text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/40
 Žaloba podaná dne 24. září 2010 — Nencini v. Parlament
 (Věc T-431/10)
 ()
 2010/C 317/72
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Riccardo Nencini (Florencie, Itálie) (zástupce: F. Bertini, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhové žádání žalobce
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil z důvodů uvedených níže rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 16. července 2010, adresované Riccardu Nencinimu; sdělení generálního ředitele financí Evropského parlamentu č. 312331 ze dne 4. srpna 2010, adresované Riccardu Nencinimu a případně všechny ostatní související nebo předcházející napadené akty;
 —
 Podpůrně zrušil napadené rozhodnutí a vrátil věc generálnímu tajemníkovi Evropského parlamentu, aby znovu spravedlivě určil spornou částku;
 —
 V každém případě uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, který byl během volebního období 1994–1999 poslancem Evropského parlamentu, uplatňuje na podporu své žaloby následující žalobní důvody:
 —
 porušení jazykového režimu Evropského společenství, a v důsledku toho porušení práva na spravedlivý proces a zásady účinné ochrany, neboť oba napadené akty měly být vyhotoveny v italském jazyce, který byl jazykem členského státu, jehož státním příslušníkem byl žalobce,
 —
 nepřípustnost nároku na údajně dlužnou částku z důvodu promlčení práva na vymáhání této údajně dlužné částky,
 —
 porušení zásady kontradiktornosti a účinné ochrany. V tomto ohledu se uvádí, že v případě žalobce přijal generální tajemník Evropského parlamentu konečné rozhodnutí na základě skutkových okolností a právních odůvodnění, které se zčásti liší od těch, které byly dříve uplatněny a sděleny žalobci,
 —
 porušení právní úpravy parlamentních příspěvků pro poslance Evropského parlamentu týkajících se cestovních výdajů, neboť nebylo zohledněno, že žalobce měl během výkonu svého mandátu poslance Evropského parlamentu bydliště v Římě. Riccardo Nencini nadále vykonával v tomto městě — které je, jak je známo, hlavním městem Itálie a centrem národní politiky — svoji politickou činnost národního zástupce své politické strany,
 —
 porušení právní úpravy parlamentních příspěvků poslanců Evropského parlamentu týkajících se příspěvků na služby sekretariátu. Žalobce upřesňuje, že na osoby, které pro něj vykonávaly sekretářské práce, převedl veškeré příspěvky stanovené pro tento účel a neponechal si žádnou částku,
 —
 konečně se žalobce dovolává porušení obecné zásady proporcionality.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/53
 Žaloba podaná dne 14. června 2016 – ZZ a další v. Komise
 (Věc F-29/16)
 (2016/C 335/69)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: ZZ a další (zástupce: C. Cortese, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o pozastavení vyplácení starobního důchodu ve výši 22 368,13 eur přijatého Komisí na základě článku 85 služebního řádu, který má být vybrán z pozůstalostního důchodu žalobce a ze sirotčího důchodu přiznaného jeho třem dětem.
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO.4) ze dne 17. srpna 2015, jehož předmětem je vrácení neoprávněně vyplacených částek na základě starobního a sirotčího důchodu, pokud jde o práva ZZ a jejích dvou mladších synů, a v nezbytném rozsahu zrušit výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
 —
 zrušit rozhodnutí Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO.4) ze dne 17. srpna 2015, jehož předmětem je vrácení neoprávněně vyplacených částek na základě starobního a sirotčího důchodu, pokud jde o práva X, a v nezbytném rozsahu zrušit implicitní rozhodnutí o zamítnutí stížnosti.
 —
 uložit Komisi náhradu majetkové a morální újmy, kterou utrpěli žalobci z důvodu porušení jejich práva na řádnou správu a povinnosti administrativy s nimi jednat, ve výši:
 —
 rozdílu mezi odměnou ZZ přijímanou jako dočasným zaměstnancem úřadu EFSA v platové třídě AD 9, a odměnou, kterou by dostávala jako úředník Komise v platové třídě AD 12 pod dobu jednoho roku;
 —
 částky, jejíž vrácení je požadováno na žalobcích v napadeném rozhodnutí, zvýšené o rozdíl mezi částkou důchodů stanovenou v oznámení o změně č. 2 a částkou stanovenou v oznámení o změně č. 3, a to od okamžiku vstupu v platnost oznámení č. 3 až do okamžiku, kdy bude rodina schopná se přemístit do místa svého předchozího bydliště, přičemž tuto dobu lze spravedlivě odhadnout na jeden rok od rozhodnutí této věci.
