text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/17
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. května 2015 – Red Bull v. OHIM – Automobili Lamborghini (ztvárnění dvou býků)
 (Věc T-73/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Návrh na zrušení - Zrušení zápisu - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2015/C 221/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Red Bull GmbH (Fuschl am See, Rakousko) (zástupci: původně A. Renck, V. von Bomhard a J. Fuhrmann, advokáti, a I. Fowler, solicitor, poté A. Renck a I. Fowler)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Automobili Lamborghini SpA (Sant’Agata Bolognese, Itálie) (zástupce: M. Hartmann, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 14. listopadu 2013 (věc R 1263/2012-1) týkajícím se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Automobili Lamborghini SpA a Red Bull GmbH.
 Výrok
 1.
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2.
 Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou každá vlastní náklady řízení a nahradí každá polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.
 (1) Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


text:
 13.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/7
 Žaloba podaná dne 12. května 2015 – Evropská komise v. Spolková republika Německo
 (Věc C-220/15)
 (2015/C 228/09)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Kukovec, A. C. Becker, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Spolková republika Německo tím, že v prvním nařízení k zákonu o výbušninách (1. SprengV) nad rámec směrnice 2007/23/ES (1) stanovila, že se bez ohledu na předchozí posouzení shody pyrotechnických výrobků před jejich uvedením na trh musí uplatnit postup podle § 6 odst. 4 1. SprengV a že Bundesanstalt für Materialforschung und –prüfung (Spolkový výzkumný a zkušební ústav pro materiály) je podle § 6 odst. 4 páté věty 1. SprengV oprávněn přezkoumat a případně změnit návody k použití pro všechny pyrotechnické výrobky, nesplnila své povinnosti podle článku 6 odst. 1 této směrnice.
 —
 uložit Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba se týká otázky, v jakém rozsahu mohou členské státy výrobcům a dovozcům pyrotechnických výrobků ve smyslu směrnice 2007/23/ES, i v případě výrobků, které prokazatelně splňují podstatné požadavky stanovené směrnicí pro používání CE označení, uložit dodatečné vnitrostátní požadavky pro uvedení pyrotechnických výrobků na trh. Normy vytýkané Komisí přitom nestanoví žádné požadavky na obsah těchto výrobků, ale zavádějí pouze doplňkové jednání, které předchází přístupu na trh na území žalované.
 Bez ohledu na doklad o shodě totiž žalovaná požaduje, aby byly všechny pyrotechnické výrobky ve smyslu směrnice 2007/23/ES ohlášeny zákonem určenému spolkovému ústavu, který jako potvrzení o ohlášení přidělí identifikační číslo. Kromě nezanedbatelné délky řízení může toto řízení mimo jiné obsahovat i zaplacením administrativního poplatku a také předání zkušebních vzorků. Komise považuje požadavek na řízení tohoto druhu za porušení volného pohybu zboží zaručeného článkem 6 směrnice 2007/23/ES pro všechny pyrotechnické výrobky splňující požadavky směrnice.
 Tato situace se nijak nezměnila ani přijetím směrnice 2013/29/EU (2), kterou se s účinností od 1. července 2015 zrušuje směrnice 2007/23/ES. Na jedné straně je totiž obdobím, které je relevantní pro posouzení existence porušení Smlouvy, uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku (v projednávané věci 27. březen 2014). Na druhé straně směrnice 2013/29/EU ve svém článku 4 odst. 1 obsahuje shodnou právní úpravu s článkem 6 odst. 1 směrnice 2007/23/ES, která se týká zajištění volného pohybu zboží pro všechny pyrotechnické výrobky, které splňují požadavky unijního práva.
 Porušení práva žalovanou, které je předmětem v této věci, se tak podle názoru Komise zakládá v zásadě na nepřípustných procesních požadavcích nad rámec harmonizovaných požadavků práva Unie, které se týkají uvedení pyrotechnických výrobků na trh. Na první pohled sice požadavek takového řízení může vyvolávat dojem, že v ojedinělých případech jde jen o přehlédnutelné zdržení při uvedení těchto výrobků na trh. Skutečné účinky této právní úpravy však nelze podceňovat. Nejprve je třeba zohlednit, že žalovaná je jedním z největších, ne-li největším, trhem s pyrotechnickými výrobky na vnitřním trhu. Dále se musí přihlédnout k tomu, že některé pyrotechnické výrobky se na území žalované mohou spotřebitelům prodávat jen jednou za rok a pouze během krátkého období, v důsledku čehož má časový rozměr tohoto přístupu na trh o to větší význam. V tomto ohledu je třeba také zohlednit, že vytýkanou právní úpravu, která je předmětem tohoto řízení, podle vnitrostátního práva vykonává tentýž orgán, který je zároveň oznámeným subjektem ve smyslu směrnice 2007/23/ES, který je pověřen posuzováním shody. Požadavek žalované na dodatečné řízení ve vnitrostátním právu tak tomuto orgánu poskytuje výhodu v hospodářské soutěži oproti oznámeným subjektům jiných členských států. Vzhledem k těmto praktickým účinkům namítané právní úpravy nejde v projednávané věci v žádném případě jen o principiální posouzení omezení soutěžitelů při uvádění výrobků na trh, které již jiný než německý oznámený subjekt posoudil jako konformní s požadavky unijního práva.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh (Úř. věst. L 154, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/29/EU ze dne 12. června 2013 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání pyrotechnických výrobků na trh (přepracované znění) (Úř. věst. L 178, s. 27).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/37
 Žaloba podaná dne 8. října 2010 — AM v. Parlament
 (Věc F-100/10)
 2011/C 55/68
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: AM (Malaga, Španělsko) (zástupci: L. Lévi a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Návrh na zrušení rozhodnutí odmítajícího považovat vaskulární příhodu žalobce za úraz ve smyslu článku 73 služebního řádu a článku 2 společného systému zdravotního pojištění (SSZP).
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 12. listopadu 2009 odmítající považovat za úraz ve smyslu článku 73 SSZP mozkovou vaskulární příhodu žalobce, a v potřebném rozsahu i rozhodnutí OOJ zamítající stížnost;
 —
 v důsledku toho nařídit znovuzahájení přezkumu návrhu podaného žalobcem na základě článku 73 služebního řádu novou lékařskou komisí;
 —
 uložit žalovanému povinnost k zaplacení náhrady škody za nemajetkovou újmu utrpěnou v důsledku napadených rozhodnutí, vyčíslenou ex aequo et bono částkou 50 000 eur;
 —
 uložit žalovanému povinnost k zaplacení náhrady škody za majetkovou újmu utrpěnou v důsledku napadených rozhodnutí, prozatímně vyčíslenou částkou 25 000 eur;
 —
 uložit žalovanému povinnost k zaplacení úroků z prodlení z jistiny dlužné podle článku 73 služebního řádu ve výši 12 % za dobu nejpozději ode dne 15. března 2007 až do úplného zaplacení uvedené jistiny;
 —
 uložit Evropskému parlamentu povinnost k náhradě nákladů řízení.


