsko a společnost Aughinish Alumina Ltd se o uvedenou zásadu nemohou opřít, bez ohledu na neomluvitelné prodlení ze strany Komise při vydání napadeného rozhodnutí.
 b)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že nebyla porušena zásada ochrany legitimních očekávání, navzdory konstatování neodůvodněného a neomluvitelného prodlení ze strany Komise.
 c)
 Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když konstatoval, že dotčená podpora „odpovídala režimu podpor“ podle definice v čl. 1 písm. d) nařízení Rady č. 659/1999 (2); dále Tribunál pochybil, když konstatoval, že omezené období podle článku 15 nařízení č. 659/1999 trvalo od data jednotlivých dovozů minerálních olejů společností Aughinish Alumina Ltd.
 d)
 Tribunál se dopustil pochybení, když odmítl vyhovět žalobě z toho důvodu, že podpora mohla být definována jako existující před přistoupením.
 (1) 2006/323/ES: Rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v region Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (oznámeno pod číslem K(2005) 4436) (Úř. věst. L 119, s. 12).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1989 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví podrobná pravidl po uplatňování článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


text:
 1.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 373/12
 Žaloba podaná dne 5. října 2012 — Moreda-Riviere Trefilerías v. Komise
 (Věc T-440/12)
 2012/C 373/19
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Moreda-Riviere Trefilerías (Gijón, Španělsko) (zástupci: F. González Díaz, advokát, a P. Herrero Prieto, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil v souladu s článkem 264 SFEU rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. července 2012 ve věci COMP/38.344 — Předpínací ocel;
 —
 požádal Komisi v souladu s článkem 24 Statutu Soudního dvora Evropské unie a s čl. 64 odst. 3 písm. d) jednacího řádu Tribunálu, aby předložila dokumenty, výpočty a doložila další skutkové nebo právní okolnosti, z nichž vycházela, když vyhověla žádostem o uznání platební neschopnosti podniků Proderac, CB, ITAS, OriMartin, Siderúrgica Latina Martin a když snížila pokutu uloženou společnosti ArcelorMittal;
 —
 v každém případě uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty se shodují s těmi, které již byly předloženy ve věci T-438/12, Global Steel Wire v. Komise.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/79
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 29. září 2009 — Labate v. Komise
 (Věc F-64/09)
 („Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Pojištění pro případ pracovních úrazů a nemocí z povolání - Nemoc z povolání - Žaloba pro nečinnost - Nepříslušnost Tribunálu - Postoupení Tribunálu“)
 2010/C 24/151
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Kay Labate (Tarquinia, Itálie) (zástupce: I. Forrester, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět věci
 Žaloba na určení protiprávnosti nečinnosti Komise, která nerozhodla o žádosti žalobkyně směřující k uznání toho, že onemocnění, na které její manžel zemřel, bylo nemocí z povolání.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba zapsaná pod číslem jednacím F-64/09, Labate v. Komise, se postupuje Soudu prvního stupně;
 2)
 O nákladech řízení v tomto stupni bude rozhodnuto později.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/60
 Žaloba podaná dne 23. září 2015 – Portugalsko v. Komise
 (Věc T-550/15)
 (2015/C 389/69)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo, P. Estêvão a J. Saraiva de Almeida, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2015) 4076 (1) v rozsahu, v němž je z financování Evropskou unií vyloučena částka 8 2 60 006,65 eur odpovídající výdajům vykázaným Portugalskou republikou v rámci opatření „Ostatní přímé podpory – Ovce a kozy“ v rozpočtových letech 2010, 2011 a 2012.
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně níže uvedené žalobní důvody.
 A –
 Ve vztahu k hospodářským letům 2009 a 2010 – Kontroly v průběhu retenčního období:
 1)
 nesprávný výklad a uplatnění ustanovení čl. 34 odst. 2 nařízení č. 796/2004 (2) týkajících se konceptu kontrol, jež mají být prováděny „v průběhu retenčního období“;
 2)
 porušení zásady zákazu retroaktivity spočívající v tom, že Komise uplatnila čl. 2 bod 10 nařízení (EU) č. 1368/2011 (3) se zpětnou účinností v rozporu s právem, neboť unijní právní předpisy stanovily kontroly na místě rozložené „na celé retenční období“ teprve na základě změny článku 41 nařízení č. 1122/2009 (4);
 3)
 porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zásady právní jistoty, neboť tyto zásady vyžadují, aby všechny akty orgánů, které vyvolávají právní účinky, byly jasné, přesné a aby se s nimi dotčené osoby seznámili tak, aby mohli s jistotou určit okamžik, od kterého je daný akt součástí právního řádu a odkdy začíná vyvolávat právní účinky;
 4)
 porušení zásady rovnosti spočívající v tom, že neexistence prováděcích pokynů k čl. 34 odst. 2 – které, kdyby existovaly, musely by mít písemnou podobu – představuje oslabení uvedené zásady, neboť není zaručeno, že opatření budou v souladu s touto zásadou přijímána jednotně pro všechny členské státy;
 5)
 porušení zásady proporcionality a porušení článku 5 SEU, neboť kontroly na místě prováděné portugalskými orgány spolehlivě dosahují cíle stanoveného v dotčených právních předpisech bez ohledu na to, zda k nim dochází na začátku, jak prosazuje Komise, nebo v pokročilejším stadiu či blíže ke konci, jestliže jsou prováděny v průběhu retenčního období a zároveň namátkově a nepředvídatelně.
 B –
 Ve vztahu k hospodářskému roku 2011 – Nové požadavky právních předpisů na elektronickou identifikaci:
 1)
 porušení článku 11 nařízení (ES) č. 885/06 (5) spočívající v tom, že rozhodnutí není řádně odůvodněné, neboť jeho odůvodnění i argumenty v něm obsažené jsou nepřesné, a tudíž v rozporu se smyslem i cílem čl. 11 odst. 1 nařízení č. 885/2006;
 2)
 porušení čl. 31 odst. 2 nařízení č. 1290/2005 (6) a porušení zásady proporcionality spočívající v tom, že v projednávaném sporu nedošlo k naplnění všech čtyř požadavků uvedených v pokynech Komise vydaných pro předmětnou oblast, přičemž se vyžaduje, aby všechny tyto čtyři požadavky byly naplněny kumulativně.
 (1) Prováděcí rozhodnutí Komise C(2015) 4076 ze dne 22. června 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 182, s. 39).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18).
 (3) Prováděcí nařízení Komise (EU) č. 1368/2011 ze dne 21. prosince 2011, kterým se mění nařízení (ES) č. 1121/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o režimy podpory pro zemědělce stanovené v hlavě IV a V uvedeného nařízení, a nařízení (ES) č. 1122/2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde o podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 341, s. 33).
 (4) Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 316, s. 65).
 (5) Nařízení Komise (ES) č. 885/2006 ze dne 21. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1290/2005, pokud jde o akreditaci platebních agentur a dalších subjektů a schválení účetní závěrky EZZF a EZFRV (Úř. věst. L 171, s. 90).
 (6) Nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 209, s. 1).


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. října 2010 Dimitrisem Platisem proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 30. září 2010 ve věci T-311/10, Dimitris Platis v. Rada a Řecko
 (Věc C-513/10 P)
 2011/C 80/18
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Dimitris Platis (zástupce: P. Théodoropoulos, advokát)
 Další účastníci řízení: Rada Evropské unie a Řecká republika
 Usnesením ze dne 17. prosince 2010 Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl, že se kasační opravný prostředek zčásti zamítá jako zjevně neopodstatněný a zčásti odmítá jako zjevně nepřípustný.