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-66/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů záměrů na životní prostředí - Povolení udělená bez posouzení)
 (2009/C 6/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: F. Simonetti a X. Lewis, zmocněnci, F. Louis, advokát, a C. O'Daly, solicitor)
 Žalovaný: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, J. Connolly a G. Simons, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalovaného: Polská republika (zástupce: E. Ośniecka-Tamecka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 až 4 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248), ve znění směrnice 97/11/ES ze dne 3. března 1977 (Úř. věst. L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03, s. 151) – Povolení udělená bez posouzení
 Výrok
 1)
 Irsko nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice 97/11/ES ze dne 3. března 1977, tím, že nepřijalo podle čl. 2 odst. 1 a čl. 4 odst. 2 až 4 uvedené směrnice veškeré předpisy nezbytné k tomu, aby záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí a které spadají do kategorií záměrů uvedených v příloze II bodě 1 písm. a) až c) a f) této směrnice, podléhaly před vydáním povolení postupu vydávání povolení a posuzování jejich vlivů v tomto ohledu podle článků 5 až 10 uvedené směrnice.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení Komise Evropských společenství.
 3)
 Polská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/10
 Žaloba podaná dne 1. září 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-450/11)
 2011/C 319/18
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Afonso a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že tím, že Portugalská republika použila zvláštní režim DPH stanovený nařízením s mocí zákona č. 221/85 ze dne 3. července 1985 na cestovní kanceláře, pokud jde o služby související s cestováním poskytované osobám, které nemají postavení cestujících, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 306 až 310 směrnice o DPH (1);
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise má za to, že použití zvláštního režimu zavedeného Portugalskou republikou na služby, které poskytují cestovní kanceláře jiným cestovním kancelářím nebo jiným osobám povinným k dani, jež nejsou cestujícími, není v souladu s unijní právní úpravou v této oblasti, jelikož ustanovení směrnice o DPH vyžadují, aby použití zvláštního režimu bylo omezeno na služby poskytované cestujícím.
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).


text:
 3.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 213/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. května 2017 – Barqawi v. Rada
 (Věc T-303/15) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Sýrii - Zmrazení finančních prostředků - Zjevně nesprávné posouzení“)
 (2017/C 213/35)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ahmad Barqawi (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupci: J.-P. Buyle a L. Cloquet, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: původně G. Étienne a N. Rouam, poté G. Étienne a S. Kyriakopoulou, a nakonec S. Kyriakopoulou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/383 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. 2015, L 64, s. 41), a prováděcího nařízení Rady (EU) 2015/375 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. 2015, L 64, s. 10), a to v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce zapsáno na seznam osob a subjektů, na něž se vztahují omezující opatření.
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/383 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí rozhodnutí 2013/255/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii, a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/375 ze dne 6. března 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 36/2012 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii, se v rozsahu, v němž se týkají Ahmada Barqawiho, zrušují.
 2)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Ahmadem Barqawim.
 (1) Úř. věst. C 245, 27.7.2015.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Španělsko) dne 2. června 2006 – Josefa Velasco Navarro v. Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 (Věc C-246/06)
 (2006/C 212/19)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Social Único de Algeciras
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Josefa Velasco Navarro
 Žalovaný: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
 Předběžné otázky
 1)
 Jestliže vnitrostátní soud konstatoval, že vnitrostátní právní úprava není z důvodu své neúplnosti ke dni 8. října 2005 přizpůsobena směrnici 2002/74 (1) a jejímu výkladu ze strany Soudního dvora (z hlediska zásady rovnosti v právu Společenství) v jeho usnesení ze dne 13. prosince 2005 (řízení o předběžné otázce C-177/05), je třeba mít za to, že tato směrnice má přímý účinek vůči státnímu záručnímu fondu FOGASA počínaje následujícím dnem (9. října 2005)?