text:
 16.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 336/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Rovi Pharmaceuticals v. OHIM — Laboratorios Farmaceuticos Rovi (ROVI Pharmaceuticals)
 (Věc T-97/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ROVI Pharmaceuticals - Starší obrazová ochranná známka Společenství ROVI a starší národní slovní ochranná známka ROVIFARMA - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rovnost zacházení)
 2013/C 336/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Rovi Pharmaceuticals GmbH (Schlüchtern, Německo) (zástupce: M. Berghofer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Laboratorios Farmaceuticos Rovi, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: G. Marín Raigal, P. López Ronda a G. Macias Bonilla, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 7. prosince 2010 (věc R 500/2010-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Laboratorios Farmacéuticos Rovi, SA a Rovi Pharmaceuticals GmbH.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Rovi Pharmaceuticals GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů vynaložených společností Laboratorios Farmacéuticos Rovi, SA během řízení před odvolacím senátem.
 (1) Úř. věst. C 120, 16.4.2011.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/10
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-416/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/628/EHS a 93/119/ES - Nařízení (ES) č. 1/2005 - Ochrana zvířat během přepravy a při porážení nebo usmrcování - Strukturované a obecné porušování pravidel Společenství“)
 2009/C 267/17
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Tserepa-Lacombe a F. Erlbacher, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupkyně: S. Charitaki, S. Papaïoannou a E.-M. Mamouna, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 5, 8, 9 a čl. 18 odst. 2 směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (Úř. věst. L 340, s. 17; Zvl. vyd. 03/12, s. 133) — Porušení čl. 5 odst. 4, čl. 6 odst. 1, čl. 13 odst. 3 a 4, čl. 15 odst. 1, článků 25 a 26, jakož i čl. 27 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2005 ze dne 22. prosince 2004 o ochraně zvířat během přepravy a souvisejících činností a o změně směrnic 64/432/EHS a 93/119/ES a nařízení (ES) č. 1255/97 (Úř. věst. 2005, L 3, s. 1) — Porušení článku 3, čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a článku 8 směrnice Rady 93/119/ES ze dne 22. prosince 1993 o ochraně zvířat při porážení nebo usmrcování (Úř. věst. L 340, s. 21; Zvl. vyd. 03/15, s. 421)
 Výrok
 1)
 Řecká republika, tím, že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby:
 —
 příslušné orgány prováděly povinné kontroly plánů cest;
 —
 byla v přístavech pro plavidla zajišťující převoz vozidel či v jejich bezprostřední blízkosti zřízena zařízení k odpočinku zvířat po jejich vykládce z plavidel;
 —
 kontroly dopravních prostředků a zvířat byly skutečně prováděny;
 —
 zajistila dodržování pravidel o omračování zvířat během porážky a
 —
 inspekce a kontroly na jatkách byly prováděny odpovídajícím způsobem,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 A odst. 2 písm. d) bodu i) první odrážky a článku 8 směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS, ve znění nařízení Rady (ES) č. 806/2003 ze dne 14. dubna 2003, a z odst. 7 písm. b) bodu 48 kapitoly VII přílohy téže směrnice, ve znění nařízení č. 806/2003, jakož i z článku 3, čl. 5 odst. 1 písm. d), čl. 6 odst. 1 a článku 8 směrnice Rady 93/119/ES ze dne 22. prosince 1993 o ochraně zvířat při porážení nebo usmrcování.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Řecké republice se ukládá náhrada dvou třetin nákladů řízení. Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada jedné třetiny nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/8
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 24. března 2011 — Ferrero SpA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck
 (Věc C-552/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Obrazová ochranná známka Společenství TiMi KiNDERJOGHURT - Starší slovní ochranná známka KINDER - Řízení o prohlášení neplatnosti - Článek 52 odst. 1 písm. a) - Článek 8 odst. 1 písm. b) a odst. 5 - Posouzení podobnosti označení - Skupina ochranných známek)
 2011/C 152/13
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ferrero SpA (zástupce: C. Gielen, advocaat)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec), Tirol Milch reg.Gen.mbH Innsbruck
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 14. října 2009, Ferrero SpA v. OHIM — Tirol Milch (T-140/08), kterým Soud zamítl žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) R 682/2007-2 ze dne 30. ledna 2008, kterým bylo zrušeno rozhodnutí zrušovacího oddělení, jímž byla v rámci návrhu na prohlášení neplatnosti podaného žalobkyní prohlášena za neplatnou slovní ochranná známka „TiMi KINDERJOGHURT“ pro výrobky zařazené do třídy 29
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Ferrero SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 80, 27.03.2010.


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/40
 Žaloba podaná dne 10. září 2014 – ZZ v. Evropský parlament
 (Věc F-92/14)
 (2014/C 448/50)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: Günther Maximini, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Návrh, zaprvé na zrušení zamítavého rozhodnutí Parlamentu, kterým Parlament odmítl zabránit škodě, která žalobci vznikla z důvodu porušení jeho osobnostních práv a ustanovení nařízení 45/2011 v rámci rozhodování v předcházející věci a zadruhé, na náhradu nemajetkové újmy a úroků z prodlení z důvodu škody údajně způsobené žalobci.
 Návrhová žádání žalobce
 Žalobce navrhuje, aby Soud pro veřejnou službu
 —
 zrušil rozhodnutí žalovaného ze dne 5. března 2014, kterým byla zamítnuta žádost žalobce ze dne 16. prosince 2013 o náhradu škody, jakož i konkludentní zamítnutí jeho stížnosti ze dne 24. března 2014 podané proti tomuto rozhodnutí, jakož i podpůrně dodatečně vydané rozhodnutí o zamítnutí ze dne 29. července 2014, které bylo vydáno neidentifikovaným vystavovatelem;
 —
 uložil žalovanému zaplatit žalobci částku ve výši 30 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy a úroky z prodlení ve výši 5 % nad základní úrokovou sazbou z částky 25 000 eur od 1. února 2014 a z částky 5 000 eur od 1. května 2014;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených před podáním žaloby, jakož i všech nezbytných výdajů a nákladů žalobce.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/40
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – SO.GE.L.M.A. v. EAR
 (Věc T-411/06)
 (2007/C 42/71)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: SO.GE.L.M.A. Srl (Scandicci, Itálie) (zástupci: E. Cappelli, P. De Caterini, A. Bandini a A. Gironi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro rekonstrukci
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí EAR o zrušení nabídkového řízení týkajícího se prací nazvaného „Obnovení volné plavby (odstranění nevybuchlých střel) na linkách vnitrozemské plavby, Srbská republika, Srbsko a Černá Hora“ (odkaz na zveřejnění č. Europe Aid/120694/D/W/YU, projekt č. 05SER01 04 01) a uspořádání nového nabídkového řízení, oznámených dopisy EAR ze dne 9. října 2006, rejstřík č. D (06)DG/MIL/EP 2715 a ze dne 14. prosince 2006, rejstřík DG/mie/3313, jakož i všechny předcházející akty, koordinované či související, včetně rozhodnutí o vyloučení žalobkyně, a v každém případě uložit Evropské agentuře pro rekonstrukci, aby nahradila škody vzniklé žalobkyni v rozsahu uvedeném v žalobě;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem nabídkového řízení dotčeného v této věci bylo zadání zakázky týkající se prací spočívajících v lokalizaci a odstranění nevybuchlých vojenských střel pocházejících z leteckých bombardování uskutečněných NATO v roce 1999 za účelem znovuotevření vod Dunaje a Sávy k vnitrozemské plavbě.
 Poté, co její nabídka byla posouzena jako nejvýhodnější, žalobkyně obdržela první žádost o objasnění, která byla poskytnuta v požadované lhůtě. Zvláště byla poskytnuta přesná odůvodnění, co se týče přítomnosti vysoce kvalifikované osoby jakožto vedoucího skupiny podvodní detekce, avšak s menší odbornou zkušeností než odbornou zkušeností požadovanou ve vyhlášení zakázky.
 Poté, co měla odborné kontakty s poradní společností Evropské agentury pro rekonstrukci v rámci dotčeného nabídkového řízení, které umožnily očekávat pozitivní výsledek řízení, byla žalobkyně později informována o zrušení nabídkového řízení z důvodu neexistence technicky vhodných nabídek a úmyslu zahájit nové nabídkové řízení.
 Na podporu svých návrhů žalobkyně uplatňuje porušení článku 41 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1), a obecněji zásad, které jsou základem právní úpravy Společenství v oblasti zadávání veřejných zakázek, jelikož zrušení dotčeného řízení je výsledkem nepromyšlené volby, uskutečněné bez důkladného zvážení veřejného zájmu, který má být chráněn. Zadruhé žalobkyně uplatňuje rovněž porušení povinnosti odůvodnění.
 (1) Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. dubna 2013 — Peek & Cloppenburg v. OHIM — Peek & Cloppenburg (Peek & Cloppenburg)
 (Věc T-506/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Peek & Cloppenburg - Starší vnitrostátní obchodní označení Peek & Cloppenburg - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8odst. 4 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 156/75
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Peek & Cloppenburg KG (Düsseldorf, Německo) (zástupci: původně S. Abrar, poté P. Lange, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Peek & Cloppenburg (Hamburk, Německo) (zástupci: A. Renck, V. von Bomhard, T. Heitmann, M. Petersenn, advokáti a I. Fofler, solicitor)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 28. února 2011 (věc R 53/2005-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Peek & Cloppenburg a Peek & Cloppenburg KG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Peek & Cloppenburg KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 362, 10.12.2011.