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 19. prosince 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — Azienda Sanitaria Locale di Lecce, Università di Salento v. Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce a další
 (Věc C-159/11) (1)
 (Veřejné zakázky - Směrnice 2004/18/ES - Článek 1 odst. 2 písm. a) a d) - Služby - Vypracování studie a posouzení seismické odolnosti nemocničních zařízení - Smlouva uzavřená mezi dvěma veřejnoprávními entitami, z nichž jednou je univerzita - Veřejnoprávní entita, kterou lze kvalifikovat jako hospodářský subjekt - Úplatná smlouva - Protiplnění nepřevyšující vynaložené náklady)
 2013/C 46/06
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Azienda Sanitaria Locale di Lecce, Università di Salento
 Žalovaní: Ordine degli Ingegneri della Provincia di Lecce, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, Associazione delle Organizzazioni di Ingegneri, di Architettura e di Consultazione Tecnico-economica (OICE), Etacons srl, Ing. Vito Prato Engineering srl, Barletti — Del Grosso e Associati srl, Ordine degli Architetti della Provincia di Lecce, Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad čl. 1 odst. 2 písm. a) a d), článku 2, článku 28 a kategorií 8 a 12 přílohy II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132) — Přidělení zakázky mimo postup zadání veřejné zakázky — Poskytnutí služeb spočívajících ve vypracování studie a posouzení seismické odolnosti určitých nemocnic — Smlouvy uzavírané mezi subjekty veřejné správy, kdy poskytovatelem služeb je univerzita — Úplatné smlouvy, kde protiplnění nepřevyšuje vynaložené náklady
 Výrok
 Unijní právo v oblasti veřejných zakázek brání vnitrostátní právní úpravě, která dovoluje, aby byla bez výzvy k účasti v soutěži uzavřena smlouva, na jejímž základě mezi sebou veřejnoprávní entity zavádějí spolupráci, jestliže — a to přísluší ověřit předkládajícímu soudu — předmětem takové smlouvy není zajistit plnění úkolu v rámci veřejných služeb, který je těmto entitám společný, jestliže se neřídí pouze ohledy a požadavky souvisejícími se sledováním cílů ve veřejném zájmu nebo jestliže může soukromoprávnímu poskytovateli zajistit výhodnější postavení ve vztahu k jeho konkurentům.
 (1) Úř. věst. C 173, 11.6.2011.


text:
 27.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 15. prosince 2016
 ve věci E-1/16
 Synnøve Finden AS v. vláda Norska, zastoupená ministerstvem zemědělství a potravin
 (Výrobky, na které se vztahuje Dohoda o EHP – Mléčné výrobky – Státní podpora – Státní prostředky – Vliv na obchod a narušení hospodářské soutěže – Svoboda usazování)
 (2017/C 133/04)
 Ve věci E-1/16 Synnøve finden AS v. vláda Norska zastoupená ministerstvem zemědělství a potravin — ŽÁDOST podaná okresním soudem Oslo (Oslo tingrett) Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení kontrolního úřadu a soudu ohledně výkladu Dohody o Evropském hospodářském prostoru, a zejména jejích článků 31 a 61, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda a soudce zpravodaj, Per Christiansen a Páll Hreinsson, soudci, dne 15. prosince 2016 rozsudek, jehož výrok zní:
 1.
 Článek 61 Dohody o EHP musí být vykládán tak, že mechanismus stanovený vnitrostátním předpisem, podle kterého dostává podnik částku 0,50 NOK na litr do maximálního množství 100 milionů litrů za distribuci určitých výrobků, z nichž některé jsou v působnosti Dohody o EHP, představuje opatření státní podpory za předpokladu, že předkládající soud s ohledem na všechny skutečnosti, které mu byly předloženy, a pokyny poskytnuté soudem ESVO, dospěje k závěru, že došlo k zásahu státu nebo zásahu prostřednictvím státních prostředků, že tento zásah může ovlivnit obchod mezi státy EHP, představuje selektivní výhodu pro příjemce a narušuje hospodářskou soutěž nebo jejím narušením hrozí. Takový závěr vnitrostátního soudu by měl vést k výkladu, že schéma podléhá oznamovací povinnosti stanovené v čl. 1 odst. 3 části I protokolu 3 Dohody mezi státy ESVO o zřízení kontrolního úřadu a soudu.
 2.
 V případě, že je režim podpory neoddělitelně spjat s některými výrobky, které nejsou zcela v působnosti Dohody o EHP, opatření musí být jako celek oznámeno Kontrolnímu úřadu ESVO.
 3.
 Soud nebude mít důvod posuzovat režim podpory z hlediska svobody usazování podle článku 31 Dohody o EHP, ledaže by tento prvek nešlo právně posoudit nezávisle na opatření státní podpory.


text:
 23.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 219/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 25. května 2011 — Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike a Dragica Stevic v. Bundesminister für Inneres
 (Věc C-256/11)
 2011/C 219/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Murat Dereci, Vishaka Heiml, Alban Kokollari, Izunna Emmanuel Maduike a Dragica Stevic
 Odpůrce: Bundesminister für Inneres
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel státnímu příslušníku třetího státu, jehož manžel či manželka a nezletilé děti jsou občany Unie, pobyt v členském státě, v němž mají manžel či manželka a děti bydliště a jehož mají státní příslušnost, a to i v případě, kdy tito občané Unie nejsou odkázáni na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu? (Pozn.: stěžovatel Dereci)
 b)
 Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel státnímu příslušníku třetího státu, jehož manžel či manželka je občanem Unie, pobyt v členském státě, v němž má manžel či manželka bydliště a jehož má státní příslušnost, a to i v případě, kdy tento občan Unie není odkázán na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu? (Pozn.: stěžovatelé Heiml a Maduike)
 c)
 Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel plnoletému státnímu příslušníku třetího státu, jehož matka je občankou Unie, pobyt v členském státě, v němž má matka bydliště a jehož má státní příslušnost, a to i v případě, kdy tato občanka Unie sice není odkázána na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu, avšak státní příslušník třetího státu je odkázán na výživu ze strany této občanky Unie? (Pozn.: stěžovatel Kokollari)
 d)
 Má být článek 20 SFEU vykládán tak, že brání tomu, aby členský stát odepřel plnoletému státnímu příslušníku třetího státu, jehož otec je občanem Unie, pobyt v členském státě, v němž má otec bydliště a jehož má státní příslušnost, a to i v případě, kdy občan Unie sice není odkázán na výživu ze strany státního příslušníka třetího státu, avšak státní příslušník třetího státu je vyživován občanem Unie? (Pozn.: stěžovatel Stevic)
 2)
 V případě kladné odpovědi na jednu z otázek v bodě 1:
 Jedná se v případě povinnosti členských států vyplývající z článku 20 SFEU, poskytnout státním příslušníkům třetích států pobyt, o právo na pobyt plynoucí přímo z práva Unie, nebo postačí, že členský stát přizná státnímu příslušníku třetího státu právo na pobyt konstitutivně?
 3)
 a)
 Jestliže vyplývá právo pobytu podle odpovědi na otázku 2 z práva Unie:
 Za jakých podmínek právo pobytu vyplývající z práva Unie výjimečně nevzniká, respektive za jakých podmínek lze státnímu příslušníku třetího státu právo na pobyt odepřít?
 b)
 Jestliže má být podle odpovědi na otázku 2 dostačující, že státnímu příslušníku třetího státu je právo pobytu přiznáno konstitutivně:
 Za jakých podmínek lze státnímu příslušníku třetího státu — navzdory v zásadě existující povinnosti členského státu, umožnit mu pobyt — právo na pobyt odepřít?
 4)
 Pro případ, že není v rozporu s článkem 20 SFEU odepřít státnímu příslušníku třetího státu v situaci, v níž se nachází M. Dereci, pobyt v členském státě:
 Je v rozporu s článkem 13 rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o rozvoji přidružení, které bylo přijato Radou přidružení zřízenou Dohodou o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, nebo s článkem 41 (1) dodatkového protokolu podepsaného dne 23. listopadu 1970 v Bruselu a uzavřeného, schváleného a potvrzeného jménem Společenství nařízením Rady (EHS) č. 2760/72 ze dne 19. prosince 1972, který je podle svého článku 62 součástí Dohody o přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, jestliže v případě, jakým je případ M. Dereciho, podléhá první vstup tureckého státního příslušníka přísnějším vnitrostátním pravidlům, než která již pro první vstup tureckého státního příslušníka platila dříve, ačkoli příslušné vnitrostátní právní předpisy, které ulehčovaly první vstup, byly uvedeny vůči členskému státu v platnost teprve po nabytí účinnosti uvedených ustanovení týkajících se přidružení Turecka?
 (1) Úř. věst. 1972, L 293, s. 4; Zvl. vyd. 11/11, s. 41


