text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 30. září 2011 — společnost podle občanského práva Vivaio dei Molini Azienda Agricola Porro Savoldi v. Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture
 (Věc C-502/11)
 2011/C 347/30
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: společnost podle občanského práva Vivaio dei Molini Azienda Agricola Porro Savoldi
 Odpůrce: Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture
 Předběžné otázky
 1)
 Brání v zásadě právní řád Společenství, zvláště článek 6 směrnice 93/37/EHS (1) (dále jen článek 4 směrnice 2004/18/ES (2)), vnitrostátnímu ustanovení [jako je čl. 10 odst. 1 písm. a) zákona 109 z roku 1994 — dále jen čl. 34 odst. 1 písm. a) legislativního nařízení 163 z roku 2006], které omezuje možnost účastnit se řízení o zadání veřejných zakázek pouze na společnosti, které vykonávají obchodní činnosti, a tímto způsobem vylučuje některé zhotovitele (jako jsou společnosti podle občanského práva), které běžně a v převážné míře nevykonávají tento typ činnosti, anebo se dotčený zákaz jeví jako přiměřený a nediskriminační ve světle zvláštní úpravy a zvláštního majetkového režimu společností podle občanského práva?
 V případě záporné odpovědi na první otázku se Soudnímu dvoru pokládá následující další otázka:
 2)
 Umožňuje právní řád Společenství, a zvláště článek 6 směrnice 93/37/EHS (dále jen článek 4 směrnice 2004/18/ES), jakož i zásada svobody právní formy subjektů, které se mohou účastnit veřejných zakázek, aby vnitrostátní zákonodárce omezil právní způsobilost zhotovitele (nebo hospodářského subjektu na základě definice směrnice 2004/18/ES), s ohledem na zvláštnosti, které charakterizují vnitrostátní úpravu tohoto zhotovitele, když mu zabrání v účasti na veřejných zakázkách, nebo toto omezení porušuje zásady proporcionality a zákazu diskriminace?
 (1) Úř. věst. L 199, s. 54; Zvl. vyd. 06/02, s. 163.
 (2) Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132.


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. února 2017 – Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG v. Evropská komise
 (Věc C-94/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Evropský trh parafínových vosků a německý trh parafínových gáčů - Stanovení cen a rozdělení trhů - Povinnost uvést odůvodnění - Důkazy o protiprávním jednání - Zkreslení důkazů“)
 (2017/C 112/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG (zástupkyně: U. Itzen a J. Ziebarth, advokátky)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: R. Sauer, C. Vollrath a L. Wildpanner, zmocněnci, A. Böhlke, advokát)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 127, 20.4.2015.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 16.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/18
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Vakili v. Rada
 (Věc T-255/12) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu ve snaze zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Vynětí ze seznamu dotčených osob - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2013/C 46/33
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bahman Vakili (Teherán, Írán) (zástupce: J. M. Thouvenin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a I. Rodios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Částečné zrušení rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71), dále prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11), a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 Rady ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1) v rozsahu, v němž se uvedené předpisy týkají žalobce, a dopisu Rady ze dne 23. března 2012.
 Výrok
 1)
 Není již důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Bahmanu Vakilimu.
 (1) Úř. věst. C 258, 25.8.2012.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/1
 Seznamy pro sestavení soudních kolegií
 (2006/C 143/04)
 Soudní dvůr na své schůzi dne 16. května 2006 sestavil seznam, uvedený v čl. 11b odst. 2 jednacího řádu, pro účely sestavení velkého senátu, následujícím způsobem:
 p. Puissochet
 p. Bay Larsen
 p. Schintgen
 p. Ó Caoimh
 pí Colneric
 p. Levits
 p. von Bahr
 p. Lõhmus
 p. Tizzano
 p. Klučka
 p. Cunha Rodrigues
 p. Malenovský
 pí Silva de Lapuerta
 p. Ilešič
 p. Lenaerts
 p. Borg Barthet
 p. Schiemann
 p. Arestis
 p. Makarczyk
 p. Juhász
 p. Kūris
 Soudní dvůr na své schůzi dne 16. května 2006 sestavil seznamy, uvedené v čl. 11c odst. 2 prvním pododstavci jednacího řádu, pro účely sestavení třetího senátu, následujícím způsobem:
 p. Puissochet
 p. Ó Caoimh
 p. von Bahr
 p. Lõhmus
 p. Tizzano
 p. Malenovský
 p. Borg Barthet
 Soudní dvůr na své schůzi dne 16. května 2006 sestavil seznamy, uvedené v čl. 11c odst. 2 druhém pododstavci jednacího řádu, pro účely sestavení šestého senátu, následujícím způsobem:
 p. Puissochet
 p. von Bahr
 p. Tizzano
 p. Borg Barthet
 p. Lõhmus
 p. Ó Caoimh


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/17
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2010 — Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-35/10)
 2010/C 80/31
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Marghelis a J. Sénéchal, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu a o změně směrnice 2004/35/ES (1), nebo v každém případě tím, že Komisi o uvedených předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 25 této směrnice;
 —
 uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2006/21/ES uplynula dne 30. dubna 2008. Ke dni podání této žaloby však žalovaná dosud nepřijala veškerá opatření nezbytná k provedení této směrnice, nebo o nich v každém případě neuvědomila Komisi.
 (1) Úř. věst. L 102, s. 15.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/44
 Žaloba podaná dne 28. července 2006 – Pantalis v. Komise
 (Věc F-88/06)
 (2006/C 281/80)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ioannis Pantalis (Brusel, Belgie) (zástupci: N. Korogiannakis a N. Keramidas, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 18. dubna 2006 v části týkající se: a) konkludentního zamítnutí orgánem oprávněným ke jmenování přizpůsobit plat žalobce v souladu se služebním řádem skutečnosti, že má ve střídavé péči vyživované dítě; b) zamítnutí orgánem oprávněným ke jmenování zaplatit v souladu se služebním řádem cestovní výdaje dítěte do místa původu žalobce;
 —
 nařídit zaplacení výše uvedených částek a posteriori a s úroky;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, úředník Komise, který má ve střídavé péči dítě, jehož matka je rovněž úřednicí Evropských společenství, po svém návratu do Bruselu po období, ve kterém vykonával pracovní činnost mimo Evropu, požádal, aby mu byly vypláceny přídavky a výhody týkající se dítěte. Úředník zabývající se touto záležitostí požádal o předložení originálu prohlášení o souhlasu bývalých manželů ohledně úpravy práv žalobce v projednávaném případě. Jelikož toto prohlášení bylo předloženo pouze elektronickou poštou, správní orgán žádostem žalobce nevyhověl.
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí porušení článku 67 služebního řádu a článků 7 a 8 přílohy VII služebního řádu, tak jak byly vyloženy judikaturou. Má zejména za to, že posuzovací pravomoc správního orgánu není neomezená a že musí dodržovat zásady řádného úředního postupu a proporcionality. Požadované prokazující dokumenty musí tedy být přímo spojeny s požadovaným zaplacením a musí se jich týkat použitelná ustanovení nebo musí být zcela nezbytná ke stanovení částky, která má být vyplacena.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 15. ledna 2010 — Missionswerk Werner Heukelbach E.v. v. Belgický stát — Service Public Fédéral Finances
 (Věc C-25/10)
 2010/C 100/25
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Liège
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Missionswerk Werner Heukelbach E.v.
 Žalovaný: Belgický stát — Service Public Fédéral Finances
 Předběžné otázky
 Je třeba vykládat články 18 (dříve článek 12 Smlouvy o ES), 45 (dříve článek 39 Smlouvy o ES), 49 (dříve článek 43 Smlouvy o ES) a 54 (dříve článek 48 Smlouvy o ES) Lisabonské smlouvy ze dne 17. prosince 2007 tak, že zakazují, aby zákonodárce členského státu přijal nebo zachoval v platnosti pravidlo, jehož předmětem je vyhrazení přiznání snížené sazby daně ve výši 7 % nevýdělečným sdružením, podpůrným sdružením nebo národním svazům podpůrných sdružení, profesním spolkům a mezinárodním nevýdělečným sdružením, soukromým nadacím a veřejněprospěšným nadacím, které mají sídlo v členském státě, ve kterém zůstavitel, obyvatel Valonska, v okamžiku svého úmrtí měl skutečně bydliště nebo v něm pracoval nebo ve kterém měl předtím skutečně bydliště nebo v něm pracoval?


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/36
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. května 2009 — Klein Trademark Trust v. OHIM — Zafra Marroquineros (CK CREACIONES KENNYA)
 (Věc T-185/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CK CREACIONES KENNYA - Starší obrazová ochranná známka Společenství CK Calvin Klein a starší obrazové národní ochranné známky CK - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 2009/C 153/69
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Calvin Klein Trademark Trust (Wilmington, Delaware, Spojené státy) (zástupci: T. Andrade Boué, I. Lehmann Novo a A. Hernández Lehmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Zafra Marroquineros, SL (Caravaca de la Cruz, Španělsko) (zástupce: J. Martín Álvarez, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. března 2007 (věc R 314/2006-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Calvin Klein Trademark Trust a Zafra Marroquineros, SL.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Calvin Klein Trademark Trust se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 170, 21.7.2007.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/11
 Žaloba podaná dne 19. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
 (Věc C-343/05)
 (2005/C 281/20)
 Jednací jazyk: finština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 19. září 2005 žaloba směřující proti Finské republice, podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou L. Pignatarem Nolinem a M. Huttunenem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Finská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy o ES a směrnice 2001/37/ES (1) tím,
 že nezajistila, aby autonomní území Aland provedlo do svého právního řádu článek 8a směrnice 89/622/EHS, který byl vložen směrnicí 92/41/EHS a je nyní obsažen v článku 8 směrnice 2001/37/ES,
 a tím,
 že nezajistila dodržování zákazu prodeje žvýkacího tabáku podle výše uvedených ustanovení práva Společenství na lodích registrovaných ve Finsku;
 2.
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Směrnice 92/41/EHS je uvedena v seznamu přílohy II směrnice 2001/37/ES a měla být podle něho provedena do vnitrostátního právního řádu do 1. července 1992. V případě Finska bylo okamžikem pro provedení do vnitrostátního právního řádu přistoupení Finska k EU, 1. leden 1995, přestože je nutno konstatovat, že Finsko na základě dohody o Evropském hospodářském prostoru bylo zavázáno k dodržování směrnice již od 1. ledna 1994.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 5. června 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků (Úř. věst. L 194, 18.7.2001, s. 26).