text:
 20.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein oikeus (Finsko) dne 13. ledna 2017 – Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp v. Rajavartiolaitos
 (Věc C-15/17)
 (2017/C 086/22)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein oikeus
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka opravného prostředku: Bosphorus Queen Shipping Ltd Corp.
 Odpůrkyně v řízení o opravném prostředku: Rajavartiolaitos
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být výraz „pobřeží nebo s ním spojené zájmy“, který je uveden v čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu, resp. výraz „pobřeží nebo související zájmy“, který je uveden v čl. 7 odst. 2 směrnice 2005/35/ES (1), vykládán na základě definice výrazu „pobřeží nebo s ním spojené zájmy“, která je uvedena v čl. II bodě 4 mezinárodní úmluvy z roku 1969 o opatřeních na moři v případě nehod znečišťujících moře?
 2)
 Podle definice v čl. II bodě 4 písm. c) Úmluvy z roku 1969, která je uvedena v první otázce, znamenají „s ním spojené zájmy“ mimo jiné blaho dotyčné oblasti včetně zachování živého bohatství moře, jakož i fauny a flóry. Platí toto ustanovení i pro zachování živých zdrojů, jakož i fauny a flóry ve výlučné ekonomické zóně nebo se toto ustanovení Úmluvy vztahuje jen na zachování zájmů pobřežní oblasti?
 3)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: Co je míněno výrazem „pobřeží nebo s ním spojené zájmy“, který je uveden v čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu, resp. výrazem „pobřeží nebo související zájmy“, který je uveden v čl. 7 odst. 2 směrnice 2005/35/ES?
 4)
 Co znamená výraz „zdroje pobřežního moře či výlučné ekonomické zóny“ ve smyslu čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu a čl. 7 odst. 2 směrnice 2005/35/ES? Musí být za živé zdroje považovány jen lovné druhy nebo mezi ně patří i druhy, které žijí v symbióze s lovnými druhy anebo jsou na nich závislé, ve smyslu čl. 61 odst. 4 Úmluvy o mořském právu, jako například rostlinné a živočišné druhy, které lovné druhy využívají jako potravu?
 5)
 Jak má být definován výraz „hrozilo způsobit“, který je uveden v čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu a v čl. 7 odst. 2 směrnice 2005/35/ES? Má být hrozba způsobení definována na základě pojmu abstraktní nebo konkrétní hrozby, nebo jiným způsobem?
 6)
 Je nutno při posuzování podmínek pravomoci pobřežního státu, které jsou stanoveny v čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu a v čl. 7 odst. 2 směrnice 2005/35/ES, vycházet z toho, že způsobené nebo hrozící velké škody představují závažnější důsledek než způsobené nebo hrozící vážné znečištění mořského prostředí ve smyslu čl. 220 odst. 5? Jak má být definováno vážné znečištění mořského prostředí, a jak je nutno ho zohlednit při posuzování způsobených nebo hrozících velkých škod?
 7)
 Které okolnosti musí být zohledněny při posuzování závažnosti způsobených resp. hrozících škod? Musí být při posuzování zohledněna například doba trvání a geografické rozšíření negativních účinků, které se projevují jako škody? V případě kladné odpovědi: Jak je nutno posuzovat dobu trvání a rozsah škod?
 8)
 Směrnice 2005/35/ES stanoví minimální požadavky a nebrání členským státům v přijetí přísnějších opatření proti znečištění z lodí v souladu s mezinárodním právem (článek 2). Platí možnost uplatnit přísnější předpisy pro čl. 7 odst. 2 směrnice, v němž je upravena pravomoc pobřežního státu zakročit proti proplouvajícím lodím?
 9)
 Je možné při výkladu podmínek pravomoci pobřežního státu, které jsou stanoveny v čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu a v čl. 7 odst. 2 směrnice, přikládat význam zvláštním geografickým a ekologickým skutečnostem, jakož i citlivosti Pobaltí?
 10)
 Jsou výrazem „zřejmé objektivní důkazy“ ve smyslu čl. 220 odst. 6 Úmluvy o mořském právu a čl. 7 odst. 2 směrnice 2005/35/ES kromě důkazu, že se loď dopustila porušení, na která se vztahují uvedené předpisy, míněny i důkazy o důsledcích vypouštění? Jaký důkaz je nutno vyžadovat pro to, že pobřeží nebo s ním spojeným zájmům nebo zdrojům pobřežního moře či výlučné ekonomické zóny – například populacím ptáků a ryb, jakož i mořskému prostředí v této oblasti – hrozí velká škoda? Znamená požadavek zřejmých objektivních důkazů, že například posouzení negativních účinků vypuštěných ropných látek na mořské prostředí se musí vždy opírat o konkrétní přezkoumání a studie účinků provedeného vypuštění ropných látek?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/35/ES ze dne 7. září 2005 o znečištění z lodí a o zavedení sankcí, včetně trestních sankcí, za protiprávní jednání v oblasti znečišťování (Úř. věst. 2005, L 255, s. 1) ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/123/ES ze dne 21. října 2009 (Úř. věst. 2009, L 280, s. 52).


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/48
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. ledna 2015 proti rozsudku vydanému dne 11. listopadu 2014 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-52/11, De Nicola v. EIB
 (Věc T-10/15 P)
 (2015/C 073/60)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: C. De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál částečně změnil napadený rozsudek tím, že zruší body 2 a 3 výroku a body 5, 7, 14, 16-21, 24-27, 29, 32, 35-37. 39-43, 46-55, 57-59, 62-66, 68-69, t3-74, 76-77, 87-91, 93, 95-100, 103, 106-107, 109-112. 117, 120, 124, 142, 144-145, 148-153, 161-170, 175-182 a 184-193 napadeného rozsudku. Vrátil věc zpět jinému senátu Soudu pro veřejnou službu, který bude zasedat v jiném složení, aby, poté, co si vyžádá dříve požadovaný lékařský posudek, znovu rozhodl o zrušených bodech. Navrhovatel si vyhrazuje právo předložit jakýkoli důkazní prostředek, přímý důkaz nebo důkaz o opaku, který bude nezbytný s ohledem na protiargumenty odpůrkyně, a předložit jakýkoli jiný dokument, který považuje za nutný k vyvrácení protiargumentů. Uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel následující důvody:
 1.
 Nedostatek odůvodnění sporných opatření.
 2.
 Pokud jde o zrušení jakýchkoli souvisejících aktů a aktů, které použila vyšetřovací komise, navrhovatel zpochybňuje rozhodnutí o nepřípustnosti, jelikož se návrh týkal konkrétně všech nepotřebných aktů použitých vyšetřovací komisí.
 3.
 Pokud jde o návrh na konstatování psychického obtěžování, navrhovatel zpochybňuje rozsudek Soudu pro veřejnou službu z důvodu nepřesvědčivého odůvodnění v tom smyslu, že shledání porušení smluvní povinnosti vůči navrhovateli bezpochyby nepředstavuje příkaz určený EIB a není ani nezávazným autoritativním prohlášením.
 4.
 Pokud jde o návrh na uložení povinnost ustat v psychickém obtěžování, navrhovatel uvádí, že údajný zákaz vydání příkazu nemůže být absolutní, ale musí být nutně odvolán v případě jednání, kterými je narušena důstojnost dotyčné osoby a základní práva.
 5.
 Pokud jde o žádost o náhradu škody vzniklé v důsledku psychického obtěžování, navrhovatel zdůrazňuje, že Soud pro veřejnou službu na jedné straně vzal svá podání určená vyšetřovací komisi zpět a na druhé straně uvedl, že EIB nenese žádnou povinnost konat, neboť za tímto účelem nedošlo k žádnému odsouzení a rozhodnutí vyšetřovací komise není povinné, závazné ani není procesní náležitostí.
 6.
 Pokud jde o žádost o náhradu škody jako takové, navrhovatel tvrdí, že mu Soud pro veřejnou službu neprávem vytýká, že nenamítl žádné nesprávné právní posouzení, a napadá platbu a odůvodnění náhrady stanovené na 3 000 eur.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/18
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 13. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Düsseldorf – Německo) – Joachim Pöpperl v. Land Nordrhein-Westfalen
 (Věc C-187/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 45 SFEU - Volný pohyb pracovníků - Úředník členského státu, který opustil veřejnou službu za účelem přijetí zaměstnání v jiném členském státě - Vnitrostátní právní předpisy, které v takovém případě stanoví ztrátu práv na starobní důchod získaných ve veřejné službě a zpětnou účast ve všeobecném systému důchodového pojištění“)
 (2016/C 335/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Düsseldorf
 Účastnice původního řízení
 Žalobce: Joachim Pöpperl
 Žalovaná: Land Nordrhein-Westfalen
 Výrok
 1)
 Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, podle níž osoba, která má v jednom členském státě postavení úředníka a která je – za účelem přijetí zaměstnání v jiném členském státě – ze služebního poměru na vlastní žádost uvolněna, ztrácí práva na starobní důchod ze systému důchodového zabezpečení úředníků a je se zpětnou účinností pojištěna ve všeobecném systému důchodového pojištění, z něhož vzniká nárok na nižší starobní důchod, než který by plynul z uvedených práv.
 2)
 Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že zajistit plnou účinnost tohoto článku a v takové situaci, jaká nastala ve věci v původním řízení, přiznat pracovníkům práva na starobní důchod srovnatelná s právy úředníků, kteří si zachovávají práva na starobní důchod odpovídající – navzdory změně veřejného zaměstnavatele – odslouženým dobám, musí vnitrostátní soud tím, že vyloží vnitrostátní právo v souladu s uvedeným článkem, respektive, není-li takový výklad možný, tím, že za účelem uplatnění stejného režimu, jaký platí pro uvedené úředníky, neuplatní žádné ustanovení vnitrostátního práva, které by bylo v rozporu s unijním právem.
 (1) Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/26
 Žaloba podaná dne 19. května 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-248/10)
 ()
 2010/C 209/36
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Karanasou Apostolopoulou a A. Nijenhuis)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/44/ES (1) ze dne 5. září 2007, kterou se mění směrnice Rady 92/49/EHS a směrnice 2002/83/ES, 2004/39/ES, 2005/68/ES a 2006/48/ES, pokud jde o procesní pravidla a hodnotící kritéria pro obezřetnostní posuzování nabývání a zvyšování účastí ve finančním sektoru, nebo v každém případě o nich Komisi neuvědomila, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice 2007/44/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 21. března 2009.
 (1) Úř. věst. L 247 ze dne 21.9.2007, s. 1.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/39
 Žaloba podaná dne 20. prosince 2016 – Puma v. EUIPO – Senator (TRINOMIC)
 (Věc T-896/16)
 (2017/C 053/47)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Puma SE (Herzogenaurach, Německo) (zástupce: M. Schunke, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Senator GmbH & Co. KGaA (Groß-Bieberau, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „TRINOMIC“ – Přihláška č. 12 697 074
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 19. října 2016, ve věci R 70/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vynaložených v námitkovém řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení zásady rovného zacházení a vázanosti správních orgánů vlastními rozhodnutími.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 26. května 2005
 ve věci C-301/02 P: Carmine Salvatore Tralli proti Evropské centrální bance (1)
 (Opravný prostředek - Zaměstnanci Evropské centrální banky - Přijetí zaměstnance - Prodloužení zkušební doby - Propuštění během zkušební doby)
 (2005/C 182/01)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-301/02 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 49 Statutu ES Soudního dvora, podaný dne 26. srpna 2002, Carmine Salvatore Tralli (advokát: N. Pflüger), druhým účastníkem řízení byla Evropská centrální banka (zmocněnci: V. Saintot a M. Benisch, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, A. Rosas, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), S. von Bahr a K. Schiemann, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 26. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Opravný prostředek se zamítá.
 2)
 C. S. Trallimu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/66
 Žaloba podaná dne 3. října 2008 – Ackermann a další v. EIB
 (Věc F-79/08)
 (2008/C 301/129)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Lucie Ackermann (Štrasburk, Francie) a další (zástupce: L. Lévi, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení potvrzení o penzi žalobců za měsíc únor 2008 v rozsahu, v němž tato potvrzení uplatňují roční úpravu penze za rok 2007 se zpětným účinkem až od 1. ledna 2008, a nikoli od 1. července 2007, a v důsledku toho uložení EIB, aby vyplatila zbývající část penze ve výši, která odpovídá žádosti o roční úpravu penze za rok 2007, aby spolu s penzemi, které budou vypláceny od ledna 2009, vyplatila zbývající část penze ve výši, která odpovídá důsledkům podání žádosti o roční úpravu penze za rok 2007, a úroky z prodlení ve vztahu ke zbývající dlužené části penzí až do úplného zaplacení dlužených částek.
 Návrhové žádání žalobců
 —
 Zrušit potvrzení o penzi žalobců za měsíc únor 2008 v rozsahu, v němž tato potvrzení uplatňují roční úpravu penze za rok 2007 se zpětným účinkem až od 1. ledna 2008, a nikoli od 1. července 2007, a bude-li to nezbytné, zrušit oznámení, které žalovaná zaslala žalobcům a které nese datum 13. února 2008;
 —
 uložit žalované, aby (i) vyplatila zbývající část penze ve výši, která odpovídá uplatnění roční úpravy za rok 2007, tedy zvýšení o 2,2 % za období mezi 1. červencem 2007 a 31. prosincem 2007; (ii) spolu s penzemi, které budou vypláceny od ledna 2009, vyplatila zbývající část penze ve výši, která odpovídá důsledkům žádosti o roční úpravu za rok 2007; (iii) vyplatila úroky z prodlení ve vztahu ke zbývající dlužené části penzí až do úplného zaplacení dlužených částek; sazba úroků z prodlení, která má být použita, musí být vypočtena na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou vztahující se na hlavní operace refinancování v dotčeném období, a zvýšena o tři procentní body;
 —
 uložit Evropské investiční bance náhradu nákladů řízení.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 8. září 2005
 ve věci C-303/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Voghera): Lidl Italia Srl proti Comune di Stradella (1)
 (Normy a technické předpisy - Směrnice 98/34/ES - Pojem „technický předpis“ - Biologicky nerozložitelné vatové tyčinky)
 (2005/C 281/08)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-303/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Tribunale di Voghera (Itálie) ze dne 1. července 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 16. července 2004, v řízení Lidl Italia Srl proti Comune di Stradella, Soudní dvůr (pátý senát), ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, C. Gulmann (zpravodaj) a J. Klučka, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Článek 1 bod 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní předpis, jako článek 19 zákona č. 93 ze dne 23. března 2001 o životním prostředí, je v rozsahu, v němž obsahuje zákaz uvedení vatových tyčinek nevyráběných z biologicky rozložitelných látek podle vnitrostátní normy na trh, technickým předpisem.
 2.
 Článek 8 odst. 1 první pododstavec směrnice 98/34, ve znění směrnice 98/48, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní právní předpis, který je technickým předpisem, jako článek 19 zákona č. 93 ze dne 23. března 2001, musí být před svým přijetím oznámen Komisi Evropských společenství.
 3.
 Článek 8 odst. 1 první pododstavec směrnice 98/34, ve znění směrnice 98/48, musí být vykládán v tom smyslu, že je věcí vnitrostátního soudu nepoužít ustanovení vnitrostátního práva, které je technickým předpisem, jako článek 19 zákona č. 93/2001 ze dne 23. března 2001, pokud nebylo před svým přijetím oznámeno Komisi Evropských společenství.
 (1) Úř. věst. C 228, 11.9.2004