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/11
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Španělsko) — Concepción Salgado González v. Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
 (Věc C-282/11) (1)
 (Článek 48 SFEU - Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (ES) č. 883/2004 - Důchodové a životní pojištění - Zvláštní postupy při uplatňování vnitrostátních právních předpisů týkajících se důchodového pojištění - Výpočet dávek)
 2013/C 114/14
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Galicia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Concepción Salgado González
 Žalovaní: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS), Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal Superior de Justicia de Galicia — Výklad článku 48 SFEU, článku 3 a přílohy VI části D bodu 4 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Evropské unie (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35) a čl. 87 odst. 5 a přílohy XI bodu 2 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72) — Důchodové a životní pojištění — Zvláštní postupy při uplatňování vnitrostátních právních předpisů týkajících se důchodového pojištění — Výpočet dávek — Vnitrostátní právní předpisy, které stanoví dávku podle průměrného základu příspěvků hrazených v referenčním období patnácti let.
 Výrok
 Článek 48 SFEU, článek 3, čl. 46 odst. 2 písm. a) a čl. 47 odst. 1 písm. g) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění změněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 629/2006 ze dne 5. dubna 2006, jakož i bod 4 části H přílohy VI tohoto nařízení musí být vykládány tak, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je úprava, o níž se jedná ve věci v původním řízení, podle které se teoretická výše starobního důchodu migrující i nemigrující osoby samostatně výdělečně činné vždy vypočítá ze základů příspěvků hrazených touto osobou ve stanoveném referenčním období, které předchází platbě jejího posledního příspěvku do systému sociálního zabezpečení tohoto státu, na které se uplatní stanovený dělitel, aniž lze délku tohoto období nebo tento dělitel upravit v zájmu zohlednění skutečnosti, že dotyčná osoba využila svého práva volného pohybu.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Belgie) dne 5. července 2016 – H. F. v. Belgický stát
 (Věc C-366/16)
 (2016/C 343/44)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad voor Vreemdelingenbetwistingen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: H. F.
 Žalovaný: Belgický stát
 Předběžná otázka
 1)
 Musí se unijní právo, především čl. 27 odst. 2 směrnice 2004/38/ES (1), případně ve spojení s článkem 7 Listiny vykládat v tom smyslu, že žádost o povolení pobytu, kterou podá rodinný příslušník, který je státní příslušník třetí země, v rámci sloučení rodiny s občanem Unie, který uplatnil své právo na volný pohyb a svobodu usazování, je možné v členském státě zamítnout, protože pouze z přítomnosti tohoto rodinného příslušníka – který byl v jiném členském státě na základě skutečností týkajících se ho ve zvláštním historicko-společenském kontextu v jeho zemi původu, podle článku 1F Úmluvy o právním postavení uprchlíků a čl. 12 odst. 2 směrnice 2011/95/EU (2) vyloučen z přiznání postavení uprchlíka – vychází ohrožení společnosti, pokud se existence skutečného a současného ohrožení na základě jednání tohoto rodinného příslušníka v členském státě pobytu odvozuje výlučně z rozhodnutí o vyloučení bez toho, aby se přitom provedl odhad nebezpečí recidivy v členském státě pobytu?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. L 337, s. 9).


text:
 29.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/46
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-57/15)
 (2015/C 213/75)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Prohlášení neplatnosti článku 9 obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011 (OPU), a dále zrušení rozhodnutí o potvrzení převodu nároků na důchod nabytých žalobkyní v důchodovém systému orgánů Evropské unie při uplatnění nových OPU.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Prohlásit, že článek 9 obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu je protiprávní;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 18. září 2014 o započtení nároků na důchod nabytých žalobkyní před jejím vstupem do služby v rámci jejich převodu do důchodového systému orgánů Evropské unie podle obecných prováděcích ustanovení čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/17
 Žaloba podaná dne 15. září 2010 — Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-445/10)
 ()
 2010/C 301/25
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Egerer a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Spolková republika Německo tím, že tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března 2007 o zřízení infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE) (1) nebo v každém případě tím, že Komisi o uvedených předpisech v plném rozsahu neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 —
 Uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynule dne 14. května 2009.
 (1) Úř. věst. L 108, s. 1.


text:
 10.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de grande instance de Lyon (Francie) dne 19. února 2016 – Jean-Philippe Lahorgue v. Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB“, Conseil des barreaux européens „CCBE“, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg
 (Věc C-99/16)
 (2016/C 165/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de grande instance de Lyon
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Jean-Philippe Lahorgue
 Odpůrkyně: Ordre des avocats du barreau de Lyon, Conseil national des barreaux „CNB“, Conseil des barreaux européens „CCBE“, Ordre des avocats du barreau de Luxembourg
 Předběžná otázka
 Je odepření poskytnutí schránky RPVA (Réseau Privé Virtuel des Avocats, soukromá virtuální schránka advokátů) advokátovi, který je řádně zapsán u advokátní komory členského státu, v němž si přeje vykonávat povolání advokáta jakožto osoba samostatně výdělečně činná, v rozporu s článkem 4 směrnice 77/249/EHS (1), neboť představuje diskriminační opatření, které může bránit výkonu povolání v postavení osoby samostatně výdělečně činné?
 (1) Směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů (Úř. věst. L 78, s. 17; Zvl. vyd. 06/01, s. 52).


text:
 16.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/47
 Žaloba podaná dne 23. června 2016 – ZZ v. ECDC
 (Věc F-32/16)
 (2016/C 296/60)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: V. Kolias, advokát)
 Žalovaná: Evropské centrum pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ze dne 21. září 2015 týkající se vyhotovení konečné hodnotící zprávy žalobce za hodnotící období 2011.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí revizního hodnotitele ze dne 21. září 2015 týkající se vyhotovení konečné hodnotící zprávy žalobce za hodnotící období 2011 a případně zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného uzavírat pracovní smlouvy ze dne 20. dubna 2016, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 20. prosince 2015;
 —
 uložit ECDC, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení vynaložené žalobcem.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/19
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 26. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-77/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/42/ES - Posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2006/C 326/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Hottiaux a F. Simonetti, zmocněnci)
 Žalovaný: Lucemburské velkovévodství (zástupce: S. Schreiner, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001, o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Strasbourg (Francie) dne 8. října 2013 — Geoffrey Léger v. Ministre des affaires sociales et de la santé, Établissement français du sang
 (Věc C-528/13)
 2013/C 367/46
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif de Strasbourg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Geoffrey Léger
 Žalovaní: Ministre des affaires sociales et de la santé, Établissement français du sang
 Předběžná otázka
 Představuje s ohledem na přílohu III směrnice 2004/33/ES (1) okolnost, že muž měl sexuální styky s jiným mužem, sama o sobě sexuální chování, kterým se osoba vystavuje riziku nákazy závažnými infekčními onemocněními, které se přenášejí krví, a které odůvodňuje trvalé vyloučení osob s takovýmto sexuálním chováním z možnosti darovat krev, nebo je jen způsobilá, podle okolností daného konkrétního případu, představovat sexuální chování, kterým se osoba vystavuje riziku nákazy závažnými infekčními onemocněními, které se přenášejí krví, a které odůvodňuje dočasné vyloučení možnosti darovat krev během určitého období po skončení rizikového chování?
 (1) Směrnice Komise 2004/33/ES ze dne 22. března 2004, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/98/ES, pokud jde o některé technické požadavky na krev a krevní složky (Úř. věst. L 91, s. 25; Zvl. vyd. 15/08, s. 272).