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 5. prosince 2013 — Solvay SA v. Evropská komise
 (Věc C-455/11 P P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Evropský trh s peroxidem vodíku a perboritanem - Rozhodnutí, kterým bylo konstatováno porušení článku 81 ES - Doba trvání protiprávního jednání - Pojmy „dohoda“ a „jednání ve vzájemné shodě“ - Oznámení o spolupráci - Povinnost uvést odůvodnění - Snížení pokuty)
 2014/C 45/10
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Solvay SA (zástupci: O. W. Brouwer, advokát, M. O'Regan, solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: V. Bottka, A. Biolan a J. Bourke, zmocněnci, ve spolupráci s M. Gray, BL)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (šestého rozšířeného senátu) ze dne 16. června 2011 ve věci Solvay v. Komise (T-186/06), kterým Tribunál částečně vyhověl žalobě směřující zaprvé k částečnému zrušení rozhodnutí Komise 2006/903/ES ze dne 3. května 2006 ohledně postupu podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (věc č. COMP/F/C.38.620 — peroxid vodíku a perboritan) (Úř. věst. L 353, s. 54), které se týkalo souboru dohod a jednání ve vzájemné shodě spočívajících ve výměně informací o cenách a objemech prodejů, dohodách o cenách a omezení kapacit výroby v EHP, jakož i v dozoru a provádění těchto dohod na evropském trhu s peroxidem vodíku a perboritanem, a zadruhé ke zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyni — Pojmy „dohoda“ a „jednání ve vzájemné shodě“
 Výrok
 1)
 Hlavní a vzájemný kasační opravný prostředek se zamítají.
 2)
 Společnosti Solvay SA se ukládá náhrada nákladů řízení o hlavním kasačním opravném prostředku.
 3)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení o vzájemném kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 347, 26.11.2011.


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem tribunal administratif de Lyon ze dne 7. dubna 2005 ve věci Jean Auroux a další proti Commune de Roanne – Vedlejší účastník: Société d'équipement du département de la Loire
 (Věc C-220/05)
 (2005/C 193/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem tribunal administratif de Lyon, ze dne 7. dubna 2005, ve věci Jean Auroux a další proti Commune de Roanne – Vedlejší účastník: Société d'équipement du département de la Loire, který došel kanceláři Soudního dvora dne 19. května 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Le tribunal administratif de Lyon žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Je dohoda, kterou první zadavatel svěří druhému zadavateli provedení za účelem obecného zájmu výstavby, v rámci které tento druhý zadavatel poskytne prvnímu stavby určené pro jeho potřebu a po jejímž uplynutí se první zadavatel automaticky stane vlastníkem staveb jiných pozemků a staveb, které nebyly postoupeny třetím osobám, veřejnou zakázkou na stavební práce ve smyslu ustanovení článku 1 pozměněné směrnice 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 (1)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, je třeba pro posouzení výše uvedené prahové hodnoty 5 000 000 zvláštních práv čerpání stanovené článkem 6 téže směrnice zohlednit pouze cenu zaplacenou za postoupení staveb předaných zadavateli nebo částku této ceny a zaplacené podíly, i když jsou určeny pouze z části k provedení těchto staveb nebo konečně celkovou částku stavebních prací, přičemž majetek nepostoupený k okamžiku uplynutí smlouvy se stane automaticky vlastnictvím prvního zadavatele a tento tedy pokračuje v provádění platných smluv a přebírá závazky druhého zadavatele?
 3)
 V případě kladné odpovědi na dvě první otázky, nemusí první zadavatel pro uzavření takové dohody použít postupy zadávání veřejných zakázek stanovené toutéž směrnicí z důvodu, že tato dohoda může být uzavřena pouze s některými právnickými osobami a že tytéž postupy budou použity druhým zadavatelem pro zadání těchto zakázek na stavební práce?
 (1) Směrnice Rady 93/37/EHS ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce (Úř. věst L 199 ze dne 9.8.1993, s. 54)


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2011 — ATB Norte v. OHIM — Bricocenter Italia (BRICO CENTER Città)
 (Věc T-482/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství BRICO CENTER Città - Starší obrazové ochranné známky Společenství ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2011/C 232/49
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ATB Norte, SL (Burgos, Španělsko) (zástupci: původně P. López Ronda, G. Macías Bonilla, H. Curtis-Oliver a G. Marín Raigal, poté F. Brandolini Kujman advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: O. Montalto a G. Mannucci, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Itálie) (zástupci: G. Ghidini, M. Mergati a C. Signorini, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. září 2009 (věc R 1047/2008-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi ATB Norte, SL a Bricocenter Italia Srl.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 28. září 2009 (věc R 1047/2008-4) se zrušuje v rozsahu, v němž vyhovělo odvolání společnosti Bricocenter Italia Srl před odvolacím senátem týkajícímu se služeb „reklamy“, „vedení obchodních záležitostí“ a „komerční správy“, jichž se týkala přihláška ochranné známky Společenství.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 ATB Norte, SL, Bricocenter Italia a OHIM ponesou každý své vlastní náklady řízení vynaložené v průběhu řízení před Tribunálem.
 (1) Úř. věst. C 24, 30.01.2010.


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/10
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. září 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I — Polská republika) — Oasis East sp z o.o. v. Minister Finansów
 (Věc C-395/09) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Směrnice 2006/112/ES - Přistoupení nového členského státu - Nárok na odpočet daně odvedené na vstupu - Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje nárok na odpočet daně u určitých služeb - Obchodní partneři se sídlem na území považovaném za „daňový ráj“ - Možnost členských států zachovat pravidla pro vyloučení nároku na odpočet v okamžiku vstupu šesté směrnice o DPH v platnost)
 2010/C 317/19
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny Izba Finansowa Wydział I
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Oasis East sp z o.o.
 Žalovaný: Minister Finansów
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Naczelny Sąd Administracyjny — Výklad čl. 17 odst. 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) a článku 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní úprava platná již před přistoupením, která vylučuje právo na odpočet daně u služeb, za které je platba poskytována osobě, která má své bydliště, své sídlo nebo svou hlavní správu na území považovaném za „daňový ráj“.
 Výrok
 Článek 17 odst. 6 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, jehož ustanovení byla v podstatě převzata v článku 176 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, je třeba vykládat v tom smyslu, že nedovoluje zachovat vnitrostátní právní předpisy použitelné v dotyčném členském státě v době vstupu šesté směrnice 77/388 v platnost, které obecně vylučují nárok na odpočet daně z přidané hodnoty odvedené na vstupu v případě dovozu služeb, u nichž je protiplnění placeno přímo či nepřímo osobě, která je usazena ve státě nebo na území kvalifikovaném uvedenými právními předpisy jako „daňový ráj“.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/57
 Žaloba podaná dne 24. června 2011 — ZZ v. Evropská komise
 (Věc F-64/11)
 2011/C 252/126
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupci: S. Crosby a S. Santoro, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované, kterým žalovaná jednostranně odstoupila od nabídky pracovního místa učiněné žalobkyni, přestože žalobkyně již tuto nabídku přijala.
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 4. března 2011, kterým Evropská komise zamítla interní stížnost podanou žalobkyní proti rozhodnutí Komise HR B2 (2010) 662634 ze dne 5. října 2010;
 —
 uložit žalované náhradu škody způsobené žalobkyni, včetně ušlého platu a dalších výhod;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/6
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 4. května 2017 – RFA International, LP v. Evropská komise
 (Věc C-239/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Dumping - Dovoz ferosilicia pocházejícího z Ruska - Zamítnutí žádostí o vrácení zaplaceného antidumpingového cla“)
 (2017/C 213/04)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: RFA International, LP (zástupci: B. Evtimov, advokat, E. Borovikov, avocat, a D. O'Keeffe, solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: J.-F. Brakeland, P. Němečková a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti RFA International LP se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/38
 Žaloba podaná dne 24. června 2011 — Italiana Calzature v. OHIM — Vicini (Giuseppe GIUSEPPE ZANOTTI DESIGN)
 (Věc T-336/11)
 2011/C 252/85
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Società Italiana Calzature SpA (Milán, Itálie) (zástupci: A. Rapisardi a C. Ginevra, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Vicini SpA (San Mauro Pascoli, Itálie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu R 0634/2010-2 ze dne 8. dubna 2011 a v důsledku toho potvrdil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 5. března 2010 ve věci č. 1350711;
 —
 uložil OHIM náhradu všech nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: VICINI S.p.A.
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka se slovním prvkem „GIUSEPPE“ (přihláška č. 6 513 386) pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství „ZANOTTI“ (č. 244 277) pro zboží zařazené do třídy 25 a italská obrazová ochranná známka se slovním prvkem „Zanotti“ pro zboží zařazené do tříd 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: námitce bylo částečně vyhověno
 Rozhodnutí odvolacího senátu: odvolání bylo zamítnuto v plném rozsahu
 Dovolávané žalobní důvody: nesprávný výklad a použití čl. 8 odst. 2 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/32
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2016 – Access Info Europe v. Komise
 (Věc T-852/16)
 (2017/C 053/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Access Info Europe (Madrid, Španělsko) (zástupci: O. Brouwer, E. Raedts a J. Wolfhagen, lawyers)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2016) 6030 ze dne 19. září 2016, kterým byl odmítnut přístup k dokumentům požadovaným žalobkyní podle nařízení (ES) č. 1049/2001;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení žalobkyně včetně nákladů případných vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 4 odst. 1 písm. a) třetí odrážku nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že rozhodla, že přístup k požadovaným dokumentům by závažně narušil mezinárodní vztahy.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 4 odst. 2 druhou odrážku nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že rozhodla, že přístup k požadovaným dokumentům by závažně narušil ochranu probíhajících řízení, která byla zahájena ve věcech T-192/16, T-193/16 a T-257/16 a že přístup k uvedeným dokumentům by narušil zájem Komise na získání objektivního a uceleného právního poradenství. Tímto žalobním důvodem se také tvrdí, že Komise nerozpoznala, že přístup k požadovaným dokumentům má přednost před veřejným zájmem a že by z tohoto důvodu měly být zpřístupněny.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 4 odst. 3 druhý a třetí pododstavec nařízení (ES) č. 1049/2001, když rozhodla, že přístup k požadovaným dokumentům by závažně narušil rozhodovací postup, anebo když nerozpoznala, že existuje převažující veřejný zájem zejména s ohledem na to, že dotčený rozhodovací postup byl ukončen.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně použila čl. 46 odst. 6 nařízení (ES) č. 1049/2001 tím, že neumožnila alespoň částečný přístup k požadovaným dokumentům, které zcela odepřela zpřístupnit.