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. října 2010 — Accenture Global Services v. OHIM — Silver Creek Properties (acsensa)
 (Věc T-244/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství acsensa - Starší slovní a obrazové ochranné známky Společenství a starší národní slovní a obrazové ochranné známky ACCENTURE a accenture - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009) - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 73 nařízení č. 40/94 (nyní článek 75 nařízení č. 207/2009))
 2010/C 317/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Accenture Global Services GmbH (Schaffhausen, Švýcarsko) (zástupce: R. Niebel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Silver Creek Properties SA (Panama, Panama)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. března 2009 (věc R 802/2008-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Accenture Global Services GmbH a Silver Creek Properties SA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Accenture Global Services GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 193, 15.8.2009.


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. května 2012 — Wohlfahrt v. OHIM — Ferrero (Kindertraum)
 (Věc T-580/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Kindertraum - Starší národní slovní ochranná známka Kinder - Relativní důvod pro zamítnutí - Důkaz o skutečném užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 194/31
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Harald Wohlfahrt (Rothenburg ob der Tauber, Německo) (zástupci: původně N. Schulz-Recht, poté G. Huβlein-Stich, a nakonec M. Loschelder, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann, poté D. Walicka, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ferrero SpA (Alba, Itálie) (zástupci: F. Jacobacci a L. Ghedina, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. října 2010 (věc R 815/2009-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Ferrero SpA a Haraldem Wohlfahrtem.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Haraldovi Wohlfahrtovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 63, 26.2.2011.


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/36
 Žaloba podaná dne 18. prosince 2006 – Makhteshim Agan Holding a další v. Komise
 (Věc T-393/06)
 (2007/C 20/56)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Makhteshim Agan Holding BV (Amsterdam, Nizozemsko), Makhteshim Agan Italia Srl (Bergamo, Itálie) a Magan Italia Srl (Bergamo, Itálie) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise D/531125 ze dne 12. října 2006;
 —
 uložit žalované splnění povinností vyplývajících z práva Společenství a přezkum a použití všech dostupných údajů, včetně údajů o lidském zdraví, s cílem zajistit zahrnutí azinphos-methylu do přílohy I směrnice o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh;
 —
 uložit žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svojí žalobou se žalobkyně domáhají zrušení rozhodnutí Komise D/531125 obsaženého v dopise ze dne 12. října 2006 určeném agentuře členského státu zpravodaje odpovědného za přezkum účinné látky azinphos-methylu v rámci směrnice 91/414/EHS o uvádění přípravků na ochranu rostlina na trh (dále jen „směrnice o přípravcích na ochranu rostlin“) (1), ve kterém žalovaná uvádí, že nerozhodne o schválení a zahrnutí dotčené účinné látky do přílohy I uvedené směrnice, a dále uvádí, že v případě neschválení na úrovni Společenství k datu stanovenému v čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin již nebude existovat žádný právní základ pro udržení uvedené účinné látky na trhu.
 Žalobkyně uplatňují, že napadené rozhodnutí de facto a de jure představuje zákaz azinphos-methylu v rozsahu, v jakém jednoznačně stanoví, že nedojde k dalšímu rozhodnutí o zahrnutí účinné látky do přílohy I směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, a v jakém směřuje k zákazu uvádění azinphos-methylu na trh na základě nečinnosti žalované až do uplynutí lhůty stanovené pro schválení.
 Žalobkyně dále uplatňují, že napadené rozhodnutí ohrožuje jejich práva na spravedlivé posouzení uvedené látky s ohledem na nejmodernější vědecké studie, které žalobkyně předložily. Žalovaná navíc tím, že zbavila žalobkyně jejich práva na opětovné zapsání a na pokračování prodeje jejich výrobků v členských státech, údajně porušila zásadu proporcionality, jakož i jejich základní právo provozovat obchodní činnost, potažmo jejich vlastnické právo.
 Dále žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je stiženo zásadními procesními vadami. Přesněji nedostatek iniciativy žalobkyně ohledně návrhu na zahrnutí azinphos-methylu do přílohy I směrnice o přípravcích na ochranu rostlin, jakož i zákaz uvádění na trh, jehož chce dosáhnout svojí nečinností, porušují čl. 5 odst. 2 rozhodnutí Rady 1999/468/ES (2) a čl. 8 odst. 2 směrnice o přípravcích na ochranu rostlin.
 Konečně, pokud by měl Soudní dvůr za to, že napadené rozhodnutí není napadnutelným aktem podle čl. 230 odst. 4 ES, žalobkyně uplatňují, že jejich žaloba by přesto měla být prohlášena za přípustnou podle článku 232 ES, neboť nečinnost žalované představuje protiprávní opomenutí.
 (1) Úř. věst. L 230, s. 1.
 (2) Rozhodnutí Rady 1999/468/ES o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi, Úř. věst. L 184, s. 23.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/65
 Žaloba podaná dne 21. listopadu 2012 — Conrad Electronic v. OHIM — Sky IP International (EuroSky)
 (Věc T-510/12)
 2013/C 26/128
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Conrad Electronic SE (Hirschau, Německo) (zástupci: P. Mes, C. Graf von der Groeben, G. Rother, J. Bühling, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, J. Vogtmeier a A. Kramer, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sky IP International Ltd (Isleworth, Spojené království)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 20. září 2012 ve věci R 1183/2011-4;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „EuroSky“ pro výrobky zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 4 539 896
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Sky IP International Ltd
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní slovní a obrazová ochranná známka, jakož i slovní a obrazová ochranná známka Společenství „SKY“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 18, 25, 28, 35, 36, 38, 41, 42, 43 a 45
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/19
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 4. května 2005
 ve věci T-22/04, Reemark Gesellschaft für Markenkooperation mbH proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Westlife - Starší národní ochranná známka West - Nebezpečí záměny - Podobnost označení)
 (2005/C 171/34)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T-22/04, Reemark Gesellschaft für Markenkooperation mbH, se sídlem v Hamburku (Německo), zastoupená P. Koch Morenem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnkyně: S. Laitinen), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM byla Bluenet Ltd, se sídlem v Limerick (Irsko), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. listopadu 2003 (věc R 238/2002-2) týkajícímu se námitkového řízení majitele ochranné známky West proti přihlášce ochranné známky Westlife, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, N. J. Forwood a S. Papasavvas, soudci, vedoucí soudní kanceláře: B. Pastor, náměstkyně vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 4. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 17. listopadu 2003 (věc R 238/2002-2) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady, jakož i náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