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/19
 Žaloba podaná dne 7. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-161/05)
 (2005/C 132/36)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 7. dubna 2005 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou C. Cattabriga, členkou právní služby Komise.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Italská republika tím, že nesdělila údaje stanovené v čl. 15 odst. 4 a čl. 18 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 (1) ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z těchto ustanovení;
 2.
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 15 odst. 4 a čl. 18 odst. 1 nařízení č. 2847/93 ukládají členským státům sdělovat určité údaje Komisi elektronickou cestou a do přesně stanovené lhůty. Italské orgány nesdělily předmětné údaje ve stanovených lhůtách, pokud jde o roky 1999 a 2000. Italská republika tedy porušila povinnost sdělení uloženou výše uvedenými ustanoveními.
 (1) Úř. věst. L 261, 20.10.1993, s. 1.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Francie) dne 29. října 2009 — Union Syndicale „Solidaires Isère“ v. předseda vlády, ministr práce, sociálních věcí, rodiny, solidarity a měst a ministr zdravotnictví a sportu
 (Věc C-428/09)
 2010/C 24/40
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Union Syndicale „Solidaires Isère“
 Žalovaní: Předseda vlády, ministr práce, sociálních věcí, rodiny, solidarity a měst a ministr zdravotnictví a sportu
 Předběžné otázky
 1)
 Vztahuje se směrnice ze dne 4. listopadu 2003 (1) na příležitostné a sezónní pracovníky vykonávající pracovní činnost v rekreačních a volnočasových zařízeních nejdéle osmdesát dnů v roce?
 2)
 V případě kladné odpovědi na tuto otázku:
 a)
 je třeba s ohledem na předmět směrnice, jimž je podle jejího čl. 1 odst. 1 stanovit minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby, vykládat článek 17 v tom smyslu, že podle něj lze:
 —
 příležitostnou a sezónní činnost osob, které uzavřely smlouvu o příležitostné mimoškolské výchovné činnosti, zahrnout pod činnosti, jejichž „délka pracovní doby [se vzhledem k zvláštní povaze dotyčných činností] neměří nebo není předem určena nebo si ji mohou určit sami pracovníci“ podle odstavce 1,
 —
 anebo takovou činnost považovat za „činnost[i] související[...] se zajištěním ostrahy nebo dozoru vyžadujících neustálou přítomnost za účelem ochrany majetku a osob“ podle odst. 3 písm. b)?
 b)
 Lze v posledně uvedeném případě podmínky stanovené v odstavci 2, a sice poskytnutí „rovnocenné náhradní doby odpočinku“ či „náležit[é] ochran[y]“ dotyčným pracovníkům, považovat za splněné, pokud existuje vnitrostátní předpis omezující pracovní činnost osob, které uzavřely předmětnou smlouvu, v rekreačních a volnočasových zařízeních na osmdesát odpracovaných dnů ročně?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381)


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/32
 Žaloba podaná dne 17. června 2005 nakladatelstvími Odile Jacob SAS proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-237/05)
 (2005/C 205/59)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. června 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství nakladatelstvími Odile Jacob SAS, se svým sídlem v Paříži, zastoupenými Wilko van Weertem a Olivierem Frégetem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 zrušil napadené rozhodnutí, kterým bylo žalobkyni odmítnuto poskytnutí požadovaných dokumentů, neboť:
 —
 Komise neprovedla řádný a individuální přezkum každého dokumentu, jehož předložení bylo žalobkyní požadováno;
 —
 Komise nesprávně uplatnila výjimky čl. 4 odst. 2 nařízení 1049/2001;
 —
 Komise v každém případě porušila právo žalobkyně na částečný přístup k požadovaným dokumentům;
 —
 Komise porušila zásadu proporcionality tím, že neporovnala uplatnění výjimek čl. 4 odst. 2 nařízení 1049/2001 s převažujícím zájmem, který odůvodňuje zpřístupnění dokumentů;
 2.
 uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně podala u Soudu dvě žaloby na neplatnost, první (věc T-279/04) (1) proti rozhodnutí Komise ze dne 7. ledna 2004, kterým bylo prohlášeno za slučitelné se společným trhem a s dohodou EHP spojení podniků směřující k převzetí výlučné kontroly aktiv podniku Vivendi Universal Publishing podnikem Lagardère, s výhradou splnění jím převzatých závazků (věc COMP.M/2978 – Lagardère/Natexis/VUP), a druhou (věc T-452/04 (2)) proti rozhodnutí Komise ze dne 30. července 2004 týkajícímu se souhlasu Wendel Investissement jako nabyvatele aktiv převedených v souladu s rozhodnutím ze dne 7. ledna 2004.
 Dne 27. ledna 2005 žalobkyně požádala Komisi na základě článku 255 ES a nařízení č. 1049/2001 o přístup k některým dokumentům týkajícím se této stejné věci. Komise poskytla pouze jeden z požadovaných dokumentů, přičemž pro ostatní uplatnila výjimky ze zásady přístupu veřejnosti k dokumentům. Dne 18. února 2005 žalobkyně podala potvrzující žádost, která byla rovněž Komisí zamítnuta dne 7. dubna 2005.
 Na podporu své žaloby proti tomuto posledně uvedenému rozhodnutí žalobkyně úvodem uplatňuje, že je napadené rozhodnutí neplatné, neboť vychází z přezkumu požadovaných dokumentů podle kategorií namísto konkrétního a individuálního přezkumu každého dokumentu.
 Mimoto žalobkyně uplatňuje zjevně nesprávné posouzení Komise při uplatnění každé z výjimek čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001, z kterých Komise vycházela při zamítnutí sporné žádosti. Konkrétněji se jedná o ochranu cílů vyšetřování, ochranu obchodních zájmů, ochranu rozhodovacího řízení a ochranu právního poradenství Komise. Podle ní Komise neuplatnila správně žádnou z těchto výjimek.
 Žalobkyně rovněž tvrdí, že Komise porušila její právo na alespoň částečný přístup k dotyčným dokumentům.
 Konečně, žalobkyně uplatňuje porušení zásady přiměřenosti z důvodu, že Komise neporovnala výjimky uvedené v čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001 s převažujícím veřejným zájmem odůvodňujícím zpřístupnění požadovaných dokumentů.
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004, s. 33.
 (2) Úř. věst. C 45, 19.2.2005, s. 24.