text:
 9.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 81/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Ustavno sodišče (Slovinsko) dne 20. listopadu 2014 – Tadej Kotnik a další, Jože Sedonja a další, Fondazione cassa di risparmio di Imola, Imola, Italská republika, Andrej Pipuš a Dušanka Pipuš, Tomaž Štrukelj, Luka Jukič, Angel Jaromil, Franc Marušič a další, Stajka Skrbinšek, Janez Forte a další, Marija Pipuš, Državni svet Republike Slovenije, Varuh človekovih pravic Republike Slovenije v. Državni zbor Republike Slovenije
 (Věc C-526/14)
 (2015/C 081/04)
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Ustavno sodišče
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Tadej Kotnik a další, Jože Sedonja a další, Fondazione cassa di risparmio di Imola, Imola, Italská republika, Andrej Pipuš a Dušanka Pipuš, Tomaž Štrukelj, Luka Jukič, Angel Jaromil, Franc Marušič a další, Stajka Skrbinšek, Janez Forte a další, Marija Pipuš, Državni svet Republike Slovenije, Varuh človekovih pravic Republike Slovenije
 Odpůrce: Državni zbor Republike Slovenije
 Předběžné otázky
 1.
 a)
 Je třeba Sdělení o bankovnictví (1) vykládat s ohledem na právní účinky, které konkrétně vytváří a vzhledem k tomu, že Evropská unie má výlučnou pravomoc v oblasti státních podpor v souladu s čl. 3 odst. 1 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie a k tomu, že Komise má v souladu s článkem 108 Smlouvy o fungování Evropské unie pravomoc vydávat rozhodnutí v oblasti státních podpor, v tom smyslu, že je závazné pro členské státy, které hodlají napravit vážnou poruchu v hospodářství poskytnutím státní podpory úvěrovým institucím, pokud má taková podpora trvalý charakter a nemůže být snadno odebrána?
 b)
 Jsou body 40 až 46 Sdělení o bankovnictví, které podmiňují možnost poskytnout státní podpory určené k nápravě vážné poruchy v národním hospodářství splněním požadavku odepsat kapitál, hybridní kapitál a podřízený dluh nebo přeměnit hybridní kapitálové nástroje a podřízený dluh na kapitál, aby se omezila výše podpory na nezbytné minimum s ohledem na nutnost vzít v úvahu morální hazard, neslučitelné s články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování Evropské unie v tom, že překračují pravomoc Komise, jak je vymezena v těchto ustanoveních Smlouvy o fungování Evropské unie v oblasti státních podpor?
 c)
 V případě, že je na otázku 2 odpovězeno záporně, jsou body 40 až 46 Sdělení o bankovnictví, které podmiňují možnost poskytnout státní podpory požadavkem odepsat kapitál nebo přeměnit na kapitál, pokud se tento požadavek týká akcií (kapitálu), hybridní kapitálové nástroje a nástroje podřízeného dluhu vydané před zveřejněním Sdělení o bankovnictví, z nichž všechny nebo některé mohly být v době, kdy byly vydány, odepsány bez kompenzace pouze v případě úpadku banky, slučitelné se zásadou ochrany legitimního očekávání zakotvenou v unijním právu?
 d)
 V případě, že je na otázku 2 odpovězeno záporně a na otázku 3 kladně, jsou body 40 až 46 Sdělení o bankovnictví, které podmiňují možnost poskytnout státní podpory požadavkem odepsat kapitál, hybridní kapitál a nástroje podřízeného dluhu nebo přeměnit hybridní kapitálové nástroje a nástroje podřízeného dluhu na kapitál, aniž by bylo zahájeno a ukončeno insolvenční řízení, v němž může být likvidován majetek dlužníka prostřednictvím soudního řízení, v jehož rámci by držitelé nástrojů podřízeného dluhu měli možnost účastnit se ho v postavení účastníků řízení, slučitelné s právem na vlastnictví stanoveným v čl. 17 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie?
 e)
 V případě, že je na otázku 2 odpovězeno záporně a na otázky 3 a 4 kladně, jsou body 40 až 46 Sdělení o bankovnictví, které podmiňují možnost poskytnout státní podpory požadavkem odepsat kapitál, hybridní kapitál a nástroje podřízeného dluhu nebo přeměnit hybridní kapitálové nástroje a nástroje podřízeného dluhu na kapitál, v rozsahu, v němž provádění těchto opatření vyžaduje snížení či navýšení základního kapitálu akciových společností na základě rozhodnutí příslušného správního orgánu, a nikoli valné hromady akcionářů akciové společnosti, neslučitelné s články 29, 34, 35 a 40 až 42 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/30/EU ze dne 25. října 2012 o koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 54 druhého pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (2)?
 f)
 Lze Sdělení o bankovnictví s ohledem na jeho bod 19, a zejména na požadavek stanovený v tomto bodě respektovat základní práva, na jeho bod 20 a na principiální požadavek stanovený v bodech 43 a 44 tohoto sdělení přeměnit nebo odepsat hybridní kapitál a nástroje podřízeného dluhu před poskytnutím státních podpor, vykládat v tom smyslu, že toto opatření neukládá povinnost členským státům, které hodlají napravit vážnou poruchu v hospodářství poskytnutím státní podpory úvěrovým institucím, zavést povinnost provést takovou konverzi nebo odepsání jako podmínku pro poskytnutí státních podpor na základě čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie, nebo v tom smyslu, že aby bylo možné poskytnout státní podporu, stačí, že se konverze nebo odepsání provede pouze způsobem, který je přiměřený?
 2.
 Lze čl. 2 sedmou odrážku [směrnice 2001/24/ES] (3) vykládat ve smyslu, že mezi reorganizační opatření spadají i opatření vyžadující sdílení nákladů akcionáři a podřízenými věřiteli uvedená v bodech 40 až 46 Sdělení o bankovnictví (odpis kmenového kapitálu tier 1, hybridního kapitálu a nástrojů podřízeného dluhu, jakož i konverze hybridních kapitálových nástrojů a nástrojů podřízeného dluhu na kapitál)?
 (1) Sdělení Komise o použití pravidel pro poskytování státní podpory ve prospěch bank v souvislosti s finanční krizí od 1. srpna 2013 (Úř. věst. C 216, s. 1; dále jen „Sdělení o bankovnictví“).
 (2) Úř. věst. L 315, s. 74.
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES ze dne 4. dubna 2001 o reorganizaci a likvidaci úvěrových institucí (Úř. věst. L 125, s. 15).