text:
 12.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/43
 Žaloba podaná dne 28. února 2014 – Yingli Energy (Čína) a další v. Rada
 (Věc T-160/14)
 2014/C 142/56
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Yingli Energy (Čína) Co. Ltd (Baoding, Čína); Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Baoding); Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Haikou, Čína); Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Hengshui, Čína); Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Tianjin, Čína); Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd (Baoding); Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd (Baoding); Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Technology Co. Ltd (Peking, Čína); Yingli Energy (Peking) Co. Ltd (Peking); Yingli Green Energy Europe (Düsseldorf, Německo); Yingli Green Energy South East Europe GmbH (Grünwald, Německo); Yingli Green Energy France SAS (Lyon, Francie); Yingli Green Energy Spain, SL (La Moraleja, Španělsko); Yingli Green Energy Italia Srl (Řím, Itálie); and Yingli Green Energy International AG (Kloten, Švýcarsko) (zástupci: A. Willems, S. De Knop a J. Charles, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1238/2013 ze dne 2. prosince 2013, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá uložené prozatímní clo na dovoz krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků) pocházejících nebo odesílaných z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 325, s. 1) v rozsahu, v němž platí pro žalobkyně;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod: Orgány porušily čl. 5 odst. 10 a odst. 11 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (1) tím, že nařídily antidumpingová opatření vůči krystalickým křemíkovým fotovoltaickým modulům a jejich klíčovým komponentům zasílaným z Čínské lidové republiky, ačkoli byly v úvodním prohlášení zmíněny jen krystalické křemíkové fotovoltaické moduly a jejich klíčové komponenty původem z Čínské lidové republiky.
 2.
 Druhý žalobní důvod: Orgány porušily články 1 a 17 nařízení Rady č. 1225/2009 tím, že nařídily antidumpingová opatření vůči krystalickým křemíkovým fotovoltaickým modulům a jejich klíčovým komponentům, které nebyly předmětem antidumpingového šetření.
 3.
 Třetí žalobní důvod: Orgány porušily článek 2 nařízení Rady č. 1225/2009 tím, že vypočítaly dumpingové rozpětí výrobků ze zemí s tržní ekonomikou za použití netržní metodiky.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod: Orgány porušily čl. 1 odst. 4 nařízení Rady č. 1225/2009 tím, že posoudily v rámci jediného zkoumání dva různé výrobky (tj. krystalické křemíkové fotovoltaické moduly a články).
 5.
 Pátý žalobní důvod: Orgány porušily čl. 2 odst. 7 nařízení Rady č. 1225/2009 tím, že provedly rozhodnutí o tržní ekonomice týkající se žalobkyň více než tři měsíce po zahájení zkoumání a poté, co získaly veškeré informace nezbytné pro výpočet dumpingového rozpětí.
 6.
 Šestý žalobní důvod: Orgány porušily článek 3 a čl. 9 odst. 4 nařízení Rady č. 1225/2009 tím, že újmu způsobenou výrobnímu odvětví Unie dumpingovými dovozy a jinými známými faktory nekvantifikovaly odděleně a v důsledku toho uplatnily celní sazbu přesahující to, co je nezbytné ke kompenzaci újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie dumpingovými dovozy.
 7.
 Sedmý žalobní důvod: Orgány porušily čl. 20 odst. 2 nařízení Rady č. 1225/2009 tím, že neposkytly informace o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě zamýšlely přijmout konečná antidumpingová opatření.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/43
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. listopadu 2006 Finskou republikou proti usnesení Soudu prvního stupně vydanému dne 5. září 2006 ve věci T-350/05, Finská republika v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-457/06 P)
 (2006/C 326/88)
 Jednací jazyk: finština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Finská republika (zástupce: E. Bygglin)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit usnesení vydané dne 5. září 2006 Soudem prvního stupně Evropských společenství ve věci T-350/05, Finská republika v. Komise Evropských společenství, prohlásit žalobu podanou Finskem na základě článku 230 ES za přípustnou a vrátit věc Soudu, aby rozhodl ve věci a uložil Komisi nahradit Finsku rovněž náklady v rámci řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Finsko má za to, že usnesení vydané Soudem porušuje právo Společenství ve smyslu článku 58 statutu Soudního dvora.
 Finsko se domnívá, že se Soud dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že napadené rozhodnutí Komise nebylo napadnutelné žalobou ve smyslu článku 230 ES.
 Podle Finska je sporné rozhodnutí Komise rozhodnutím, které je napadnutelné žalobou ve smyslu článku 230 ES. Svým rozhodnutím Komise ve skutečnosti připravila Finsko o možnost učinit platbu s výhradou ve smyslu judikatury Soudního dvora.
 V souladu s judikaturou vztahující se k použití článku 230 ES vyvolává tedy sporné rozhodnutí závazné právní účinky, které se dotýkají zájmů Finska a jasně mění právní situaci tohoto státu. Kromě toho rozhodnutí vedlo pro Finsko ke ztrátě práva, a tedy zjevně nepříznivě zasáhlo do jeho právního postavení.
 Soud prvního stupně se při posuzování věci dopustil řady právních chyb, a vydal proto rozhodnutí, které je v rozporu s právem Společenství.


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/24
 Usnesení Tribunálu ze dne 21. března 2014 – Frucona Košice v. Komise
 (Věc T-11/07 RENV) (1)
 („Státní podpory - Líh a lihoviny - Odpuštění daňového dluhu v rámci vyrovnacího řízení - Rozhodnutí prohlašující podporu za neslučitelnou se společným trhem a nařizující její navrácení - Zánik právního zájmu na podání žaloby - Rozhodnutí, kterým bylo zrušeno a nahrazeno napadené rozhodnutí - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2014/C 159/32
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Frucona Košice a.s. (Košice, Slovensko) (zástupci: K. Lasok, QC, J. Holmes, B. Hartnett, barristers, a O. Geiss, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: L. Armati a K. Walkerová, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: St. Nicolaus – trade a.s. (Bratislava, Slovensko) (zástupce: N. Smaho, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2007/254/ES ze dne 7. června 2006 o státní podpoře C 25/2005 (ex NN 21/05) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice a.s. (Úř. věst. L 112, s. 14)
 Výrok
 1)
 Ve věci samé není třeba rozhodnout.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Frucona Košice, a.s.
 3)
 St. Nicolaus – trade a.s. ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 56, 10.3.2007.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. října 2007 – Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc in liquidazione, Livio Danielis, Domenico D'Alessandro v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-62/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Nařízení (EHS) č. 1430/79 - Prominutí dovozního cla - Náklad cigaret s místem určení ve Španělsku - Podvod spáchaný při operaci tranzitu Společenství)
 (2007/C 315/07)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc in liquidazione, Livio Danielis, Domenico D'Alessandro (zástupce: G. Leone, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis a G. Bambara, advokáti)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 14. prosince 2004, Nordspedizionieri di Danielis Livio a další v. Komise (T-322/02) zamítajícímu žádost o zrušení rozhodnutí Komise (REM 14/01) ze dne 28. června 2002 oznamujícího italským orgánům, že není namístě povolit prominutí dovozního cla ze zásilky cigaret určené pro Španělsko z důvodu, že podvod spáchaný třetími osobami v rámci tranzitní operace Společenství netvoří zvláštní situaci opravňující k prominutí dovozního cla
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Nordspedizionieri di Danielis Livio & C. Snc, v likvidaci, jakož i L. Danielisovi a D. D'Alessandrovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