text:
 5.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 57/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Utlänningsnämnden ze dne 30. prosince 2004 ve věci Yunying Jis proti Migrationsverket
 (Věc C-1/05)
 (2005/C 57/36)
 Jednací jazyk: švédština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Utlänningsnämnden ze dne 30. prosince 2004 ve věci Yunying Jis proti Migrationsverket, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. ledna 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Migrationsverket žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 a.
 Je třeba s ohledem na rozsudek vydaný Soudním dvorem ve věci C-109/01 vykládat článek 10 nařízení EHS č. 1612/68 (1) tak, že státní příslušník nečlenského státu, který je rodinným příslušníkem pracovníka, jako je tomu v projednávaném případě, musí legálně pobývat ve Společenství k tomu, aby měl právo trvale tam pobývat s tímto pracovníkem? Je třeba rovněž vykládat článek 1 směrnice 73/148/EHS (2) tak, že právo trvalého pobytu státního příslušníka nečlenského státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, závisí na jeho legálním pobytu ve Společenství?
 b.
 Pokud musí být směrnice 73/148/EHS vykládána v tom smyslu, že legální pobyt ve Společenství je podmínkou získání trvalého pobytu podle směrnice státního příslušníka nečlenského státu, který je rodinným příslušníkem občana Unie, znamená to potom, že tento rodinný příslušník musí být držitelem platného povolení k pobytu umožňujícího pobývat v jednom ze členských států? Postačuje v případě neexistence povolení k pobytu, jako tomu je v případě projednávaném před Utlänningsnämnden, aby osoba, která žádá o povolení k pobytu měla platné vízum?
 c.
 Pokud rodinný příslušník občana Unie, který je státním příslušníkem nečlenského státu, nemůže požívat práva trvalého pobytu na základě směrnice 73/148/EHS z důvodu, že nepobývá legálně na území Společenství, představuje skutečnost, že mu bude zamítnuto povolení k pobytu, omezení práva usazování občana Unie, stanoveného v článku 43 ES?
 d.
 Pokud rodinný příslušník občana Unie, který je státním příslušníkem nečlenského státu, nemůže požívat práva trvalého pobytu na základě směrnice 73/148/EHS z důvodu, že nepobývá legálně ve Společenství, představuje vyhoštění, jelikož žádost o národní povolení k pobytu nelze povolit po vstupu do Švédska, omezení práva usazování občana Unie, stanoveného v článku 43 ES?
 2.
 a.
 Je třeba vykládat čl. 1 odst. 1 písm. d) směrnice 73/148/EHS v tom smyslu, že „závislostí“ se rozumí skutečnost, že rodinný příslušník občana Unie je na něm hospodářsky závislý, aby dosáhl pouze nejnižší přijatelné životní úrovně v zemi jeho původu nebo v zemi, kde obvykle pobývá?
 b.
 Je třeba vykládat čl. 6 písm. b) směrnice 73/148/EHS v tom smyslu, že členské státy mohou požadovat, aby rodinný příslušník občana Unie prohlašující se za závislého na tomto občanu nebo jeho manželu/manželce, předložil, navíc k závazku záruky za tuto osbu poskytnutého občanem Unie, dokumenty prokazující skutečný stav závislosti ?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství, Úř. věst. L 257, 19. října 1968, s. 2.
 (2) Směrnice Rady ze dne 21. května 1973 o odstranění omezení pohybu a pobytu státních příslušníků členských států uvnitř Společenství v oblasti usazování a pohybu služeb (73/148/EHS).


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/13
 Žaloba podaná dne 1. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti Helénské republice
 (Věc C-498/04)
 (2005/C 31/26)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 1. prosince 2004 žaloba směřující proti Helénské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Enricem Traversou, právním poradcem a Georgiem Zavvosem, členem právní služby.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Helénská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (1), kterou se podle jejího článku 72 nahrazuje a zrušuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/12/ES ze dne 5. března 2002, kterou se mění směrnice 79/267/EHS o míře solventnosti u podniků zabývajících se životním pojištěním, a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 —
 uložil Helénské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta stanovená pro provedení této směrnice uplynula dne 20.září 2003.
 (1) Úř. věst. L 345, 19.12.2002, s. 1.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/52
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. září 2015 – Mechadyne International v. OHIM (FlexValve)
 (Věc T-588/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství FlexValve - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Právo na obhajobu - Povinnost odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 389/58)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mechadyne International Ltd (Kirtlington, Spojené království) (zástupci: S. von Petersdorff-Campen a E. Schaper, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté S. Hanne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. června 2014 (věc R 2435/2013-4) týkajícímu se návrhu na zápis obrazového označení FlexValve jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá
 2)
 Společnosti Mechadyne International Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 361, 13.10.2014.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/24
 Žaloba podaná dne 27. ledna 2012 — Spojené království v. ECB
 (Věc T-45/12)
 2012/C 98/40
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: K. Beal, barrister, a E. Jenkinson, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhová žádání
 —
 zrušit prohlášení Evropské centrální banky o standardech zveřejněné dne 18. listopadu 2011 v rozsahu, v němž stanovuje politiku pro umístění zúčtovacích systémů s ústřední smluvní stranou (central counterparty clearing systems, „CCPs“); a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalovaná nemá pravomoc zveřejnit napadený akt, a to buď vůbec nebo bez vyhlášení legislativního aktu, jako je například nařízení vydané Radou, nebo Evropskou centrální bankou („ECB“) samotnou.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadený akt stanoví de jure nebo de facto podmínku sídla, kterou musí splňovat zúčtovací systémy s ústřední smluvní stranou („CCPs“), které hodlají provádět zúčtovací nebo vypořádací operace v eurech, jejichž denní obchody překročí určitý objem. Napadený akt je v rozporu se všemi, nebo s některými z článků 48, 56 nebo 63 SFEU v rozsahu, v němž:
 —
 systémy CCP se sídlem v členských státech, které nejsou členy eurozóny, jako je například Spojené království, budou muset přemístit svoje správní a řídící ustředí do členských států, které jsou členy Eurosystému. Rovněž budou muset být znovu založeny jako právnické osoby, které uznává vnitrostátní právní řád jiného členského státu;
 —
 v případě, že tyto systémy CCP nepřemístí své sídlo, jak je to požadováno, bude jim zamezeno v přístupu na finanční trhy členských států Eurosystemu za stejných podmínek, které mají systémy CCP se sídlem na jejich území, nebo jim bude v tomto přístupu zamezeno zcela;
 —
 takovéto systémy CCP, které nejsou rezidenty, nebudou mít nárok na podporu nabízenou ze strany ECB nebo vnitrostátních centrálních bank („NCBs“) Eurosystému za stejných podmínek, nebo na ni nebudou mít nárok vůbec; a
 —
 v důsledku toho bude možnost těchto systémů CCP nabízet zákazníkům v Unii zúčtovací nebo vypořádací služby v eurech omezena nebo dokonce zcela zakázána.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z rozporu napadeného aktu s články 101 nebo 102 SFEU ve spojení s článkem 106 SFEU a článkem 13 SEU, neboť:
 —
 ve skutečnosti požaduje, aby všechny zúčtovací operace uskutečňované v eurech převyšující určitou hodnotu byly provedeny systémy CCP, které mají sídlo v členském státě eurozóny;
 —
 národním centrálním bankám eurozóny ukládá, aby systémům CCP, které mají sídlo v členském státě, jež není členem eurozóny, neposkytovaly měnové rezervy v eurech, pokud překročí prahové hodnoty stanovené v uvedeném rozhodnutí.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že požadavek uložený systémům CCP mající své sídlo v členských státech, jež nejsou členy eurozóny, aby změnily svou právní formu a sídlo, je projevem přímé nebo nepřímé diskriminace na základě státní příslušnosti. Je rovněž v rozporu s obecnou unijní zásadou rovnosti, neboť systémy CCP se sídlem v jiném členském státě jsou bez jakéhokoli objektivního důvodu vystaveny rozdílnému zacházení.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z rozporu napadeného aktu se všemi nebo některými z článků II, XI, XVI a XVII Všeobecné dohody o obchodu a službách (GATS).
 6)
 Šestý žalobní důvod vychází z toho, že bez ohledu na důkazní břemeno ohledně prokázání neexistence odůvodnění takového omezení veřejným zájmem (břemeno spočívá na ECB, aby mohla, pokud se tak rozhodne, uplatnit ve svém případě výjimku), Spojené království tvrdí, že jakákoli ochrana veřejného zájmu, na který poukázala ECB, není slučitelná s požadavkem proporcionality, neboť existují méně omezující prostředky zabezpečení kontroly finančních institucí se sídlem v Unii, ale mimo eurozónu.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/17
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 6. října 2006 – Biofarma v. OHIM – Anca Health Care (CAFON)
 (Věc T-442/05) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Zpětvzetí přihlášky k zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
 (2006/C 310/35)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Biofarma (Madrid, Španělsko) (zástupci: V. Gil Vega a A. Ruiz López, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Anca Health Care Limited (Londýn, Spojené království)(zástupci: Mathys & Squire)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. září 2005 (věc R 98/2005-1), týkajícímu se námitkového řízení ohledně přihlášky slovní ochranné známky „CAFON“ jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1.
 O žalobě již není namístě vydat rozhodnutí.
 2.
 Žalobkyně ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006.