text:
 2.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/23
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2012 — Kaatsu International v. OHIM (KAATSU)
 (Věc T-567/12)
 2013/C 63/46
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kaatsu International Co. Ltd (Morningside Drive, Spojené státy) (zástupce: M. Edenborough, QC)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí odvolacího senátu;
 —
 uložil žalovanému, aby žalobkyni uhradil její náklady vzniklé v souvislosti s tímto řízením.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „KAATSU“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 10, 16, 28, 41 a 44 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 179 547
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/25
 Žaloba podaná dne 24. října 2005 – Komise v. Reagecon Diagnostics
 (Věc T-391/05)
 (2005/C 330/60)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: L. Flynn, jako zmocněnec)
 Žalovaná: Reagecon Diagnostics Ltd
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 uložil žalované, aby Komisi uhradila
 —
 a)
 částku ve výši 169 658,65 eur (sto šedesát devět tisíc šest set padesát osm eur a šedesát pět centů) odpovídající dlužné částce ve výši 161 953,99 eur a částce úroků z prodlení ke dni 21. října 2005 ve výši 7 704,66 eur při úrokové sazbě 5,53 %;
 —
 b)
 částku 24,53714 eur za každý den jako úrok, při úrokové sazbě 5,53 % od 16. listopadu 2005 do doby splacení celé dlužné částky;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů probíhajícího řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropské společenství zastoupené Evropskou komisí uzavřelo se žalovanou smlouvu č. MAS3-CT-1998-0177 v rámci zvláštního programu pro výzkum a technologický vývoj, včetně prokazování, v oblasti oceánologie a technologie známého jako „program MAST III“ (1). Smlouva se týkala provedení pomocného výzkumného projektu nazvaného „Vývoj a testování monitorujícího a kontrolního systému inovačních iontových výběrových elektrod pro celkový dusík v mořských vodách“, který měl probíhat po dobu 24 měsíců, od 1. prosince 1998.
 Smlouva stanovila, že Komise poskytne na příslušný projekt finanční příspěvek, a záloha ve výši 268 000 ECU byla vyplacena žalované dne 1. prosince 1998. Další průběžná platba ve výši 134 417 EUR byla provedena dne 6. září 2000. Tedy celková částka vyplacená Komisí žalované byla ve výši 402 471 EUR.
 Komise provedla audit smlouvy ve dnech 24. a 25. září 2001. Na základě auditu byl učiněn závěr, že příspěvky Komise do té doby překročily 50 % nákladů na projekt. Auditem se také zjistilo, že výkaz o nákladech předložený jiným účastníkem projektu byl podepsán nesprávně žalovanou.
 Dne 25. ledna 2002 předložila žalovaná další výkaz o nákladech pro období od 1. prosince 1999 do 30. listopadu 2000.
 Komise provedla dvě nezávislé technické kontroly projektu a vyměnila si se žalovanou korespondenci ohledně výsledků auditu a těchto dvou kontrol a problémů, které z nich vyvstaly. Poté Komise vystavila žalované fakturu požadujíc zaplacení částky ve výši 161 953, 99 EUR, což byl rozdíl mezi celkovými náklady ve výši 240 463, 01 odsouhlasených Komisí a celkovou částkou, kterou již dříve Komise žalované vyplatila.
 Na základě svoji žaloby požaduje Komise zaplacení výše uvedené částky spolu s úrokem z této částky v souladu s irským právem, které je použitelné na tuto smlouvu.
 (1) Rozhodnutí Rady č. 94/804/ES ze dne 23. listopadu 1994, Úř. věst. L 334, s. 59.


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/17
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-540/07)
 (2008/C 37/24)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a A. Aresu, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že zachovává v platnosti nákladnější daňový režim pokud jde o dividendy vyplácené společnostem usazeným v jiných členských státech a ve státech EHP, než jaký se používá na domácí dividendy, nesplnila podivnosti uložené článkem 56 ES a článkem 40 dohody o Evropském hospodářském prostoru pokud jde o volný pohyb kapitálu mezi členskými státy a mezi smluvními státy dotčené dohody, jakož i povinnosti dle článku 31 téže dohody ve vztahu ke svobodě usazování mezi smluvními státy této dohody;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropská komise odkazuje na platné italské právní předpisy v této věci a rovněž na ty, které vycházejí ze Smlouvy, které podrobují rozdělování dividend neitalským společnostem (dividendy na vývoz) daňovému zacházení, které je mnohem méně příznivé než to, které se uplatní na rozdělení dividend italským společnostem (domácí dividendy).
 Evropská komise tvrdí, že tyto právní předpisy, které se však italská vláda chystá změnit, jsou v rozporu se zásadou volného pohybu kapitálu, jelikož mají negativní účinek na zisky a investiční rozhodnutí nerezidentů-akcionářů v italských společnostech, přičemž zároveň italským společnostem ztěžují získávání kapitálu v zahraničí. Měly by tedy být prohlášeny za jasné porušení článku 56 ES, který zakazuje jakékoliv omezení volného pohybu kapitálu mezi členskými státy, a článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru (Dohody o EHP), která podobným způsobem upravuje volný pohyb mezi smluvními státy této dohody.
 Krom toho dle tvrzení Evropské komise mohou být takové právní předpisy rovněž v rozporu s právem na usazování dle článku 31 Dohody o EHP, jelikož se použijí i na kontrolní účast nad italskými společnostmi, které jsou vlastněny společnostmi usazenými ve smluvních státech této dohody, účast, na kterou se jejich daňový systém harmonizovaný dle směrnice Společenství 90/435/EHS (1) nepoužije.
 V průběhu řízení o nesplnění povinnosti měla Evropská komise příležitost zkoumat argumenty italské republiky odůvodňující dotčené právní předpisy, ale došla k závěru, že tyto argumenty toto odůvodnění neposkytují. Nedávno však italská vláda oznámila svůj záměr změnit uvedené právní předpisy a uvést je do souladu se směrnicí Společenství. Tato žaloba může tento reformní postup urychlit.
 (1) Úř. věst. 1990, L 225, s. 6; Zvl. vyd. 09/01, s. 147.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Itálie) dne 10. května 2017 – Whirlpool Europe Srl a další v. Autorità per l’energia elettrica e per il gas e il sistema idrico
 (Věc C-263/17)
 (2017/C 309/24)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: Whirlpool Europe Srl, Fenice – Qualità Per L’ambiente SpA, FCA Italy SpA, FCA Group Purchasing Srl, FCA Melfi SpA, Barilla G. e R. Fratelli SpA, Versalis SpA
 Odpůrce: Autorità per l’energia elettrica e per il gas e il sistema idrico
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být směrnice 2009/72/ES (1), a zejména čl. 3 odst. 5 a 6 a článek 28 vykládány v tom smyslu, že soustava vytvořená a provozovaná soukromou osobu, ke které je připojen omezený počet výrobních a spotřebních jednotek a která je připojena k veřejné síti, nutně představuje elektroenergetickou síť, a tudíž „distribuční soustavu“ ve smyslu této směrnice, aniž by bylo možné z této klasifikace vyloučit soukromé soustavy s těmito vlastnostmi vytvořené před vstupem směrnice v platnost a původně vzniklé za účelem vlastní výroby?
 2)
 V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je jedinou možností, kterou nabízí směrnice pro účely zhodnocení zvláštních charakteristik soukromé elektroenergetické sítě, zařadit tuto síť do kategorie uzavřených distribučních soustav uvedené v článku 28 této směrnice, nebo je vnitrostátnímu zákonodárci dovoleno stanovit jinou kategorii distribučních soustav podléhajících zjednodušené právní úpravě, která se liší od úpravy stanovené pro UDS?
 3)
 Bez ohledu na předchozí otázky, musí být směrnice vykládána v tom smyslu, že se na uzavřené distribuční soustavy uvedené v článku 28 v každém případě vztahuje povinnost přístupu třetích osob?
 4)
 Bez ohledu na předchozí otázky, umožňuje klasifikace soukromé elektroenergetické sítě jako uzavřené distribuční soustavy ve smyslu článku 28 směrnice 2009/72/ES vnitrostátnímu zákonodárci, aby ve prospěch této soustavy stanovil pouze výjimky ze všeobecného režimu distribučních soustav, které jsou výslovně stanoveny v článku 28 a čl. 26 odst. 4 této směrnice, nebo je s ohledem na ustanovení bodu 29 a 30 odůvodnění směrnice dovoleno či uloženo členskému státu stanovit další výjimky z použití všeobecného režimu distribučních soustav tak, aby bylo zajištěno dosažení cílů stanovených ve výše uvedených bodech odůvodnění?
 5)
 V případě, že Soudní dvůr učiní závěr, že členský stát může nebo musí přijmout právní úpravu, která zohledňuje zvláštnosti uzavřených distribučních soustav, brání ustanovení směrnice 2009/72/ES, a zejména body 29 a 30 odůvodnění, čl. 15 odst. 7, čl. 37 odst. 6 písm. b) a čl. 26 odst. 4 takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou právní předpisy relevantní v tomto řízení, které podrobují uzavřené distribuční soustavy právní úpravě v oblasti dispečinku a účetního a funkčního oddělení, která je zcela obdobná právní úpravě, která je stanovena pro veřejné sítě a která v oblasti všeobecných nákladů elektrické soustavy stanoví placení těchto poplatků v poměrné výši i za energii spotřebovanou uvnitř uzavřené soustavy?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES ze dne 13. července 2009 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 2003/54/ES (Úř. věst. 2009, L 211, s. 55).