 2)
 Pokud je odpověď na předchozí otázku kladná, má se přímý účinek směrnice 2002/74, vzhledem k tomu, že je příznivější vůči pracovníkovi (a méně příznivý vůči státu, který nesplnil svou povinnost), použít na situaci platební neschopnosti, která byla prohlášena – po uzavření soudního smíru, jež není ve zmíněné neúplné vnitrostátní právní úpravě uveden – v období mezi vstupem směrnice v platnost (8. října 2002) a datem, do kterého měly členské státy uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s uvedenou směrnicí (8. října 2005)?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (Úř. věst. L 270, s. 10; Zvl. vyd. 05/04, s. 261)


text:
 10.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 18. července 2016 – X NV v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-399/16)
 (2016/C 371/06)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: X NV
 Odpůrce: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat články 43 a 48 ES (nyní články 49 a 54 SFEU) v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které nemůže mateřská společnost se sídlem v určitém členském státě zohlednit žádnou kurzovou ztrátu, která se týká částky, kterou investovala do dceřiné společnosti se sídlem v jiném členském státě, třebaže by tak mohla učinit, pokud by byla tato dceřiná společnost součástí jediné daňové jednotky – která by vykazovala takové znaky, které má nizozemská jediná daňová jednotka – společně s prvně uvedenou mateřskou společností se sídlem v prvně uvedeném členském státě, a to v důsledku konsolidace v rámci jediné daňové jednotky?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1, je možné vycházet nebo musí se vycházet v případě stanovení kurzové ztráty, kterou je třeba zohlednit, z toho, že do jediné daňové jednotky se rovněž zahrne (jedna nebo více) z přímých nebo nepřímých dceřiných společností se sídlem v Evropské unii, které drží prostřednictvím této dceřiné společnosti nepřímo mateřská společnost?
 3)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1, zohledňují se v takovém případě pouze kurzové ztráty, které by v případě zahrnutí do jediné daňové jednotky mateřské společnosti byly vykázány v letech rozhodných z hlediska sporu, či se zohledňují rovněž výsledky změny kurzu, které byly vykázány v letech dřívějších?


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 27. října 2005
 ve věci C-165/05: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb osob - Pracovníci - Manželé - Požadavek pracovního povolení pro manžela nebo manželku státní příslušnosti třetího státu)
 (2005/C 330/13)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-165/05, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 8. dubna 2005, Komise Evropských společenství (zmocněnec: G. Rozet) proti Lucemburskému velkovévodství (zmocněnec: S. Schreiner), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), zastupující předseda čtvrtého senátu, K. Lenaerts a E. Levits, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 27. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že uložilo ve svých právních předpisech získání pracovního povolení pro státní příslušníky třetích států, kteří uzavřeli sňatek s migrujícími pracovníky Evropské unie, a tím, že neuvedlo své právní předpisy do souladu s právem Společenství, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 11 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 132, 28.5.2005.


text:
 8.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 164/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. dubna 2013 — Evropská komise v. Systran SA, Systran Luxembourg SA
 (Věc C-103/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Článek 225 odst. 1 ES, článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES - Žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti Evropského společenství - Posouzení mimosmluvní povahy sporu - Pravomoci soudů Společenství)
 2013/C 164/03
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: T. van Rijn, zmocněnec, E. Montaguti a J. Samnadda, zmocněnkyně, ve spolupráci s A. Berenboomem, advocaat, a M. Isgourem, avocat)
 Další účastnice řízení: Systran SA, Systran Luxembourg SA (zástupci: J.-P. Spitzer a E. De Boissieu, avocats)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 16. prosince 2010 — Systran a Systran Luxembourg v. Komise (T-19/07), jehož předmětem je žaloba na náhradu škody údajně způsobené žalobkyním v řízení v prvním stupni z důvodu protiprávního jednání, k němuž došlo v návaznosti na výzvu Komise k podávání nabídek týkající se projektu údržby a lingvistického posílení služby automatického překladu Komise — Nesprávné posouzení a rozpornost v otázce mimosmluvní povahy sporu — Porušení práva na obhajobu — Porušení pravidel týkajících se dokazování — Zjevně nesprávné posouzení dostatečně závažné povahy údajného pochybení Komise — Neexistence odůvodnění
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 16. prosince 2010, Systran a Systran Luxembourg v. Komise (T-19/07), se zrušuje.