text:
 1.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Efetio Patron ze dne 8. června 2005 ve věci Irini Lekhoritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos a G. Dimopoulos proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-292/05)
 (2005/C 243/12)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Efetio Patron (Řecko) ze dne 8. června 2005, ve věci Irini Lekhoritou, V. Karkoulias, G. Pavlopoulos, P. Bratsikas, D. Sotiropoulos a G. Dimopoulos proti Spolkové republice Německo, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 20. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o následujících předběžných otázkách:
 1.
 Spadají žaloby na náhradu škody, podané fyzickými osobami proti smluvnímu státu, který je občanskoprávně odpovědný za jednání nebo zanedbání jeho ozbrojených sil, do rozsahu ratione materiae Bruselské úmluvy v souladu s jejím článkem 1, jestliže jsou tato jednání nebo zanedbání, která se uskutečnila během vojenské okupace státu, na jehož území měli žalobci bydliště, v důsledku útočné války ze strany žalované, zjevně v rozporu s válečným právem a mohou být také považována za zločiny proti lidskosti?
 2.
 Je slučitelné se systémem Bruselské úmluvy, aby žalovaný stát předložil námitku imunity s tím výsledkem, v případě kladné odpovědi, že samotnou úmluvu nelze použít zejména vůči jednání nebo zanedbání ozbrojených sil žalované, která se uskutečnila před vstupem úmluvy v platnost, a sice během let 1941-44?


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/14
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce podané cour d'appel de Montpellier (Francie) dne 15. června 2006 – Ministère public v. Daniel Pierre Raymond Escalier a Jean Louis François Bonnarel
 (Věc C-260/06 - Věc C-261/06)
 (2006/C 212/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Montpellier
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ministère public
 Žalovaný: Daniel Pierre Raymond Escalier (C-260/06) a Jean Louis François Bonnarel (C-261/06)
 Předběžná otázka
 Jestliže členský stát zavede pro dovoz přípravku na ochranu rostlin pocházející z jiného členského státu, kde již tento přípravek má povolení k uvedení na trh vydané v souladu se směrnicí 91/414/EHS (1), zjednodušené povolovací řízení pro uvedení na trh, aby tak ověřil, zda dovezený přípravek splňuje podmínky totožnosti stanovené rozsudkem C-100/96 ze dne 11. března 1999, je tento členský stát oprávněn uplatňovat uvedené zjednodušené povolovací řízení vůči subjektu, pokud:
 —
 je dovozce zemědělcem, který dováží přípravek pouze pro potřeby svého zemědělského hospodářství, které jsou různorodé, avšak omezené co do množství, a neuvádí tento přípravek na trh v obchodním slova smyslu, jež tento pojem předpokládá,
 —
 se zjednodušené řízení pro PUT s platností povolení k dovozu váže jednotlivě ke konkrétnímu subjektu/distributorovi, který je nucen označovat dovážený přípravek svou vlastní značkou, a podléhá poplatku ve výši 800 eur?
 V případě záporné odpovědi na tuto první otázku, může být rozsudek ze dne 26. května 2005 ve věci C-212/03 týkající se osobních dovozů léčivých přípravků jednotlivci použitelný na případ přípravků na ochranu rostlin dovážených zemědělci pouze pro potřeby jejich zemědělských hospodářství?
 (1) Směrnice Rady 91/414/EHS, ze dne 15. července 1991, o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s.1)


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/9
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. března 2011 Ignacio Ruipérezem Aguirrem a ATC Petition proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. ledna 2011 ve věci T-487/10, Ignacio Ruipérez Aguirre a ATC Petition v. Evropská komise
 (Věc C-111/11 P)
 2011/C 319/15
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Ignacio Ruipérez Aguirre a ATC Petition (zástupkyně: M. J. Sánchez González, abogada)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Usnesením ze dne 14. července 2011 Soudní dvůr (šestý senát) kasační opravný prostředek zamítl.


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/65
 Žaloba podaná dne 20. listopadu 2015 – Shanxi Taigang Stainless Steel v. Komise
 (Věc T-675/15)
 (2016/C 038/88)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (Tchaj-jüan, Čína) (zástupci: F. Carlin, barrister, a N. Niejahr, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Komise (EU) 2015/1429 ze dne 26. srpna 2015 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz plochých za studena válcovaných výrobků z korozivzdorné oceli pocházejících z Čínské lidové republiky a Tchaj-wanu (Úř. věst. L 224, s. 10) v rozsahu, v němž zavádí antidumpingové clo na dovozy žalobkyně a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na tyto dovozy, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Komise porušila čl. 2 odst. 7 druhý pododstavec nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (1) (dále jen „základní nařízení“) tím, že Spojené státy americké (dále jen „Spojené státy“) v projednávaném případě označila a vybrala jako vhodnou srovnatelnou zemi. Tato volba spočívala na chybném výkladu a použití výše uvedeného ustanovení a na zjevně nesprávných posouzeních skutečností. Podpůrně tvrdí, že se Komise zjevně dopustila chybného použití čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení tím, že neprovedla některé požadované opravy běžné hodnoty, třebaže zvolila Spojené státy jako srovnatelnou zemi.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Komise porušila čl. 2 odst. 10 základního nařízení tím, že neprovedla úpravu nákladů amerického exportujícího výrobce na vnitrostátní dopravu požadovanou v bodě k) tohoto ustanovení.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že Komise porušila čl. 3 odst. 2, 6 a 7 základního nařízení. Její analýza některých faktorů újmy a příčinné souvislosti je stižena zjevně nesprávnými posouzeními skutečností nebo není v souladu s její povinností posuzovat informace pečlivě a nestranně.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 3. září 2015 – Inuit Tapiriit a další v. Evropská komise, Evropský parlament, Rada Evropské unie
 (Věc C-398/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Nařízení (ES) č. 737/2010 - Nařízení, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1007/2009 - Obchodování s produkty z tuleňů - Omezení dovozu a uvádění těchto produktů na trh - Platnost - Právní základ - Článek 95 ES - Listina základních práv Evropské unie - Článek 17 - Deklarace Organizace spojených národů o právech původních obyvatel - Článek 19“)
 (2015/C 354/03)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters' and Trappers' Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council, Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi, Northeast Coast Sealers' Co-Operative Society, Ltd (zástupci: H. Viaene, J. Bouckaert a D. Gillet, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: K. Mifsud-Bonnici a C. Hermes, zmocněnci), Evropský parlament (zástupci: L. Visaggio a J. Rodrigues, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: K. Michoel a M. Moore, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Organisation, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC-Greenland), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diş Ticaret Ltd Şirketi a Northeast Coast Sealers’ Co-Operative Society Ltd ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Evropský parlament a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 274, 21.9.2013.