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/50
 Žaloba podaná dne 16. července 2007 – Organizace Mudžáhidů íránského lidu v. Rada
 (Věc T-256/07)
 (2007/C 211/94)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Organizace Mudžáhidů íránského lidu (Auvers sur Oise, Francie) (zástupci: J.P. Spitzer, advokát, a D. Vaughan, QC)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Rady 2007/445/ES v rozsahu, v jakém se dotýká žalobkyně;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá částečného zrušení rozhodnutí Rady 2007/445/ES ze dne 28. června 2007, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a zrušují rozhodnutí 2006/379/ES a 2006/1008/ES (1), a které nadále uvádí žalobkyni na seznamu osob, skupin a subjektů, na které se vztahuje zmrazení finančních prostředků a jiných finančních zdrojů.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí Rady by mělo být zrušeno, neboť jej Rada založila na zařazení žalobkyně provedené v rozhodnutí 2006/379/ES, jež mělo být ohledně žalobkyně Radou zrušeno či změněno na základě rozsudku Soudu prvního stupně ve věci T-228/02, Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran (Sb. rozh., s. II-0000). Podle žalobkyně měla Rada povinnost odstranit její jméno z uvedeného seznamu.
 Dále žalobkyně uplatňuje, že přijetím napadeného rozhodnutí bylo porušeno její právo být vyslechnuta, a že napadené rozhodnutí bylo přijato bez řádného odůvodnění.
 Kromě toho žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí bylo přijato pouze na základě skutečností, jež se týkají období před rokem 2001, aniž by byly zohledněny skutečnosti týkající se období po roce 2001 předložené žalobkyní.
 Konečně žalobkyně uplatňuje, že uvedené okolnosti představují zneužití pravomoci.
 (1) Úř. věst. L 169, s. 58.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/8
 Žaloba podaná dne 26. března 2007 – Evropský parlament v. Rada Evropské unie
 (Věc C-166/07)
 (2007/C 155/14)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: I. Klavina a L. Visaggio, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro a M. Moore, zmocněnci)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 1968/2006 (1) ze dne 21. prosince 2006 o finančních příspěvcích Společenství do Mezinárodního fondu pro Irsko (2007–2010);
 —
 uložit Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropský parlament uvádí na podporu své žaloby jediný žalobní důvod, vycházející z nesprávné volby právního základu napadeného rozhodnutí. Vzhledem k tomu, že opatření stanovená tímto nařízením totiž náleží do pravomocí Společenství v oblasti hospodářské a sociální soudržnosti, měla být přijata na základě čl. 159 třetího pododstavce ES, a nikoliv na základě článku 308 ES, který může být použit, pouze pokud žádné jiné ustanovení Smlouvy nesvěřuje orgánům Společenství pravomoc nezbytnou pro přijetí dotčeného aktu.
 (1) Úř. věst. L 409, s. 81, a – oprava – Úř. věst. 2007, L 36, s. 31.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/61
 Žaloba podaná dne 5. října 2009 — Grúas Abril Asistencia v. Komise
 (Věc T-386/09)
 2009/C 282/114
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Grúas Abril Asistenci, SL (Alicante, Španělsko) (zástupce: R. L. García García, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 konstatovat, že zamítnutí orgány příslušnými v oblasti hospodářské soutěže a španělskými soudy stížnosti předložené žalobkyní, společností Grúas Abril Asistenci, S.L., je v rozporu s články 81 a 82 ES;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství, která je autorem napadeného rozhodnutí, aby v důsledku toho přijala nezbytná opatření nařizující ukončení uvedené protiprávní činnosti a ukládající pokuty a sankce použitelné na toto porušení právních předpisů, jakož i udělující žalobkyni nárok na náhradu škody, která jí případně vznikne uvedeným porušením právních předpisů;
 —
 rozhodnout, že jednání společnosti MAPFRE MUTUALIDAD DE SEGUROS Y REASEGUROS A PRIMA FIJA (nyní MAPFRE, S.A.) vůči žalobkyni, jejímu dodavateli, které spočívá v jednostranném uložení sazeb, které používala na její asistenční služby, ve stanovení nižších sazeb než byly náklady na uvedené služby, v neodůvodněném a svévolném vyžadování toho, aby tyto služby byly provedeny za podmínek, které nebyly sjednány ve smlouvě (provádění služby jeřáby označenými logem MAPFRE), v hrozbě žalobkyni odstoupením od smlouvy v případě, že nesplní tyto požadavky a v realizaci této hrozby, představuje porušení španělského zákona o ochraně hospodářské soutěže (Ley Española de Defensa de la Competencia), jakož i článků 81 a 82 ES a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně je rodinným podnikem, jehož činnost spočívá v poskytování služeb odtahu vozidel v případě poruchy na dálnici.
 Žalobkyně napadá jednání společnosti MAPFRE, S.A., které je údajně v rozporu s pravidly použitelnými v oblasti hospodářské soutěže, jelikož podle žalobkyně tato společnost v rámci smlouvy o asistenci, jež stanovila odtah vozidel pojištěných MAPFRE, pokud to tato společnost nebo její pojištěnci požadují, jednak vyžadovala, aby tato asistenční služba byla prováděna vozidly označenými logem MAPFRE a aby žalobkyně činila reklamu její ochranné známce bez jakéhokoliv protiplnění, a jednak uložila nižší sazby než jsou náklady na poskytovanou službu.
 Žalobkyně zakládá svou žalobu na porušení pravidel Společenství a španělských pravidel v oblasti hospodářské soutěže.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/39
 Žaloba podaná dne 12. února 2015 – Alsharghawi v. Rada
 (Věc T-66/15)
 (2015/C 146/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bashir Saleh Bashir Alsharghawi (Johannesburg, Jihoafrická republika) (zástupce: É. Moutet, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil a rozhodl, že si Rada nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze Smlouvy FEU tím, že nezkoumala jeho situaci;
 —
 nařídil Radě znovu přezkoumat jeho situaci;
 —
 uložil Radě náhradu vlastních nákladů řízení a náhradu nákladů řízení, které vznikly žalobci.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby uvádí žalobce jediný žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Rada tím, že nevyhověla jeho žádosti o přezkum, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z právních předpisů a judikatury Evropské unie.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 2. července 2014 – Marc Hußock, Ute Hußock, Michelle Hußock, Florian Hußock v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-316/14)
 2014/C 303/35
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Marc Hußock, Ute Hußock, Michelle Hußock, Florian Hußock
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno zásahy třetích osob, které jednají na vlastní odpovědnost a na které byly přeneseny úlohy, jež jsou součástí provozu leteckého dopravce, považovat za mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 (1)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Je při tomto posuzování relevantní, kým (leteckou společností, provozovatelem letiště atd.) byla třetí osoba pověřena?
 (1) Nařízení (ES) č. 261/2004 Evropského parlamentu a Rady (ES) ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/18
 Žaloba podaná dne 30. července 2007 – Caisse Nationale des Caisses d'Épargne et de Prévoyance v. Komise
 (Věc T-289/07)
 (2007/C 235/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Caisse Nationale des Caisses d'Épargne et de Prévoyance (CNCEP) (Paříž, Francie) (zástupci: F. Sureau, D. Théophile, É. Renaudeau, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2007) 2110 konečné ze dne 10. května 2007 podle čl. 86 odst. 3 ES týkající se zvláštních práv udělených Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance a Crédit Mutuel na distribuci vkladních knížek typu „livret A“ a „livret bleu“;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předloženou žalobou žalobkyně požaduje, aby bylo zrušeno rozhodnutí Komise K(2007) 2110 konečné ze dne 10. května 2007, které prohlašuje ustanovení francouzského měnového a finančního zákoníku (Code Monétaire et Financier), která vyhrazují třem úvěrovým institucím, Banque Postale, Caisses d'Épargne et de Prévoyance a Crédit Mutuel, zvláštní práva na distribuci vkladních knížek typu „livret A“ a „livret bleu“, za neslučitelná s čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s články 43 ES a 49 ES.
 Na podporu své žaloby uplatňuje šest žalobních důvodů.
 První žalobní důvod se týká porušení podstatných procesních náležitostí, jelikož Komise nedodržela práva obhajoby žalobkyně a jelikož rozhodnutí je nedostatečně odůvodněno.
 K věci samé žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení, když se domnívala, že zvláštní práva na distribuci vkladních knížek typu „livret A“ a „livret bleu“ představují per se omezení svobody usazování. Podle žalobkyně se Komise dopustila nesprávného posouzení, jelikož se domnívala, že tato zvláštní práva v praxi způsobí, že výkon svobod Společenství ve Francii bude méně přitažlivý.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí vykazuje právní vady a vady posouzení v rozsahu, v němž Komise usoudila, že zvláštní práva nemohou být odůvodněna podle čl. 86 odst. 2 ES, a je stiženo nesprávným posouzením v rozsahu, v němž se Komise domnívala, že nemohou být odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu.
 Konečně žalobkyně uplatňuje, že se Komise dopustila pochybení, když posuzovala dotčené vnitrostátní opatření z hlediska svobody volného pohybu služeb.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 26. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret - Dánsko) – Envirotec Denmark ApS v. Skatteministeriet
 (Věc C-550/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný systém daně z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Přenesení daňové povinnosti - Článek 198 odst. 2 - Zlato surové nebo ve formě polotovarů - Pojem - Článek 199 odst. 1 písm. d) a příloha VI - Použitý materiál, odpad a šrot - Ingoty vzniklé roztavením předmětů a různých šrotů určené k získání zlata, o ryzosti 325 tisícin nebo vyšší“)
 (2016/C 260/04)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Envirotec Denmark ApS
 Žalovaný: Skatteministeriet
 Výrok
 Článek 198 odst. 2 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že se použije na dodávky takových ingotů, jako jsou ingoty dotčené v původním řízení, které se skládají z náhodných hrubých slitin získaných smícháním šrotu a různých kovových předmětů obsahujících zlato, jakož i další kovy, materiály a látky s obsahem zlata okolo 500 nebo 600 tisícin.
 (1) Úř. věst. C 56, 16.2.2015.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/26
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 9. ledna 2007 – Van Neyghem v. Výbor regionů
 (Věc T-288/04) (1)
 („Úředníci - Jmenování - Zařazení do platové třídy a stupně - Výplatní pásky - Opožděná stížnost - Přípustnost“)
 (2007/C 56/52)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Kris Van Neyghem (Tirlemont, Belgie) (zástupce: D. Janssens, advokát)
 Žalovaný: Výbor regionů Evropské unie (zástupci: P. Cervilla, zmocněnec, ve spolupráci s B. Wägenbaurem a R. Van der Houtem, advokáty)
 Předmět věci
 Žaloba na zrušení rozhodnutí Výboru regionů č. 87/03 ze dne 26. března 2003, kterým byl žalobce v konečném důsledku zařazen do platové třídy B5, stupně 4.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Výbor regionů Evropské unie ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 9.10.2004.