 2)
 Žaloba společností Systran SA a Systran Luxembourg SA ve věci T-19/07 se odmítá.
 3)
 Společnostem Systran SA a Systran Luxembourg SA se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí před Soudním dvorem Evropské unie a před Tribunálem Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 145, 14.5.2011.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/37
 Žaloba podaná dne 11. dubna 2014 – Mammoet Salvage v. Komise
 (Věc T-234/14)
 2014/C 184/59
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Mammoet Salvage BV (Rotterdam, Nizozemsko) (zástupci: P. Kuypers a A. Schadd, advokáti)
 Žalovaná: Evropská unie, zastoupená Evropskou komisí
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 v první řadě konstatoval nečinnost Evropské unie a/nebo Evropské komise,
 —
 podpůrně uložil Evropské unii a/nebo Evropské komisi zaplacení dlužných částek žalobkyni,
 —
 dále podpůrně uložil Evropské unii a/nebo Evropské komisi zaplacení náhrady škody žalobkyni,
 —
 ve všech třech případech podle článku 77 jednacího řádu Tribunálu přerušil řízení na tři měsíce poté, co bude žalobkyni doručen rozhodčí nález,
 —
 uložil Evropské unii a/nebo Evropské komisi náhradu nákladů řízení včetně mimosoudních nákladů.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně v roce 2010 získala v rámci Evropského rozvojového fondu veřejnou zakázku na odklizení 74 vraků lodí v přístavu v Mauritánii. Za financování smlouvy uzavřené mezi Mauritánií a žalobkyní se jménem Evropské komise zaručil velvyslanec a vedoucí delegace Evropské unie v Mauritánii. Na základě záruky se žalovaná nestala stranou uvedené smlouvy, ale převzala závazek zaplatit za uskutečněné práce.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody:
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nečinnosti žalované
 Smlouva mezi žalobkyní a Mauritánií obsahovala ustanovení, podle kterého platební závazky Unie zanikají nejpozději 18 měsíců po uplynutí období na realizaci zakázky. Žalobkyně dne 4. prosince 2013 požádala Mauritánii a delegaci Evropské unie o prodloužení této lhůty. Na tuto žádost o činnost žalovaná nereagovala.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející ze záruky financování smlouvy Evropskou komisí
 Žalobkyně se domnívá, že zakázka byla provedena, a proto žádá Tribunál, aby uložil žalované zaplacení neuhrazených faktur, tj. dlužných částek za práce, které žalobkyně provedla.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z mimosmluvní odpovědnosti Evropské unie
 V případě, že by Tribunál dospěl k závěru, že lhůta splatnosti stanovená pro Evropskou unii uplynula, žalobkyně navrhuje uložit žalované zaplacení náhrady škody ve výši neuhrazených faktur.
 Žalobkyně dále navrhuje, aby Tribunál konstatoval, že žalovaná porušila její práva přizváním znalce, čímž vznikla mimosmluvní škoda.


text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/31
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 22. listopadu 2007 – Dittert v. Komise
 (Věc F-109/06) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Přednostní body - Neúplný osobní spis - Opomenutí přednostních bodů z informatizovaného spisu pro účely povyšování „Sysper 2“ - Technická závada - Výbor pro povyšování A* - Přiznání nižšího počtu bodů, než bylo navrhováno nadřízenými)
 (2008/C 8/54)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Daniel Dittert (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: B. Cortese a C. Cortese, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a K. Herrmann, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí OOJ, kterým se žalobci, úředníkovi Komise, jehož jméno bylo omylem opomenuto v seznamech pro účely povýšení jeho GŘ, přiznává nižší počet přednostních bodů, než jaký mu zamýšlela Komise přiznat a který nepostačoval k jeho povýšení v rámci hodnotícího období 2005
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise Evropských společenství, kterým se D. Dittertovi přiznává počet přednostních bodů, který nepostačuje k jeho povýšení v rámci hodnotícího období 2005, se zrušuje.