text:
 16.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 336/29
 Žaloba podaná dne 25. září 2013 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-515/13)
 2013/C 336/62
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, Abogado del Estado)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podaná žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C(2013) 4426 final ze dne 17. července 2013, týkajícímu se daňového režimu určitých dohod o finančním leasingu, známého též pod názvem „španělský systém zdanění leasingu“ [státní podpora SA.21233 C/2011(ex NN/2011, ex CP 137/2006)]. Podle tohoto rozhodnutí jsou opatření vyplývající z čl. 115 odst. 11 přepracovaného znění zákona o dani z příjmů právnických osob (předčasné odepisování pronajatého majetku), z uplatnění režimu zdanění tonáže na podniky, lodě nebo činnosti, které nelze subvencovat, a z čl. 50 odst. 3 nařízení o dani z příjmů právnických osob, státní podporou hospodářským zájmovým sdružením neslučitelnou s vnitřním trhem.
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení článku 107 SFEU spočívajícího v tom, že opatření posuzovaná v napadeném rozhodnutí nesplňují žádný z požadavků nezbytných k tomu, aby mohla být považována za státní podpory, jelikož ve zvýhodnění přístupném všem potenciálním investorům ze všech hospodářských odvětví neexistuje žádný prvek selektivity a není stanovena ani žádná předběžná podmínka; nedochází ani k narušení či k hrozícímu narušení hospodářské soutěže, neboť zvýhodnění přístupné komukoli bez rozdílu (a dokonce i bez diskriminace na základě státní příslušnosti) nelze považovat za zvýhodňování či potenciální zvýhodňování soutěžního postavení určitých odvětví nebo podniků na úkor jejich konkurentů, jelikož přihlásit se do některého z útvarů výše zmíněného španělského systému zdanění leasingu a využívat výhod, které onen systém poskytoval, mohl kterýkoli investor. V důsledku toho není dotčen ani obchod mezi členskými státy, protože podílníci (respektive akcionáři) subjektu nevyvíjejí na trhu žádnou činnost.
 2)
 Druhý žalobní důvod, uváděný subsidiárně, vychází z porušení zásady rovného zacházení, zásady legitimního očekávání a zásady právní jistoty spočívajícího v tom, že podle článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, není namístě vyžadovat navrácení podpor.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/47
 Žaloba podaná dne 10. dubna 2006 – Fjord Seafood Norway a další v. Rada
 (Věc T-113/06)
 (2006/C 131/87)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fjord Seafood Norway AS (Oslo, Norsko), Fjord Seafood Scotland Farming Ltd (Isle of Lewis, Spojené království), Alsaker Fjordbruk AS (Onarheim, Norsko) (zástupci: J. Juuhl-Langseth a P. Dyrberg, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyň
 —
 zrušit nařízení Rady 85/2006 v rozsahu, v němž se týká Fjord Seafood Norway AS,
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně buď vyvážejí lososa chovaného pro hospodářské účely z Norska do Společenství, nebo jej chovají ve Společenství. Napadené nařízení ukládá antidumpingové clo na lososa chovaného pro hospodářské účely pocházejícího z Norska.
 Na podporu své žaloby žalobkyně zaprvé uplatňují, že napadené nařízení nesprávně definuje a používá pojem odvětví Společenství. Žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení definuje odvětví Společenství, které utrpělo újmu způsobem, který pokrývá méně než 5 % celkové produkce Společenství, zejména z důvodů, že ostatní producenti Společenství jsou vlastněni nebo mají vztah k norským zájmům. Tvrdí, že jelikož napadené nařízení porušilo Dohodu o EHP, zejména zásadu svobody usazování, volného pohybu kapitálu a zákazu diskriminace z důvodu státní příslušnosti, základní nařízení (1) a článek 253.
 Žalobkyně dále tvrdí, že napadené nařízení definuje odvětví Společenství tak, že pokrývá pouze producenty lososa chovaného pro hospodářské využití. Tvrdí, že zpracovatelský průmysl by rovněž měl být zahrnut v definici, jelikož dotyčný losos je také zpracováván a uložená cla berou v úvahu náklady na zpracování.
 Žalobkyně rovněž tvrdí, že napadené nařízení nesprávně vyhodnotilo dumping a újmu založenou na údajích, které se týkají 25 členských států, ačkoliv po většinu vyšetřování měla EU 15 členských států. Chování norských vývozců na trhu deseti nových členských států, které nemají průmyslové chovy lososa, před 1. květnem 2004 nesmí být hodnoceno jako dumping působící újmu odvětví Společenství.
 Žalobkyně dále tvrdí, že vzorky stěžovatelů a norských vývozců nejsou reprezentativní, že napadené nařízení neprokázalo příčinnou souvislost mezi norskými dovozy a újmou a nevzalo v úvahu, zda nebyla újma způsobená dovozci z USA a Kanady přičtena norským dovozům. Rovněž tvrdí, že napadené nařízení nesprávně automaticky identifikovalo ztrátu odvětví Společenství na trhu jako újmu, že směnný kurs použitý pro výpočet cla byl nesprávný, že základ pro dovozní ceny pro filé je nesprávný a že údaje v tomto ohledu jsou nedostatečné. Konečně tvrdí, že ve vztahu k žalobkyni Fjord Seafood Norway byly náklady na výrobu nesprávně stanoveny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/1
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Oldenburg – Německo) – Industrias Nucleares do Brasil SA, Siemens AG v. UBS AG (C-123/04), Texas Utilities Electric Corporation (C-124/04)
 (Věc C-123/04 a C-124/04) (1)
 (Smlouva o ESAE - Zásobování - Vlastnictví - Obohacování uranu na území Společenství příslušníkem třetí země)
 (2006/C 281/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Oldenburg – Německo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Industrias Nucleares do Brasil SA, Siemens AG
 Žalovaní: UBS AG (C-123/04), Texas Utilities Electric Corporation (C-124/04)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberlandesgericht Oldenburg – Výklad článků 57, 73, 75, 86, 87, 196 a 197 AE – Smlouva o půjčce zajištěná zástavním právem týkající se uranu patřícího podniku ze třetí země, obohaceného a skladovaného ve Společenství
 Výrok
 1)
 Článek 75 první pododstavec AE musí být vykládán v tom smyslu, že pojmy „úprava“, „přepracování“ nebo „opracování“ obsažené v uvedeném ustanovení zahrnují rovněž obohacování uranu.
 2)
 Článek 196 písm. b) AE musí být vykládán v tom smyslu, že podnik, jehož sídlo se nenachází na území členských států, nevykonává ve smyslu uvedeného ustanovení zcela nebo zčásti svou činnost na uvedených územích, pokud udržuje s podnikem, jehož sídlo se nachází na týchž územích, obchodní vztahy, jejichž předmětem je buď poskytování výchozích materiálů za účelem produkce obohaceného uranu a zásobování obohaceným uranem, nebo skladování uvedeného obohaceného uranu.
 3)
 Článek 75 první pododstavec písm. c) AE musí být vykládán v tom smyslu, že materiály poskytnuté za účelem jejich úpravy, přepracování nebo opracování nemusí být totožné s těmi, které jsou následně vráceny, a že postačuje, že vrácené materiály odpovídají kvalitativně a kvantitativně poskytnutým materiálům, aniž by bylo případně možné poskytnuté materiály přiřadit vráceným materiálům. Krom toho musí být uvedené ustanovení vykládáno v tom smyslu, že skutečnost, že podnik pověřený zpracováním nabývá vlastnictví výchozích materiálů při jejich dodání, a musí tedy převést na druhou smluvní stranu vlastnictví obohaceného uranu poté, co jej zpracoval, nebrání použití čl. 75 prvního pododstavce písm. c) EA.
 4)
 Článek 196 písm. b) AE musí být vykládán v tom smyslu, že podnik nevykonává zčásti svou činnost na území členských států ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud prodává nebo nabývá obohacený uran, který je na těchto územích skladován.
 5)
 Článek 73 AE musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije na smlouvy týkající se obohaceného uranu skladovaného na území Evropského společenství pro atomovou energii, jejichž stranami jsou výhradně příslušníci třetích zemí.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. září 2013 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-189/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Články 306 až 310 - Zvláštní režim pro cestovní kanceláře - Rozdíly mezi jazykovými verzemi - Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se tento zvláštní režim uplatňuje na jiné osoby než cestující - Pojmy „cestující“ a „zákazník“ - Vyloučení některých prodejů veřejnosti z uvedeného zvláštního režimu - Uvedení výše odpočitatelné DPH, která nesouvisí s daní splatnou nebo odvedenou na vstupu, na faktuře - Celkové určení základu daně pro dané období - Neslučitelnost)
 2013/C 344/03
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a C. Soulay, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupce: S. Centeno Huerta, zmocněnec)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalované: Česká republika (zástupci: M. Smolek, T. Müller a J. Očková, zmocněnci), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a J.-S. Pilczer, zmocněnci), Polská republika (zástupci: A. Kraińska a A. Kramarczyk, jakož i M. Szpunar et B. Majczyna, zmocněnci), Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a R. Laires, zmocněnci), Finská republika (zástupci: J. Heliskoski a M. Pere, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 73, 168, 169, 226 a 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Zvláštní režim pro cestovní kanceláře
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že:
 —
 ze zvláštního režimu pro cestovní kanceláře vyloučilo cesty, které jsou organizovány velkoobchodními cestovními kancelářemi a prodávány veřejnosti maloobchodními cestovními kancelářemi jednajícími vlastním jménem;
 —
 povolilo, aby cestovní kanceláře za určitých okolností uvedly na faktuře celkovou částku daně z přidané hodnoty, která nijak nesouvisí s daní skutečně přenesenou na zákazníka, a povolilo, aby zákazník, je-li osobou povinnou k dani, odpočetl tuto celkovou částku dlužné daně z přidané hodnoty, a
 —
 povolilo, aby cestovní kanceláře v rozsahu, v němž se na ně vztahuje uvedený zvláštní režim, určily základ daně celkově pro každé zdanitelné období,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 168, 226 a 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská komise ponese čtvrtinu vlastních nákladů řízení.
 4)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 5)
 Česká republika, Francouzská republika, Polská republika, Portugalská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 186, 25.6.2011.