text:
 26.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco, Sala de lo Social (Španělsko) dne 13. listopadu 2014 – Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) v. Luis Aira Pascual a další
 (Věc C-509/14)
 (2015/C 026/18)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF)
 Odpůrci: Luis Aira Pascual a další
 Předběžná otázka
 Brání čl. 1 písm. b) směrnice Rady 2001/23/ES (1) ze dne 12. března 2001 ve spojení s čl. 4 odst. 1 téže směrnice takovému výkladu španělského právního předpisu, který ji má učinit účinnou, podle něhož povinnost převzetí práv a povinností nevzniká v případě, kdy veřejnoprávní podnik, který je nositelem určité služby vyplývající z jeho vlastní činnosti, pro jejíž vykonávání jsou důležité určité hmotné prvky a kterou poskytoval prostřednictvím zadání zakázky, přičemž zhotoviteli uložil povinnost používat tyto prvky, které patří do jeho vlastnictví, se následně rozhodne, že smlouvu neprodlouží a bude ji provádět sám a prostřednictvím svých vlastních zaměstnanců, přičemž vyloučí zaměstnance zhotovitele, takže služba je nadále poskytována pouze s tou změnou, že jsou nahrazeni pracovníci vykonávající tuto činnost vykonávajících a že jsou převedeni k jinému zaměstnavateli?
 (1) Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16).


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litevská republika) dne 16. února 2009 – Kirin Amgen, Inc. v. Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras
 (Věc C-66/09)
 2009/C 90/27
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Kirin Amgen, Inc.
 Žalovaný: Lietuvos Respublikos valstybinis patentų biuras
 Předběžné otázky
 1)
 Má být den uvedený v čl. 19 odst. 2 nařízení č. 1768/92 (1), ke kterému vstupuje nařízení v platnost, vykládán ve vztahu k Litvě jako den jejího přistoupení k Evropské unii?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku kladná, jaký je vztah mezi článkem 19 a článkem 7 nařízení č. 1768/92 při výpočtu lhůty šesti měsíců a který z uvedených článků má být v tom případě použit?
 3)
 Vstoupila registrace výrobku v Evropském společenství bezpodmínečně v platnost v Litevské republice ke dni jejího přistoupení k Evropské unii?
 4)
 Je-li odpověď na třetí otázku kladná, lze vstup registrace výrobku v platnost postavit na roveň vlastní registraci pro účely čl. 3 písm. b) nařízení č. 1768/92?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky (Úř. věst. 1992 L 182, s. 1)


text:
 7.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. května 2012 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-366/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 2000/60/ES - Vodní politika Unie - Plány povodí - Zveřejnění a oznámení Komisi - Neexistence - Informování veřejnosti a konzultace ohledně návrhů plánů povodí - Neexistence)
 2012/C 200/08
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: I. Hadjiyiannis a A. Marghelis, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království (zástupci: T. Materne a J.-C. Halleux, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, s. 1), ve stanovené lhůtě — Nevypracování plánů povodí ve smyslu čl. 13 odst. 2, 3 a 6 a čl. 15 odst. 1 směrnice — Postup informování veřejnosti a konzultace ohledně návrhů uvedených plánů — Neexistence
 Výrok
 1)
 Belgické království tím, že ve stanovené lhůtě nevypracovalo všechny plány povodí, a to jak pro oblast povodí ležící zcela na vnitrostátním území, tak pro mezinárodní oblast povodí, a tím, že Evropské komisi ve stanovené lhůtě nezaslalo kopii těchto plánů, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 13 odst. 2, 3 a 6 a čl. 15 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky; Belgické království krom toho tím, že ve stanovené lhůtě nezahájilo postupy informování veřejnosti a konzultace ohledně návrhů plánů povodí, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 14 odst. 1 písm. c) této směrnice.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


text:
 16.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 336/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bayerisches Verwaltungsgericht München (Německo) dne 2. září 2013 — Andre Lawrence Shepherd v. Spolková republika Německo
 (Věc C-472/13)
 2013/C 336/19
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerisches Verwaltungsgericht München
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Andre Lawrence Shepherdndre
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES (1) vykládán v tom smyslu, že se ochrana vztahuje jen na takové osoby, jejichž konkrétní okruh vojenských úkolů zahrnuje přímou účast na bojových operacích, to znamená zásahy se zbraní, resp. osoby, které disponují pravomocí takovéto zásahy nařizovat (první alternativa), nebo mohou pod ochranu tohoto ustanovení spadat i jiní příslušníci ozbrojených sil, pokud se jejich okruh úkolů omezuje na logistickou a technickou podporu jednotky mimo vlastních bojových operací a boj ovlivňují jen nepřímo (druhá alternativa)?
 2)
 Pro případ, že na první otázku bude odpovězeno ve smyslu druhé alternativy:
 Má být čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES vykládán v tom smyslu, že vojenská služba v (mezinárodním nebo vnitrostátním) konfliktu musí převážně nebo systematicky povolávat resp. zavazovat k páchání zločinů nebo jednání ve smyslu čl. 12 odst. 2 směrnice 2004/83/ES (první alternativa), nebo stačí, že žadatel o azyl doloží, že ozbrojené síly, ke kterým patří, spáchaly v oblasti svého nasazení v jednotlivých případech zločiny ve smyslu čl. 12 odst. 2 písm. a) směrnice 2004/83/ES, a to buď proto, že se jednotlivé rozkazy k nasazení ukázaly být zločinnými v tomto smyslu, nebo proto, že se jednalo o excesy jednotlivých osob (druhá alternativa)?
 3)
 Pro případ, že na druhou otázku budu odpovězeno ve smyslu druhé alternativy:
 Poskytne se uprchlická ochrana jen tehdy, pokud lze i do budoucna se značnou pravděpodobností, mimo rozumné pochybnosti, počítat s tím, že dojde k porušování humanitárního mezinárodního práva, nebo stačí, pokud žadatel o azyl označí skutečnosti, podle kterých v konkrétním konfliktu (nutně nebo pravděpodobně) dojde k takovým zločinům a proto nelze vyloučit možnost, že by do nich mohl být zapleten?
 4)
 Vylučuje netolerování nebo stíhání porušení humanitárního mezinárodního práva vojenskými soudy jednotek uprchlickou ochranu podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES nebo nehraje tato skutečnost roli?
 Musí dokonce dojít ke stíhání Mezinárodním trestním soudem?
 5)
 Vylučuje skutečnost, že nasazení jednotek, resp. obsazení území bylo schváleno mezinárodním společenstvím nebo se opírá o mandát Rady bezpečnosti OSN uprchlickou ochranu?
 6)
 Je pro přiznání uprchlické ochrany podle čl. 9 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/83/ES nezbytné, aby žadatel o azyl mohl být při plnění svých služebních povinností odsouzen podle Statutu Mezinárodního trestního soudu (první alternativa), nebo se uprchlická ochrana poskytne již tehdy, není-li tato hranice dosažena, žadatel o azyl se tedy nemusí obávat trestního stíhání, plnění vojenské služby ale přesto nemůže uvést do souladu se svým svědomím (druhá alternativa)?
 7)
 Pro případ, že na šestou otázku bude odpovězeno ve smyslu druhé alternativy:
 Vylučuje skutečnost, že žadatel o azyl nevyužil možnosti nechat proběhnout řádné řízení o odepření výkonu služby ve válce, i když k tomu měl příležitost, uprchlickou ochranu podle výše uvedených ustanovení, nebo přichází uprchlická ochrana v úvahu i tehdy, pokud se jedná o aktuální rozhodnutí podle jeho svědomí?
 8)
 Představuje nečestné propuštění z armády, uložení trestu odnětí svobody a s tím související sociální zavržení a znevýhodňování akt pronásledování ve smyslu čl. 9 odst. 2 písm. b) nebo písm. c) směrnice 2004/83/ES?
 (1) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesarbeitsgericht (Německo) dne 18. října 2006 – Birgit Bartsch v. Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Altersfürsorge GmbH
 (Věc C-427/06)
 (2006/C 326/61)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Birgit Bartsch
 Žalovaný: Bosch und Siemens Hausgeräte (BSH) Altersfürsorge GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Obsahuje primární právo ES zákaz diskriminace na základě věku, jehož ochranu musí soudy členských států zajistit i tehdy, jestliže případné diskriminační zacházení nevykazuje žádnou souvislost s právem Společenství?
 b)
 V případně záporné odpovědi na otázku 1 a):
 Je taková souvislost s právem Společenství daná článkem 13 ES nebo – i před uplynutím lhůty k provedení – směrnicí Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (1)?
 2)
 Je možné zákaz diskriminace na základě věku v právu Společenství vyplývající z odpovědi na první otázku uplatnit také mezi jednak soukromými zaměstnavateli, a jednak jejich zaměstnanci nebo příjemci podnikového důchodu a jejich pozůstalými?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou otázku:
 a)
 Je takovým zákazem diskriminace na základě věku dotčeno pravidlo podnikového důchodového zabezpečení, podle kterého není pozůstalému manželovi poskytnut pozůstalostní důchod, jestliže je o více než 15 let mladší než bývalý zaměstnanec, který zemřel?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 3 a):
 Může být takové pravidlo odůvodněno tím, že zaměstnavatel má zájem na omezení rizik vyplývajících z podnikového důchodového zabezpečení?
 c)
 V případě záporné odpovědi na otázku 3 b):
 Má možný zákaz diskriminace na základě věku v právu podnikových důchodů neomezenou zpětnou účinnost, nebo je omezen na minulost, a pokud ano, jakým způsobem?
 (1) Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. ledna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV v. Plus Warenhandelsgeselschaft mbH
 (Věc C-304/08) (1)
 („Směrnice 2005/29/ES - Nekalé obchodní praktiky - Vnitrostátní právní úprava, která zásadně zakazuje obchodní praktiky, jež podmiňují účast spotřebitelů na výherní hře koupí zboží nebo využitím služby“)
 2010/C 179/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
 Žalovaná: Plus Warenhandelsgeselschaft mbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 5 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22) — Obchodní praktika, při níž je prodej zboží spojen s výherní hrou, která zákazníkovi umožňuje účastnit se slosování národní loterie, pokud nasbíral určitý počet bonusových bodů získaných při koupi zboží — Vnitrostátní právní úprava, podle níž je obchodní praktika, při které je účast spotřebitelů na soutěži o ceny nebo na výherní hře činěna závislou na koupi zboží nebo využití služby, v zásadě nepřípustná, aniž by přitom bylo rozhodující, zda toto reklamní opatření v konkrétním případě poškozuje zájmy spotřebitelů.
 Výrok
 Směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) je třeba vykládat tak, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která zásadně zakazuje obchodní praktiky, při kterých je účast spotřebitelů na soutěži o ceny nebo na výherní hře podmíněna koupí zboží nebo využitím služby, aniž by brala v úvahu konkrétní okolnosti projednávaného případu.
 (1) Úř. věst. C 247, 27.9.2008.