 2)
 Rozhodnutí Komise Evropských společenství, kterou se stanoví seznam povýšených úředníků v rámci hodnotícího období 2005, zveřejněný v administrativních sděleních č. 85-2005 ze dne 23. listopadu 2005, se zrušuje v rozsahu, v němž neuvádí jméno D. Ditterta.
 3)
 Komise Evropských společenství ponese náklady řízení D. Ditterta, jakož i vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 281, 18.11.2006, s. 47.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/57
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Olive Line International v. OHIM – Knopf (o-live)
 (Věc T-485/07)
 (2008/C 51/104)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Olive Line International, SL (Madrid, Španělsko) (zástupce: P. Koch Moreno, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Reinhard Knopf (Malsch, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit, že rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. září 2007, kterým bylo zamítnuto odvolání proti zápisu ochranné známky Společenství č. 3 219 193, není v souladu s nařízením ES 40/94 o ochranných známkách Společenství;
 —
 uložit žalovanému, případně i dalšímu účastníku řízení, náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Reinhard Knopf
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „o-live“ pro výrobky zařazené do tříd 29, 30, 31 a 33 – přihláška č. 3 219 193
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obchodní název „Olive lines“ pro činnosti podnikatelského subjektu vystupujícího jako obchodní zprostředkovatel
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 40/94, protože existuje nebezpečí záměny mezi starší nezapsanou ochrannou známkou, která má více než místní význam, a přihlašovanou ochrannou známkou.


text:
 5.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. července 2016 – Reisenthel v. EUIPO (keep it easy)
 (Věc T-308/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky keep it easy - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 326/45)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Peter Reisenthel (Gilching, Německo) (zástupce: E. A. Busse, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. března 2015 (věc R 2659/2014-5) týkajícímu se přihlášky slovního označení keep it easy, jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Peterovi Reisenthelovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 30. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State van België — Belgie) — Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA) v. Belgische Staat
 (Věc C-271/10) (1)
 (Směrnice 92/100/EHS - Autorské právo a práva s ním související - Veřejné půjčování - Odměna autorů - Odpovídající příjmy)
 2011/C 252/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State van België
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Vereniging van Educatieve en Wetenschappelijke Auteurs (VEWA)
 Žalovaný: Belgische Staat
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Raad van State van België (Belgie) — Výklad čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 346, s. 61; Zvl. vyd. 17/01, s. 120) (nyní čl. 6 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006) (Úř. věst. L 376, s. 28) — Odměna autorů za veřejné půjčování — Dostatečná odměna
 Výrok
 Článek 5 odst. 1 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem brání takové právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která zavádí systém, podle něhož se výše odměny, která se odvádí autorům za veřejné půjčování, počítá výlučně v závislosti na počtu vypůjčitelů zaregistrovaných u veřejných zařízení a na základě stanovené paušální částky za každého vypůjčitele a každý rok.
 (1) Úř. věst. C 234, 28.8.2010.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/76
 Žaloba podaná dne 16. listopadu 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-141/12)
 2013/C 26/160
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí EPSO nezahrnout žalobce do seznamu osob, které uspěli při zkouškách po ukončení vzdělání, které patří do rámce certifikačního postupu, jakož i žádost o náhradu škody.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 zrušit napadený akt;
 —
 uložit Komisi, aby zaplatila žalobci 10 000 euro jako náhradu utrpěné újmy;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Brugge (Belgie) dne 20. prosince 2012 — Jetair NV, BTW-eenheid BTWE Travel4you v. FOD Financiën
 (Věc C-599/12)
 2013/C 86/13
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Brugge
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Jetair NV, BTW-eenheid BTWE Travel4you
 Žalovaný: FOD Financiën
 Předběžné otázky
 1)
 Může Belgie změnit své právní předpisy v tom smyslu, že se služba, která je osvobozená od daně, v tomto případě zájezdy mimo EU, v určitém okamžiku (1. prosinec 1977) zdaní bezprostředně před vstupem šesté směrnice o DPH (1) v platnost (1. ledna 1978) a obejde se tak derogační doložka uvedená v čl. 28 odst. 3 této směrnice (článek 370 směrnice 2006/112 (2)), která stanoví možnost pokračovat ve zdaňování těchto zájezdů jen tehdy, pokud již byly zdaňovány před vstupem šesté směrnice v platnost ?