text:
 10.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 362/20
 Žaloba podaná dne 10. října 2011 — Fundação Calouste Gulbenkian v. OHIM — Gulbenkian (GULBENKIAN)
 (Věc T-541/11)
 2011/C 362/31
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fundação Calouste Gulbenkian (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: G. Marín Raigal, P. López Ronda a G. Macias Bonilla, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Micael Gulbenkian (Oeiras, Portugalsko)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 Zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. července 2011 ve věci R 1436/2010-2;
 —
 Přezkoumal a zohlednil podklady předložené Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) v rámci námitkového a odvolacího řízení, týkající se známosti starší ochranné známky, podpůrně uložil žalovanému vydat nové rozhodnutí s přihlédnutím k těmto podkladům;
 —
 Vyhověl námitce žalobkyně v plném rozsahu;
 —
 Uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), aby zamítl přihlášku dotyčné ochranné známky Společenství č. 4 724 647 (slovní ochranná známka „GULBENKIAN“ pro veškeré výrobky a služby zapsané do tříd 4, 33, 35, 36, 37, 41, 42 a 44);
 —
 Uložil žalovanému náhradu nákladů žalobkyně v tomto řízení a
 —
 Uložil náhradu nákladů tohoto řízení a nákladů žalobkyně v řízení před Úřadem (námitka a odvolání) dalšímu účastníku řízení pro případ, že přistoupí k řízení před Soudním dvorem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastník řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GULBENKIAN“ mj. pro výrobky a služby zařazené do tříd 4, 33, 35, 36, 37 a 42 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 4724647
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: ochranná známka „Fundação Calouste Gulbenkian“, která je v Portugalsku známá v oblasti „umění (výtvarné umění a hudba); charity (zdraví a lidský rozvoj); vědy (výzkum a podpora); vzdělávání (podpora a rozvoj); technických a řídících služeb souvisejících s ropným průmyslem“; obchodní jméno „Fundação Calouste Gulbenkian“, využívané v oblasti „umění (výtvarné umění a hudba); charity (zdraví a lidský rozvoj); vědy (výzkum a podpora); vzdělávání (podpora a rozvoj); technických a řídících služeb souvisejících s ropným průmyslem“; obrazová označení č.. 5 351 a 5 352„Fundação Calouste Gulbenkian“, využívaná pro „umění (výtvarné umění a hudba); charitu (zdraví a lidský rozvoj); vědu (výzkum a podpora); vzdělávání (podpora a rozvoj); technické a řídící služby související s ropným průmyslem“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitce se zčásti vyhovuje.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí odvolání ve zbývající části.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 4 a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 207/2009 a příslušné judikatury tím, že odvolací senát nesprávně posoudil různé okolnosti, které je třeba zohlednit při posuzování pravděpodobnosti záměny.


text:
 18.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 12. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — DHL Express France SAS, dříve DHL International SA v. Chronopost SA
 (Věc C-235/09) (1)
 (Duševní vlastnictví - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 98 odst. 1 - Zákaz porušování práv z ochranné známky vydaný soudem pro ochranné známky Společenství - Územní působnost - Donucovací opatření, která jsou k takovému zákazu připojena - Účinek na území jiných členských států, než je stát soudu, u něhož bylo zahájeno řízení)
 2011/C 179/02
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: DHL Express France SAS, dříve DHL International SA
 Žalovaná: Chronopost SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation — Výklad čl. 98 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) ve spojení s články 1, 14 a 94 téhož nařízení — Žaloba pro porušení práv z ochranné známky — Územní působnost zákazu vydaného soudem pro ochranné známky Společenství — Možnost uvedeného soudu spojit tento zákaz s donucovacím opatřením vztahujícím se na území všech členských států, v nichž je účinný zákaz pokračovat v jednání porušujícím práva z ochranné známky
 Výrok
 1)
 Článek 98 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 3288/94 ze dne 22. prosince 1994, musí být vykládán v tom smyslu, že působnost zákazu pokračovat v jednání, které představuje porušení nebo hrozbu porušení ochranné známky Společenství, stanoveného soudem pro ochranné známky Společenství, jenž je příslušný na základě čl. 93 odst. 1 až 4 a čl. 94 odst. 1 tohoto nařízení, se vztahuje v zásadě na celé území Evropské unie.
 2)
 Článek 98 odst. 1 druhá věta nařízení č. 40/94, ve znění nařízení č. 2388/94, musí být vykládán v tom smyslu, že donucovací opatření, jako je penále, nařízené soudem pro ochranné známky Společenství na základě jeho vnitrostátního práva s cílem zaručit dodržování zákazu pokračovat v jednání, které představuje porušení nebo hrozbu porušení práv z ochranné známky, jež stanovil, má účinky v jiných členských státech, než je stát tohoto soudu, na které se vztahuje územní působnost takového zákazu, za podmínek stanovených v kapitole III nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, pokud jde o uznávání a výkon soudních rozhodnutí. Nestanoví-li vnitrostátní právo některého z těchto jiných členských států žádné donucovací opatření obdobné opatření nařízenému uvedeným soudem, musí příslušný soud tohoto členského státu cíle sledovaného tímto opatřením dosáhnout prostřednictvím využití příslušných ustanovení svého vnitrostátního práva, která mohou zaručit rovnocenným způsobem dodržování uvedeného zákazu.
 (1) Úř. věst. C 205, 29.8.2009.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 7. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Španělsko) – Anacleto Cordero Alonso v. Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 (Věc C-81/05) (1)
 (Sociální politika - Ochrana zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele - Směrnice 80/987/EHS - Pozměňující směrnice 2002/74/ES - Odstupné dohodnuté v průběhu smírčího řízení - Platba zajištěná záruční institucí - Platba podřízená přijetí soudního rozhodnutí)
 (2006/C 261/07)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Anacleto Cordero Alonso
 Žalovaná: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León – Výklad směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 283, s. 23; Zvl. vyd. 05/01, s. 217), pozměněné směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002 (Úř. věst. L 270, s. 10; Zvl. vyd. 05/04) – Články 1 a 3 – Použití práva Společenství – Přednost – Ochrana zaměstnanců již uznaná vnitrostátním právem – Směrnice, u níž dosud neuplynula lhůta k jejímu provedení – Výklad Soudního dvora odlišný od výkladu španělského ústavního soudu – Rovné zacházení
 Výrok
 1)
 Pokud členský stát přiznal ve svém vnitrostátním právu před vstupem v platnost směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS, zaměstnancům právo na ochranu prostřednictvím záruční instituce v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, pokud jde o odstupné za skončení pracovní smlouvy, uplatnění těchto právních přepisů v případě, že k platební neschopnosti zaměstnavatele došlo po vstupu v platnost této směrnice, spadá do působnosti směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele, ve znění směrnice 2002/74.
 2)
 V rámci působnosti směrnice 80/987, ve znění směrnice 2002/74 obecná zásada rovnosti, tak jak je uznána právním řádem Společenství, vyžaduje, aby v případě, že podle takové vnitrostátní právní úpravy, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, nese odpovědnost za výplatu zákonného odstupného za skončení pracovní smlouvy, přiznaného rozsudkem, v případě platební neschopnosti zaměstnavatele záruční instituce, s odstupným stejné povahy, přiznaným v dohodě mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem uzavřené před soudem a jím schválené, bylo zacházeno stejným způsobem.
 3)
 Vnitrostátní soud musí ponechat nepoužitou vnitrostátní právní úpravu, která za porušení zásady rovnosti, tak jak je uznána v právním řádu Společenství, vylučuje, aby příslušná záruční instituce nesla odpovědnost za výplatu odstupného za skončení pracovní smlouvy, přiznaného v dohodě mezi zaměstnanci a zaměstnavateli uzavřené před soudem a jím schválené.
 (1) Úř. věst. C 93, 16. 4. 2005.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/14
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 2. června 2005
 ve věci C-15/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesvergabeamt): Koppensteiner GmbH proti Bundesimmobiliengesellschaft mbH (1)
 (Veřejné zakázky - Směrnice 89/665/EHS - Přezkumné řízení při zadávání veřejných zakázek - Rozhodnutí o zrušení vyhlášení veřejné zakázky po otevření nabídek - Soudní přezkum - Působnost - Zásada efektivity)
 (2005/C 182/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-15/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Bundesvergabeamt (Rakousko) ze dne 12. ledna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 19. ledna 2004, v řízení Koppensteiner GmbH proti Bundesimmobiliengesellschaft mbH, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta, C. Gulmann (zpravodaj), P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokátka: C. Stix-Hackl, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 2. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Příslušný soud má povinnost ponechat bez použití vnitrostátní právní předpisy, které zamezují dodržování povinnosti vyplývající z čl. 1 odst. 1 a čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby.
 (1) Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litva) dne 14. října 2013 — Gazprom OAO, další účastník řízení: Litevská republika
 (Věc C-536/13)
 2013/C 377/14
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Gazprom OAO
 Další účastník řízení: Litevská republika, zastoupená Ministerstvem energetiky Litevské republiky
 Předběžné otázky
 1)
 Má soud členského státu právo odmítnout uznat nález rozhodčího soudu proto, že tento nález omezuje právo soudu rozhodnout, zda je příslušný k projednání věci podle pravidel o soudní příslušnosti v nařízení Brusel I (1), v případě, že rozhodčí soud vydá „anti-suit injunction“ a zakazuje tak účastníku řízení dovolávat se určitých práv před soudem členského státu, který je podle pravidel o soudní příslušnosti v nařízení Brusel I příslušný k projednání podstaty občanskoprávní věci?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, platí totéž i v případě, že „anti-suit injunction“ vydaný rozhodčím soudem účastníku řízení přikazuje, aby omezil své nároky týkající se věci, která je projednávána v jiném členském státě a soud tohoto členského státu je příslušný k projednání této věci podle pravidel o soudní příslušnosti v nařízení Brusel I?
 3)
 Může vnitrostátní soud, ve snaze zajistit přednost unijního práva a užitečný účinek ustanovení nařízení Brusel I, odmítnout uznat nález rozhodčího soudu, jestliže tento nález omezuje právo vnitrostátního soudu rozhodnout o své příslušnosti a pravomoci ve věci, která spadá do působnosti nařízení Brusel I?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1)