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 22. září 2016 společností Monster Energy Company proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 14. července 2016 ve věci T-567/15, Monster Energy v. EUIPO – MAD CATZ INTERACTIVE (Znázornění černého čtverce se čtyřmi bílými pruhy)
 (Věc C-502/16 P)
 (2017/C 112/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Monster Energy Company (zástupce: P. Brownlow, Solicitor)
 Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Soudní dvůr (devátý senát) usnesením ze dne 16. února 2017 prohlásil kasační opravný prostředek za nepřípustný.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/1
 Oznámení
 Informativní sdělení určené vnitrostátním soudům týkající se řízení o předběžné otázce u Soudního dvora jim bylo doručeno prostřednictvím příslušných vnitrostátních orgánů v roce 1996. Jelikož se toto sdělení ukázalo v praxi jako užitečné, Soudní dvůr se ujal jeho aktualizace v návaznosti na zkušenosti a dnes považuje za vhodné jej zpřístupnit zveřejněním v Úředním věstníku Evropské unie.
 INFORMATIVNÍ SDĚLENÍ
 o zahajování řízení o předběžné otázce vnitrostátními soudy
 (2005/C 143/01)
 1.
 Systém postoupení předběžné otázky je základním mechanismem práva Evropské unie, jehož cílem je poskytnout vnitrostátním soudům prostředek k zajištění jednotného výkladu a použití tohoto práva ve všech členských státech.
 2.
 Soudní dvůr Evropských společenství má pravomoc rozhodovat prostřednictvím řízení o předběžné otázce o výkladu práva Evropské unie a o platnosti aktů sekundárního práva. Tato obecná pravomoc je mu svěřena článkem 234 Smlouvy o ES a v určitých přesně vymezených případech dalšími texty.
 3.
 Vzhledem k tomu, že řízení o předběžné otázce spočívá na spolupráci mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudci, se pro zajištění účinnosti této spolupráce jeví vhodným poskytnout vnitrostátním soudům následující informace.
 4.
 Účelem těchto praktických informací, které nejsou jakkoli závazné, je orientovat vnitrostátní soudy, pokud jde o příhodnost podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, a případně jim pomoci ve formulaci a prezentaci otázek předkládaných Soudnímu dvoru.
 K úloze Soudního dvora v rámci řízení o předběžné otázce
 5.
 V rámci řízení o předběžné otázce je úlohou Soudního dvora poskytovat výklad práva Společenství nebo rozhodovat o jeho platnosti, a nikoliv uplatňovat toto právo na skutkový stav, o který se jedná v původním řízení, což je úlohou vnitrostátního soudu. Soudnímu dvoru nepřísluší ani vyslovit se ke skutkovým otázkám vzneseným v rámci sporu v původním řízení, ani rozhodovat, pokud jde o rozdílné názory na výklad nebo použití pravidel vnitrostátního práva.
 6.
 Soudní dvůr rozhoduje o výkladu nebo platnosti práva Společenství, přičemž je veden snahou poskytnout odpověď užitečnou pro řešení sporu, avšak je věcí postupujícího soudu, aby z této odpovědi vyvodil důsledky, a to případně tím způsobem, že nepoužije dotčenou vnitrostátní právní normu.
 K rozhodnutí podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce
 Autor otázky
 7.
 V rámci článku 234 Smlouvy o ES a článku 150 Smlouvy o ESAE může v zásadě každý soud členského státu, má-li vydat rozhodnutí v rámci řízení, jehož výsledkem má být přijetí rozhodnutí soudního typu, položit Soudnímu dvoru předběžnou otázku. Postavení orgánu jako soudního orgánu je vykládáno Soudním dvorem jako autonomní pojem práva Společenství.
 8.
 Oproti tomu v případě aktů přijatých orgány v oblasti hlavy IV třetí části Smlouvy o ES týkající se víz, azylu, přistěhovalectví a ostatních politik týkajících se volného pohybu osob – zejména v oblasti soudní příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí – je podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce omezeno na soudy, jejichž rozhodnutí již nemůže být napadeno opravnými prostředky v souladu s článkem 68 Smlouvy o ES.
 9.
 Stejně tak v souladu s článkem 35 Smlouvy o Evropské unii mohou být akty přijaté orgány v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce jen v případě soudů členských států, které přijaly pravomoc Soudní dvora, přičemž každý stát určí, zda je možnost podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce přístupná všem jeho soudům nebo zda je omezena na soudy, jejichž rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky.
 10.
 Není nezbytné, aby otázka byla vznesena samotnými účastníky řízení; vnitrostátní soudce ji může položit i bez návrhu.
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu
 11.
 Každý dotčený soud má pravomoc položit Soudnímu dvoru otázku týkající se výkladu pravidla práva Společenství, pokud ji považuje za nezbytnou k vyřešení sporu, který je mu předložen.
 12.
 Oproti tomu soud, jehož rozhodnutí nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je v zásadě povinen předložit Soudnímu dvoru takovouto otázku, ledaže již v dané oblasti existuje judikatura (a případný nový rámec nenastoluje skutečné pochybnosti ohledně možnosti použití této judikatury) nebo je správný způsob výkladu pravidla Společenství zcela zřejmý.
 13.
 Soud, jehož rozhodnutí může být napadeno opravnými prostředky, tak může, zejména pokud má věc za dostatečně objasněnou na základě judikatury Soudního dvora, rozhodnout sám o správném výkladu práva Společenství a o jeho použití na jím učiněná skutková zjištění. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se nicméně může ve vhodném stadiu řízení ukázat jako zvláště užitečná, pokud se jedná o novou otázku výkladu mající obecný význam pro jednotné použití práva Společenství v Unii nebo pokud se stávající judikatura nezdá být použitelná na zcela nový skutkový rámec.
 14.
 Vnitrostátnímu soudu přísluší vysvětlit, v čem je požadovaný výklad nezbytný k vynesení jeho rozsudku.
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se posouzení platnosti
 15.
 Jestliže vnitrostátní soudy mají možnost odmítnout žalobní důvody týkající se neplatnosti, které jsou před nimi uplatňovány, možnost prohlásit akt Společenství za neplatný spadá do výlučné pravomoci Soudního dvora.
 16.
 Každý vnitrostátní soud tak musí položit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, pokud má pochybnosti o platnosti aktu Společenství, s uvedením důvodů, pro které se domnívá, že by akt Společenství mohl být stižen neplatností.
 17.
 Nicméně, jestliže má vnitrostátní soudce vážné pochybnosti o platnosti aktu Společenství, na kterém je založen vnitrostátní akt, může výjimečně pozastavit dočasně provádění posledně uvedeného aktu nebo v tomto ohledu přijmout jakékoli jiné předběžné opatření. Je pak povinen položit otázku týkající se platnosti Soudnímu dvoru a uvést důvody, proč má za to, že akt Společenství není platný.
 K okamžiku podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
 18.
 Vnitrostátní soud může podat Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce hned, jakmile zjistí, že rozhodnutí o otázce nebo otázkách výkladu nebo platnosti je nezbytné k tomu, aby mohl být vydán jeho rozsudek; je to vnitrostátní soud, který může nejlépe posoudit, v jakém stadiu řízení je takovouto žádost třeba podat.
 19.
 Je nicméně žádoucí, aby rozhodnutí o položení předběžné otázky bylo přijato ve stadiu řízení, kdy je postupující soudce schopen vymezit skutkový a právní rámec problému, aby tak Soudní dvůr měl k dispozici veškeré poznatky nezbytné případně k ověření, že je právo Společenství na spor v původním řízení použitelné. Může se rovněž ukázat v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, aby byla předběžná otázka položena po kontradiktorním projednání věci.
 K formě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
 20.
 Rozhodnutí, kterým vnitrostátní soudce pokládá předběžnou otázku Soudnímu dvoru, může být přijato v jakékoli formě, kterou vnitrostátní právo připouští pro případ procesních otázek. Je však třeba mít na mysli, že je to tento dokument, který je základem pro řízení, které proběhne před Soudním dvorem a že Soudní dvůr musí mít k dispozici poznatky, které mu umožní poskytnout vnitrostátnímu soudu užitečnou odpověď. Mimoto zúčastněným stranám, které jsou oprávněny předložit před Soudním dvorem vyjádření – zejména členským státům a orgánům – je oznamována právě jen žádost o rozhodnutí o předběžné otázce a pouze tato žádost je rovněž překládána.
 21.
 Nutnost překládat žádost o rozhodnutí o předběžné otázce vyžaduje, aby byla sepsána jednoduše, jasně a přesně, bez nadbytečných skutečností.
 22.
 Délka nepřesahující deset stran je často dostatečná k vyložení rámce žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vhodným způsobem. Přestože musí postupující rozhodnutí zůstat stručné, musí být zároveň dostatečně úplné a obsahovat všechny relevantní informace tak, aby bylo Soudnímu dvoru, jakož i zúčastněným stranám, které jsou oprávněny předložit vyjádření, umožněno správně pochopit skutkový a právní rámec věci v původním řízení. Postupující rozhodnutí musí zejména:
 —
 obsahovat krátké vylíčení předmětu sporu, jakož i relevantních skutečností tak, jak byly zjištěny, nebo alespoň vysvětlit skutkové předpoklady, na kterých je předběžná otázka založena;
 —
 uvést znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v daném případě v úvahu, a určit případně relevantní vnitrostátní judikaturu, pokaždé s uvedením přesného odkazu (například strany určité sbírky zákonů nebo sbírky soudních rozhodnutí; případně s odkazem na internetové stránky);
 —
 určit s co možná největší přesností ustanovení práva Společenství relevantní v daném případě;
 —
 ozřejmit důvody, které vedly postupující soud k tomu, aby si kladl otázky ohledně výkladu nebo platnosti určitých ustanovení práva Společenství, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými na spor v původním řízení;
 —
 případně obsahovat shrnutí nejdůležitějších relevantních argumentů účastníků původního řízení.
 Za účelem usnadnění četby a možnosti na postupující rozhodnutí odkazovat, je užitečné, aby jeho jednotlivé body nebo odstavce byly očíslovány.
 23.
 Postupující soud konečně může, pokud má za to, že je s to tak učinit, uvést stručně své stanovisko ohledně odpovědi na položené předběžné otázky.
 24.
 Samotná předběžná otázka nebo předběžné otázky musejí být obsaženy v samostatné a jasně odlišené části postupujícího rozhodnutí, obvykle na jeho začátku nebo na jeho konci. Musejí být srozumitelné, aniž by bylo nutné přihlížet k odůvodnění žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, které nicméně poskytuje kontext nezbytný k náležitému posouzení.
 K účinkům žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na vnitrostátní řízení
 25.
 Podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce způsobuje přerušení vnitrostátního řízení do doby, nežli Soudní dvůr rozhodne.
 26.
 Vnitrostátní soudce je přitom nadále příslušný k vydání předběžných opatření, zvláště v rámci žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se platnosti (viz bod 17 výše).
 K nákladům řízení a právní pomoci
 27.
 Řízení o předběžné otázce před Soudním dvorem je bezplatné a Soudní dvůr nerozhoduje o nákladech řízení účastníků původního řízení; ohledně toho přísluší rozhodnout vnitrostátnímu soudu.
 28.
 V případě nedostatku prostředků některého z účastníků řízení a pokud to vnitrostátní předpisy umožňují, může postupující soud poskytnout tomuto účastníku řízení právní pomoc k úhradě nákladů řízení, zejména nákladů na zastoupení, které mu vzniknou před Soudním dvorem. Soudní dvůr samotný může rovněž poskytnout takovouto právní pomoc.
 Ke komunikaci mezi vnitrostátním soudem a Soudním dvorem
 29.
 Postupující rozhodnutí a relevantní dokumenty (zejména případně spis ve věci, případně ve formě stejnopisu) musí vnitrostátní soud zaslat přímo Soudnímu dvoru doporučenou poštovní zásilkou (na adresu „Kancelář Soudního dvora Evropských společenství, L-2925 Luxembourg“, tel. (352) 4303-1).
 30.
 Kancelář Soudního dvora zůstane až do okamžiku vynesení rozhodnutí v kontaktu s vnitrostátním soudem, kterému předává stejnopisy procesních písemností.
 31.
 Soudní dvůr předá své rozhodnutí postupujícímu soudu. Přitom vnitrostátní soud požádá, aby ho informoval o důsledcích, které z tohoto rozhodnutí vyvodí ve sporu v původním řízení, a aby mu případně zaslal své konečné rozhodnutí.