 2)
 Byla Belgie povinná od 13. června 1977 (dne zveřejnění směrnice) upustit od zdaňování zájezdů mimo EU?
 3)
 Porušuje Belgie článek 309 směrnice 2006/112, když v případě služeb uskutečňovaných mimo Společenství nezachází s cestovními kancelářemi stejně jako se zprostředkovateli a přesto tyto služby nadále zdaňuje?
 4)
 Jsou články 309, 153, 370 a příloha X směrnice 2006/112 v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství, se zásadou rovného zacházení a se zásadou proporcionality, jakož i s ustanoveními o volném pohybu osob, zboží a služeb, mimo jiné s články 43 a 56 Smlouvy o ES proto, že členským státům poskytují možnost volby, pokud jde o zdanění služeb v souvislosti se zájezdy mimo Společenství?
 5)
 Je skutečnost, že Belgické království stanovilo královskou vyhláškou ze dne 28. listopadu 1999 v souvislosti se zájezdy mimo EU daňovou povinnost jen pro cestovní kanceláře a nikoliv pro zprostředkovatele v rozporu se zásadami práva Společenství, zejména se zásadou rovného zacházení, proporcionality a zásadou neutrality daně z přidané hodnoty?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1).
 (2) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/33
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. září 2008 – Nortrail Transport v. Komise
 (Věc T-496/04) (1)
 („Celní unie - Operace vnějšího tranzitu Společenství - Produkty rybolovu pocházející z Norska - Žádost o prominutí a vrácení dovozního cla - Ustanovení o ekvitě - Nařízení (EHS) č. 2913/92 a č. 2454/93 - Zvláštní okolnosti - Otevření celních kvót se zpětnou platností“)
 (2008/C 285/59)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nortrail Transport GmbH (Kiel, Německo) (zástupce: J. Krause, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: nejprve B. Schima a J. Hottiaux, poté B. Schima a M. Patakia, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Komise REM 15/02 ze dne 1. října 2004, kterým bylo konstatováno, že vrácení dovozního cla žalobkyni, které bylo předmětem žádosti Spolkové republiky Německo, není odůvodněné
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Nortrail Transport GmbH ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení vynaložené Komisí.
 (1) Úř. věst. C 93, 16.4.2005.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/48
 Žaloba podaná dne 31. prosince 2015 – Sony Optiarc a Sony Optiarc America v. Komise
 (Věc T-763/15)
 (2016/C 098/63)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sony Optiarc, Inc (Atsugi, Japonsko) a Sony Optiarc America, Inc (San Jose, Spojené státy americké) (zástupci: N. Levy a E. Kelly, Solicitors, R. Snelders, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 21. října 2015 ve věci AT.39639 – Optické diskové jednotky, týkající se řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;
 —
 podpůrně, na základě své neomezené pravomoci snížil pokuty uložené žalobkyním tímto rozhodnutím;
 —
 uložil Komisi, aby žalobkyním uhradila právní a další náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí je stiženo nesprávným skutkovým a právním posouzením tím, že tvrdí, že se žalobkyně dopustily porušení článku 101 SFEU z hlediska účelu.
 —
 Důkaz uvedený proti žalobkyním nepostačuje k prokázání skutečnosti, že se žalobkyně zúčastnily jediného a trvajícího porušení článku 101 SFEU z hlediska účelu.
 —
 Alternativní závěr učiněný v rozhodnutí, podle něhož žalobkyně odděleně porušily článek 101 SFEU z hlediska účelu není prokázán a porušuje práva žalobkyň účinně se bránit, protože byl poprvé uveden až v tomto rozhodnutí.
 2.
 Druhý podpůrný žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je stiženo nesprávným skutkovým a právním posouzením a spočívá na nedostatečném odůvodnění.
 —
 V rozhodnutí byly nesprávně dvakrát započítány příjmy, které žalobkyně převedly na jiného příjemce rozhodnutí.
 —
 V rozhodnutí byla nesprávně opomenuta skutečnost, že jednání žalobkyň bylo ve srovnání s jistými dalšími příjemci rozhodnutí značně omezené a dále rozhodnutí trpí tím, že na žalobkyně nebyl uplatněn nižší koeficient závažnosti a nižší dodatečná částka či snížení částky za polehčující okolnosti.