text:
 20.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 372/18
 Žaloba podaná dne 1. srpna 2014 – „Grup“ OOD v. OHIM – Kosta Iliev (Group Company TOURISM & TRAVEL)
 (Věc T-567/14)
 2014/C 372/23
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: bulharština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně:„Grup“ OOD (Sofie, Bulharsko) (zástupci: Dragija Dragiev a Andrej Andreev, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Kosta Iliev (Sofie, Bulharsko) (zástupce: Patentová a známková kancelář Zlatarevi)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu (OHIM) R 1587/2013-4 ze dne 2. června 2014 na základě čl. 65 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009,
 —
 uložil OHIM a v případě vedlejšího účastenství v řízení před Tribunálem dotčenému vedlejšímu účastníkovi náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Kosta Iliev
 Dotčená ochranná známka Společenství: barevná obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „GROUP Company TOURISM & TRAVEL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 35, 39 a 43
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení:„Grup“ OOD
 Namítaná ochranná známka nebo označení: nezapsaná ochranná známka, která spočívá v hmotněprávních nárocích na označení se slovními prvky „Group company“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání jako neopodstatněného
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 76 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009 (obsah bulharského zákona byl bez návrhu zjištěn nesprávně);
 —
 porušení čl. 76 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (předložené důkazy nebyly dostatečně a správně posouzeny);
 —
 porušení čl. 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009 (předložené důkazy a právní argumenty nebyly zkoumány na základě předpokladů stanovených v tomto ustanovení).


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. listopadu 2015 – Comunidad Autónoma de Galicia a Retegal v. Komise
 (Spojené věci T-463/13 a T-464/13) (1)
 („Státní podpory - Digitální televizní vysílání - Podpora na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech ve Španělsku - Rozhodnutí prohlašující podpory za částečně slučitelné a částečně neslučitelné s vnitřním trhem - Pojem ‚podnik‘ - Hospodářská činnost - Zvýhodnění - Služba obecného hospodářského zájmu - Selektivní povaha - Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2016/C 027/43)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Comunidad Autónoma de Galicia (Španělsko) (zástupci: M. Lorenzo Outón a P. Egerique Mosquera, advokáti) (věc T-463/13) a Redes de Telecomunicación Galegas Retegal SA (Retegal) (Santiago de Compostella, Španělsko) (zástupci: F. García Martínez a B. Pérez Conde, advokáti) (věc T-464/13)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, B. Stromsky a P. Němečková, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: SES Astra (Betzdorf, Lucembursko) (zástupci: F. González Díaz a F. Salerno, advokáti, ve věci T-463/13 též V. Romero Algarra, advokátka)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2014/489/EU ze dne 19. června 2013 o státní podpoře SA.28599 [C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)] poskytnuté Španělským královstvím na zavedení digitálního pozemního televizního vysílání ve vzdálených a méně urbanizovaných oblastech (kromě oblasti Kastilie-La Mancha) (Úř. věst. L 217, s. 52)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Comunidad Autónoma de Galicia (Španělsko) a Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, SA (Retegal), ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a společností SES Astra.
 (1) Úř. věst. C 304, 19.10.2013.


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 17. března 2005
 ve věci C-228/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus): The Gillette Company, Gillette Group Finland Oy proti LA-Laboratoiries Ltd Oy (1)
 (Ochranné známky - Směrnice 89/104/EHS - Článek 6 odst. 1 písm. c) - Omezení ochrany vyplývající z ochranné známky - Užití ochranné známky třetí osobou, pokud je nezbytné pro označení účelu výrobku nebo služby)
 (2005/C 132/15)
 Jednací jazyk: finština
 Ve věci C-228/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES podaná rozhodnutím Korkein oikeus (Finsko) ze dne 23. května 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 26. května 2003, v řízení The Gillette Company, Gillette Group Finland Oy proti LA-Laboratories Ltd Oy, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Borg Barthet, S. von Bahr, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh (zpravodaj), soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 17. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Oprávněnost užití ochranné známky podle čl. 6 odst. 1 písm. c) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, je závislá na zjištění, zda je toto užití nezbytné pro uvedení účelu výrobku.
 Užití ochranné známky třetí osobou, která není jejím majitelem, je pro označení účelu výrobku prodávaného touto třetí osobou nezbytné, pokud představuje v praxi jediný prostředek, jak veřejnosti srozumitelnou a úplnou informaci o tomto účelu poskytnout, s cílem zachovat systém nenarušené soutěže na trhu tohoto výrobku.
 Úkolem postupujícího soudu je ověřit, zda je ve věci v původním řízení takové užití nezbytné, s ohledem na druh veřejnosti, které je výrobek prodávaný dotčenou třetí osobou určen.
 Článek 6 odst. 1 písm. c) směrnice 89/104 nečiní při posuzování oprávněnosti užívání ochranné známky žádný rozdíl mezi možnými účely výrobků a kritéria pro posouzení oprávněnosti užívání ochranné známky, zejména co se týče příslušenství nebo náhradních dílů, nejsou tedy odlišná od těch, která se použijí na jiné kategorie možných účelů výrobků.
 2.
 Podmínka „poctivých zvyklostí“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 89/104 v podstatě představuje výraz povinnosti loajality vůči oprávněným zájmům majitele ochranné známky.
 Užívání ochranné známky není v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě, zejména pokud:
 —
 je činěno takovým způsobem, že může vzbuzovat domněnku, že mezi třetí osobou a majitelem ochranné známky existuje obchodní propojení;
 —
 ovlivňuje hodnotu ochranné známky tím, že protiprávně těží z její rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména;
 —
 způsobuje oslabení důvěry nebo hanobení uvedené ochranné známky,
 —
 nebo pokud třetí osoba představuje svůj výrobek jako napodobeninu nebo reprodukci výrobku opatřeného ochrannou známkou, jejímž majitelem není.
 Skutečnost, že třetí osoba užívá ochrannou známku, jejímž majitelem není, s cílem označit účel výrobku, který prodává, nutně neznamená, že tento výrobek představuje tak, jako by měl stejnou kvalitu nebo rovnocenné vlastnosti jako výrobek opatřený uvedenou ochrannou známkou. Takové představení závisí na skutečnostech projednávaného případu a je úkolem postupujícího soudu, aby posoudil jeho případnou existenci v závislosti na okolnostech věci v původním řízení.
 Možnost představení výrobku prodávaného třetí osobou tak, že je stejné kvality nebo že má rovnocenné vlastnosti jako výrobek ochranné známky, kterou užívá, představuje skutečnost, kterou musí postupující soud vzít v úvahu při ověřování, zda toto užívání je v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.
 3.
 V případě, že třetí osoba, která užívá ochrannou známku, jejímž majitelem není, neprodává pouze náhradní díly nebo příslušenství, ale také samotný výrobek, se kterým jsou tyto náhradní díly nebo příslušenství užívány, náleží takové užívání do působnosti čl. 6 odst. 1 písm. c) směrnice 89/104, pokud je nezbytné pro označení účelu výrobku prodávaného touto osobou a pokud je v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.
 (1) Úř. věst. C 171, 19.7.2003.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná VAT and Duties Tribunals, Londýn (Spojené království) dne 29. září 2008 – Terex Equipment Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue &Customs
 (Věc C-430/08)
 (2008/C 327/22)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 VAT and Duties Tribunals, Londýn (Spojené království)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Terex Equipment Ltd
 Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Předběžné otázky
 1)
 Umožňuje kodex (1), zejména čl. 78 odst. 3, změnu prohlášení za účelem opravy KCR, a pokud ano, je HMRC povinen změnit prohlášení a napravit situaci?
 2)
 Za okolností uvedených výše v bodech 3 až 21, bylo zboží protiprávně odňato celnímu dohledu ve smyslu čl. 203 odst. 1 kodexu na základě uplatnění článku 865 prováděcího nařízení (2)?
 3)
 Pokud ano, vznikl na základě článku 203 kodexu celní dluh při dovozu?
 4)
 Pokud nevznikl celní dluh na základě článku 203 kodexu, vznikl celní dluh na základě článku 204, s ohledem na
 i)
 zjištění „hrubé nedbalosti“ v bodech 34 až 43 a
 ii)
 otázku, zda HMRC porušilo čl. 221 odst. 3 kodexu tím, že ve stanovené lhůtě neoznámilo celní dluh podle článku 204?
 5)
 Vzhledem k tomu, že:
 i)
 náprava podle článku 78 kodexu není možná a
 ii)
 vznikl celní dluh a
 iii)
 vznikla zvláštní situace předvídaná článkem 899 prováděcího nařízení,
 může soud za okolností uvedených v bodech 3 až 22 výše a za okolností, které jsou uvedeny níže, rozhodnout, že nedošlo k „hrubé nedbalosti“, takže celní dluh lze podle článku 239 kodexu prominout?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).
 (2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3).