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/66
 Žaloba podaná dne 26. září 2006 – Buckingham a další v. Komise
 (Věc F-116/06)
 (2006/C 294/131)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Anne Buckingham (Brusel, Belgie) a další (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise přijaté dne 23. listopadu 2005 zveřejněné v Administrativních informacích č. 85-2005 v části, ve které žalobcům, úředníkům v platové třídě A*12, neposkytuje žádný prioritní bod oceňující práci odvedenou v zájmu orgánu za hodnotící období 2004;
 —
 pokud se to ukáže potřebným, zrušit rozhodnutí Komise výslovně zamítající stížnosti, které žalobci podali na základě čl. 90 odst. 2 služebního řádu;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba je založena na porušení článků 9 a 13 obecných prováděcích ustanovení článku 45 služebního řádu a, podpůrně, na protiprávnosti uvedených obecných prováděcích ustanovení v části, ve které zakládají diskriminaci a porušují čl. 5 odst. 5 služebního řádu.


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/10
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 10. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – Nannoka Vulcanus Industries BV v. College van gedeputeerde staten van Gelderland
 (Věc C-81/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 1999/13/ES - Příloha II B - Znečištění ovzduší - Těkavé organické sloučeniny - Omezování emisí - Používání organických rozpouštědel při některých činnostech a v některých zařízeních - Povinnosti použitelné na stávající zařízení - Prodloužení lhůty“)
 (2015/C 363/12)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Nannoka Vulcanus Industries BV
 Žalovaný: College van gedeputeerde staten van Gelderland
 Výrok
 1)
 Příloha II B směrnice Rady 1999/13/ES ze dne 11. března 1999 o omezování emisí těkavých organických sloučenin vznikajících při používání organických rozpouštědel při některých činnostech a v některých zařízeních musí být vykládána v tom smyslu, že prodloužení lhůty, které je stanoveno v jejím bodě 2 prvním pododstavci písm. i), lze přiznat provozovateli „zařízení“ ve smyslu čl. 2 bodu 1 této směrnice pro realizaci jeho plánu snižování emisí těkavých organických sloučenin, jestliže náhražky s nízkým nebo nulovým obsahem rozpouštědel jsou ještě ve stavu vývoje, ačkoli pro toto zařízení lze předpokládat konstantní obsah netěkavých látek ve výrobku, který může být využit k definici referenčního bodu pro snižování emisí.
 2)
 Příloha II B bod 2 první pododstavec písm. i) směrnice 1999/13 musí být vykládána v tom smyslu, že prodloužení lhůty pro realizaci plánu snižování emisí těkavých organických sloučenin vyžaduje povolení příslušných orgánů, které předpokládá předchozí žádost dotčeného provozovatele. Za účelem určení, zda se prodloužení lhůty musí poskytnout provozovateli k realizaci plánu snižování emisí těkavých organických sloučenin, a stanovení rozsahu případně poskytnutého prodloužení lhůty přísluší těmto příslušným orgánům, aby v rámci posuzovací pravomoci, kterou mají, především ověřily, že náhražky, které jsou vhodné pro použití v dotčených zařízeních a mohou snížit emise těkavých organických sloučenin, se skutečně vyvíjejí a že probíhající práce mohou s ohledem na poskytnuté poznatky dospět k vyvinutí takových výrobků a že neexistuje alternativní opatření, které by při nižších nákladech mohlo vést k srovnatelnému nebo dokonce většímu snížení emisí, a zejména že už nejsou dostupné jiné náhražky. Mimoto je třeba zohlednit poměr mezi snížením emisí, které umožní náhražky, jakož i náklady na tyto výrobky, a dodatečnými emisemi vyplývajícími z prodloužení lhůty, jakož i náklady případných alternativních opatření. Délka prodloužení lhůty nesmí přesáhnout nezbytný čas na vývoj náhražek. Uvedené je třeba posoudit s ohledem na všechny relevantní skutečnosti, a zejména s ohledem na objem dalších emisí, který vyplyne z prodloužení lhůty, a případné náklady na alternativní opatření, ve vztahu k rozsahu snížení emisí, které umožní náhražky, které se vyvíjejí, a k nákladům na tyto výrobky.
 (1) Úř. věst. C 142, 12.5.2014.


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/4
 Žaloba podaná dne 17. srpna 2005 Komisí Evropských společenství proti Spolkové republice Německo
 (Věc C-318/05)
 (2005/C 257/08)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. srpna 2005 žaloba směřující proti Spolkové republice Německo podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Richardem Lyalem a Kilianem Grossem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Spolková republika tím, že vyloučila platby školného na školách v zahraničí bez výjimky z odpočtu zvláštních výdajů stanoveného v § 10 odst. 1 č. 9 zákona o daních z příjmů (EStG), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18, 39, 43 a 49 ES.
 2.
 uložil Spolkové republice Německo náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Podle názoru Evropské komise je úprava stanovená v § 10 odst. 1 č. 9 německého zákona o dani z příjmu v rozporu s volným pohybem služeb a s právy na volný pohyb stanovenými ve Smlouvě o ES.
 Podle § 10 odst. 1 č. 9 EStG má osoba povinná k dani v Německu možnost odečíst jako zvláštní výdaje 30 % školného zaplaceného na státem schválených nebo uznaných soukromých školách od celkové částky svých zdanitelných příjmů. Pro školné na soukromých školách, které mají sídlo v jiném členském státě, tato možnost odpočtu neexistuje.
 Komise považuje obecné vyloučení zahraničních soukromých škol z uvedeného daňového zvýhodnění za diskriminační. Daňové znevýhodnění zahraničních soukromých škol porušuje podle jejího názoru volný pohyb služeb zahraničních škol jakož i v Německu usazené osoby povinné k dani, která by ráda vyslala své děti na zahraniční soukromou školu.
 Zahraniční soukromé školy jsou kromě toho nuceny k tomu, aby se v Německu usazovaly, pokud se chtějí vyhnout znevýhodnění v hospodářské soutěži způsobenému daňovým znevýhodněním jejich zákazníků. Tím je nepřípustně ohrožována svoboda usazování.
 Konečně omezení možnosti odpočtu porušuje práva na volný pohyb občanů z jiných států EU, kteří se chtějí přistěhovat do Německa, ale zároveň chtějí nechat vyučovat své děti nadále na soukromých školách v zemi původu. Totéž platí pro německé státní příslušníky, kteří žijí v jiném členském státně, ale v Německu jsou dále neomezeně povinni k dani. Taktéž oni jsou znevýhodněni, jestliže chtějí vyslat své děti na soukromou školu mimo Německo.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/27
 Žaloba podaná dne 19. července 2012 — Hut.com v. OHIM — Intersport France (THE HUT)
 (Věc T-330/12)
 2012/C 295/48
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: The Hut.com Ltd (Northwich, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Intersport France (Longjumeau, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 27. dubna 2012 ve věci R 814/2011-2, a
 —
 uložil žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu vlastních nákladů, jakož i nákladů vzniklých žalobkyni.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „THE HUT“ mimo jiné pro služby zařazené do třídy 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8394091
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Francouzská slovní ochranná známka „LA HUTTE“ č. 33228708 pro zboží ve třídách 3, 5, 18, 22, 25 a 28
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Dílčí zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009