 —
 Rozhodnutí nesprávně ukládá odrazující koeficient.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/50
 Žaloba podaná dne 21. listopadu 2016 – Abes v. Komise
 (Věc T-813/16)
 (2017/C 030/58)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Abes – companhia de assistência, bem-estar e serviços para seniores, Lda (São Pedro de Tomar, Portugalsko) (zástupce: N. Mimoso Ruiz, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 na základě článku 263 SFEU a pro účely článku 264 SFEU určil, že žaloba na neplatnost byla podána v souladu s příslušnými předpisy a je přípustná;
 —
 na základě článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí C(2016) 5054 ze dne 9. srpna 2016 v rozsahu závěru v něm vyjádřeného, že opatření popsané v podnětu nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU;
 —
 na základě článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí C(2016) 5054 ze dne 9. srpna 2016 v rozsahu závěru v něm vyjádřeného, že i kdyby opatření popsané v podnětu představovalo státní podporu, je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení a nákladů vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nepodloženosti. Žalobkyně se domnívá, že rozhodnutí není dostatečně podloženo, neboť je v něm vyjádřen závěr, že i kdyby opatření popsané v podnětu představovalo podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, bylo by slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, přičemž tento závěr není podložen.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení. Žalobkyně má za to, že rozhodnutí není v souvislosti s účinky opatření podpory na hospodářskou soutěž a na obchod mezi členskými státy dostatečně podloženo, jelikož důvody, které Komisi vedly k tvrzení, že účinky předmětného opatření podpory na obchod mezi členskými státy jsou ryze hypotetické či domnělé a že i kdyby nějaké účinky byly, byly by naprosto marginální, jsou nepodložené a de facto podporují šíření obdobných izolovaných opatření podpory, a to nejen v regionu Tomar, ale v celostátním měřítku, a to se všemi z toho plynoucími důsledky spočívajícími v odrazování vnitrostátních investic i investic z jiných členských států.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, spočívajícího podle žalobkyně v tom, že Komise i) neposoudila s nezbytnou péčí a objektivně, zda dotčená podpora nemohla ovlivnit obchod mezi členskými státy, ii) nezohlednila skutečnost, že neexistuje žádný práh či minimální procentuální podíl, při jehož nedosažení by bylo možné a priori mít za to, že obchod mezi členskými státy není ovlivněn, iii) nevzala v potaz, že poškození obchodu mezi členskými státy nezávisí na tom, zda poskytované služby mají místní či regionální povahu, ani na rozsahu dotčené činnosti, iv) nezdůraznila dostatečně, že když je prostřednictvím podpory poskytnuté ze strany státu posíleno postavení určitého podniku vzhledem k ostatním konkurenčním podnikům, je třeba mít za to, že na podniky, které soutěží s příjemcem podpory, se vztahují méně výhodné podmínky financování nových investic v daném státě.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/12
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. listopadu 2013 — ICdA a další v. Komise
 (Věc T-456/11) (1)
 (REACH - Přechodná opatření týkající se omezení výroby, uvádění na trh a používání kadmia a sloučenin kadmia - Příloha XVII nařízení (ES) č. 1907/2006 - Omezení používání kadmiových pigmentů v plastech - Zjevně nesprávné posouzení - Analýza rizik)
 2013/C 377/28
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: International Cadmium Association (ICdA) (Brusel, Belgie); Rockwood Pigments (UK) Ltd (Stoke-on-Trent, Spojené království) a James M Brown Ltd (Stoke-on-Trent) (zástupci: původně K. Van Maldegem a R. Cana, advokáti, poté R. Cana)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně P. Oliver a E. Manhaeve, zmocněnci, ve spolupráci s K. Sawyer, barrister, poté P. Oliver a E. Manhaeve)
 Předmět věci
 Žádost o částečné zrušení nařízení Komise (EU) č. 494/2011 ze dne 20. května 2011, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), pokud jde o přílohu XVII (kadmium) (Úř. věst. L 134, s. 2), v rozsahu, v němž omezilo používání kadmia v jiných plastických hmotách, než těch, pro které bylo toto užívání omezeno před přijetím nařízení č. 494/2001.