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/37
 Žaloba podaná dne 20. února 2008 – KUKA Roboter v. OHIM (Farbmarke Orange)
 (Věc T-97/08)
 (2008/C 107/63)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: KUKA Roboter GmbH (Aubsburg, Německo) (zástupce: A. Kohn, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu žalovaného ze dne 14. prosince 2007 ve věci odvolání R 1572/2007-4;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: barevná oranžová ochranná známka bez obrysu pro výrobky zařazené do třídy 7 (přihláška č. 4 607 801).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 Porušení článku 28 ES, protože kvůli napadenému rozhodnutí existuje opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu.
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), protože přihlašovaná ochranná známka má rozlišovací způsobilost.
 —
 Porušení článků 73 a 74 nařízení č. 40/94, protože napadené rozhodnutí není odůvodněné, resp. není dostatečně odůvodněné a skutkový stav nebyl dostatečně přezkoumán.
 —
 Zneužití pravomoci, protože žalovaný v souvislosti s potřebou dostupnosti uplatnil věcně irelevantní úvahy k odůvodnění napadeného rozhodnutí.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/22
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-422/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/35/ES - Odpovědnost za životní prostředí - Prevence a náprava škod na životním prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 180/37
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a B. Schöfer, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: E. Riedl, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ustanovení nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, s. 56; Zvl. vyd. 15/08, s. 357) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/41
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. dubna 2009 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. ledna 2009 ve věci F-98/07, Petrilli v. Komise
 (Věc T-143/09 P)
 2009/C 153/80
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Martin a B. Eggers, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Nicole Petrilli (Woluwé-Saint-Étienne, Belgie)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 29. ledna 2009 ve věci F-98/07, Petrilli a
 —
 rozhodnout, že každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení související s tímto řízením a s řízením před Soudem pro veřejnou službu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tímto kasačním opravným prostředkem se Komise domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 29. ledna 2009 vydaného ve věci Petrilli v. Komise, F-98/07, kterým SVS zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. července 2007, kterým byla zamítnuta žádost o prodloužení pracovní smlouvy N. Petrilli jako pomocné smluvní zaměstnankyně.
 Na podporu svéHO kasačního opravného prostředku uvádí Komise tři důvody vycházející
 —
 ze skutečnosti, že SVS měl podle Komise prohlásit žalobu za nepřípustnou vzhledem ke skutečnosti, že zrušené rozhodnutí neobsahovalo žádné skutečné a důkladné přezkoumání osobní situace žalobkyně;
 —
 z nesprávného právního posouzení, jelikož SVS rozhodl, že pravidlo šesti let obsažené v rozhodnutí K(2004)1597/6 ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise (1) porušuje článek 88 pracovního řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství;
 —
 z nesprávného právního posouzení, jelikož SVS rozhodl, že již pouhá protiprávnost pravidla šesti let postačuje pro vznik mimosmluvní odpovědnosti Komise, aniž by navíc ověřoval, zda Komise tím, že neprodloužila pracovní smlouvu žalobkyně, zjevným a závažným způsobem zneužila svou širokou pravomoc při posuzování zájmu služby.
 (1) Zveřejněného v Informations Administratives č. 75-2004 ze dne 24. června 2004.


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/36
 Žaloba podaná dne 3. ledna 2014 – Banco de Santander a další v. Komise
 (Věc T-6/14)
 2014/C 102/57
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Banco de Santander, SA (Santander, Španělsko); Santander Investment, SA (Santander, Španělsko); Naviera Séneca, AIE (Las Palmas de Gran Canaria, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo a A. Biondi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle Komise představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu (SEAF), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém nařizuje vrácení údajných podpor;
 —
 zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/10
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 8. června 2017 – Dextro Energy GmbH & Co. KG v. Evropská komise
 (Věc C-296/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochrana spotřebitele - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Zdravotní tvrzení při označování potravin jiná než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí - Zamítnutí žádosti o zápis určitých tvrzení navzdory kladnému stanovisku Evropského úřadu pro bezpečnost potravin (EFSA)“)
 (2017/C 249/14)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Dextro Energy GmbH & Co. KG (zástupci: M. Hagenmeyer a T. Teufer, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: S. Grünheid a K. Herbout-Borczak, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Dextro Energy GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 287, 8.8.2016.