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/17
 Žaloba podaná dne 29. října 2010 — Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-515/10)
 ()
 2011/C 30/27
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Rozet a A. Marghelis, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k zajištění toho, aby odpady z azbestocementu byly zpracovávány na náležitých skládkách, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z ustanovení čl. 2 písm. e), čl. 3 odst. 1 a čl. 6 písm. d) směrnice Rady 1999/31/ES o skládkách odpadů (1) a z ustanovení přílohy k rozhodnutí Rady 2003/33/ES ze dne 19. prosince 2002, kterým se stanoví kritéria a postupy pro přijímání odpadů na skládky podle článku 16 a přílohy II směrnice 1999/31/ES (2);
 —
 uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise vznáší jediný žalobní důvod na podporu své žaloby vycházející z nesprávného výkladu ustanovení směrnice 1999/31/ES a zejména definice „odpadu“.
 Žalobkyně totiž zpochybňuje výklad provedený francouzskými orgány, podle něhož odpady mohou být inertní a zároveň nebezpečné. Podle Komise směrnice naopak rozděluje odpady do tří různých kategorií, „nebezpečné odpady“, „odpady neklasifikované jako nebezpečné“ a „inertní odpady“, což se projevuje různými povinnostmi a přesným rozlišením, pokud jde o podmínky přijímání jednotlivých odpadů na skládky. Odpady z azbestocementu tak mají být považovány za „nebezpečné odpady“ na základě seznamu odpadů stanoveného rozhodnutím 2000/532/ES (3) ve znění rozhodnutí 2001/573/ES (4) a je nutná zvláštní obezřetnost při jejich odstraňování. Vnitrostátní právní úprava, která kvalifikuje odpady z azbestocementu jako inertní odpady a povoluje jejich přijetí na skládky pro inertní odpady, není tudíž v souladu s požadavky směrnice.
 (1) Úř. věst. L 182, s. 1; Zvl. vyd. 15/04, s. 228
 (2) Úř. věst. L 11, s. 27; Zvl. vyd. 15/07, s. 314
 (3) Rozhodnutí Komise ze dne 3. května 2000, kterým se nahrazuje rozhodnutí 94/3/ES, kterým se stanoví seznam odpadů podle čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442/EHS o odpadech, a rozhodnutí Rady 94/904/ES, kterým se stanoví seznam nebezpečných odpadů ve smyslu čl. 1 odst. 4 směrnice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadech (Úř. věst. L 226, s. 3; Zvl. vyd. 15/05, s. 151)
 (4) Rozhodnutí Rady ze dne 23. července 2001, kterým se mění rozhodnutí Komise 2000/532/ES, pokud jde o seznam odpadů (Úř. věst. L 203, s. 18; Zvl. vyd. 15/06, s. 165)


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/34
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 20. července 2016 – HL v. Komise
 (Věc F-112/15) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Článek 45 služebního řádu - Povyšovací řízení za rok 2014 - Obecná prováděcí ustanovení k článku 45 služebního řádu - Seznam úředníků navržených na povýšení generálními řediteli a vedoucími útvarů - Opomenutí žalobcova jména - Možnost napadnout seznam úředníků navržených na povýšení u smíšeného výboru pro povýšení - Srovnávací přezkum zásluh úředníků, kteří mají být povýšení - Stanovisko přijaté smíšeným výborem - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2016/C 364/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: HL (zástupce: R. Rata, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser, G. Berscheid a A.-A. Gilly, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí OOJ (orgánu oprávněného k jmenování) o nezařazení žalobce na seznam povýšených úředníků v rámci povyšovacího řízení v roce 2014
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 HL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 320, 28.9.2015, s. 55.


text:
 18.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2011 Formula One Licensing BV proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 17. února 2011 ve věci T-10/09, Formula One Licensing BV v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Global Sports Media Ltd
 (Věc C-196/11 P)
 2011/C 179/25
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Formula One Licensing BV (zástupci: K. Sandberg, B. Klingberg, Rechtsanwältinen)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Global Sports Media Ltd
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 vyhovět jejímu návrhu na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 16. října 2008 ve věci R 7/2008-1 nebo podpůrně vrátit Tribunálu věc k novému rozhodnutí;
 —
 rozhodnout, že OHIM a další účastník řízení ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek v řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) uplatňuje porušení práva Unie, zejména nesprávné použití čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 (1) (nyní nařízení č. 207/09). Na podporu svého tvrzení předkládá následující argumenty:
 1)
 Tribunál porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94:
 1.1
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když vycházel z toho, že označení „F 1“ má rozlišovací způsobilost. Tribunál zaprvé porušil pravidlo ustálené judikatury, podle něhož je třeba rozlišovací způsobilost ochranné známky posoudit na základě konkrétních výrobků a služeb, na které se vztahuje ochranná známka. Zadruhé jsou příslušné závěry založeny na zkreslených skutečnostech. Zatřetí Tribunál nezohlednil ustálenou judikaturu, podle níž ochranná známka může získat rozlišovací způsobilost i v důsledku jejího užívání jakou součást jiné zapsané ochranné známky. Začtvrté navrhovatelka uvádí, že příslušné závěry Tribunálu vedly k nepřípustnému de facto zrušení její zapsané ochranné známky „F 1“ zobrazené ve standardním typu písma.
 1.2
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když vycházel z nebezpečí záměny podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, jak s ohledem na namítané ochranné známky „F 1“ zobrazené ve standardním typu písma, tak i s ohledem na logo „F 1 Formula 1“. Zaprvé nezohlednil relevantní faktor identity, resp. vysoké podobnosti výrobků a služeb, ačkoli sám konstatoval, že mezi označeními existuje vysoká podobnost. Zadruhé se zaměřil na rozlišovací způsobilost prvku „F 1“ a přitom nezohlednil další faktory, které jsou podle ustálené judikatury relevantní. Zatřetí Tribunál nepřezkoumal podobnost označení na základě stupně jejich podobnosti.
 2)
 Tribunál porušil čl. 8 odst. 5 nařízení č. 40/94 tím, že:
 2.1
 Podle navrhovatelky Tribunál nesprávně nezohlednil dobré jméno jejích ochranných známek „F 1“ zobrazených v standardním typu písma.
 2.2
 Tribunál mimoto nesprávně vycházel z podobnosti mezi označeními s ohledem na namítanou ochrannou známku „F 1 Formula 1“ jako loga, jelikož dospěl nesprávně k závěru, že prvek „F 1“ nemá rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).