 Výrok rozsudku
 1)
 Nařízení Komise (EU) č. 494/2011 ze dne 20. května 2011, kterým se mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), pokud jde o přílohu XVII (kadmium), se zrušuje v rozsahu, ve kterém omezuje používání oranžové sulfoselenidu kademnatého (č. CAS 1256-57-4), červené sulfoselenidu kademnatého (č. CAS 58339-34-7) a sulfidu zinečnatého kadmia (č. CAS 8048-07-5) ve směsích a předmětech ze syntetických organických polymerů jiných, než těch, pro které bylo toto užívání omezeno před přijetím nařízení č. 494/2001.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba odmítá.
 3)
 Evropská komise ponese 90 % vlastních nákladů a nahradí 90 % nákladů vynaložených společnostmi International Cadmium Association (ICdA), Rockwood Pigments (UK) Ltd a James M Brown Ltd.
 4)
 ICdA, Rockwood Pigments (UK) a James M Brown ponesou 10 % vlastních nákladů řízení a nahradí 10 % nákladů řízení vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 298, 8.10.2011.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Kiel (Německo) dne 15. listopadu 2013 — Hans-Jürgen Kickler a další v. Řecká republika
 (Věc C-578/13)
 2014/C 24/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Kiel
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Hans-Jürgen Kickler, Walter Wöhlk, Zahnärztekammer Schleswig-Holstein Versorgungswerk
 Žalovaná: Řecká republika
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (1) vykládán v tom smyslu, že žaloba, kterou nabyvatel vládních dluhopisů žalované uplatňuje proti žalované nároky na zaplacení ve formě nároků na plnění nebo náhrady škody, je považována za „věc občanskou nebo obchodní“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 první věty nařízení, pokud nabyvatel nepřijal nabídku výměny zveřejněnou žalovanou koncem února 2012, která byla umožněna řeckým zákonem č. 4050/2012 („Greek-Bondholder-Act“, řecký zákon o držitelích dluhopisů)?
 2)
 Jedná se v případě žaloby, která se v jádru opírá o neúčinnost či popřípadě neplatnost výše uvedeného Greek-Bondholder-Act, o odpovědnost státu za jednání nebo opomenutí při výkonu státní moci ve smyslu čl. 1 odst. 1 věty 2 nařízení uvedeného v otázce 1?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních (doručování písemností) a zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000, Úř.věst. L 324, s. 79.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/16
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail de Bruxelles — Belgie) — Patricia Dumont de Chassart v. Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés (ONAFTS)
 (Věc C-619/11) (1)
 (Sociální zabezpečení - Nařízení (EHS) č. 1408/71 - Článek 72, čl. 78 odst. 2 písm. b) a čl. 79 odst. 1 písm. a) - Sirotčí dávky - Sčítání dob pojištění a zaměstnání - Doby získané pozůstalým rodičem v jiném členském státě - Nezohlednění)
 2013/C 114/22
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal du travail de Bruxelles
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Patricia Dumont de Chassart
 Žalovaná: Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés (ONAFTS)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal du travail de Bruxelles — Výklad článků 17 ES, 39 ES a 43 ES, jakož i článku 72 a čl. 79 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2) — Sirotčí dávky vyplácené státem bydliště — Otázka, zda je ustanovení Společenství, podle kterého je nárok na dávku podmíněn získáním určitých dob pojištění zemřelým rodičem, nikoli však pozůstalým rodičem, přípustné z hlediska zásady rovného zacházení a zásady zákazu diskriminace — Příznivější vnitrostátní právní úprava, podle které se pravidla ekvivalence dob pojištění mohou vztahovat i na pozůstalého rodiče — Méně příznivé zacházení s pracovníky, kteří jsou pozůstalými rodiči a kteří využili svého práva na volný pohyb — Diskriminace
 Výrok
 Článek 72, čl. 78 odst. 2 písm. b) a čl. 79 odst. 1 druhý pododstavec písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, samostatně výdělečně činné osoby a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1399/1999 ze dne 29. dubna 1999, je třeba vykládat v tom smyslu, že pokud vnitrostátní právní úprava členského státu stanoví, že jak zemřelý rodič, tak pozůstalý rodič — má-li postavení pracovníka — může založit nárok na sirotčí dávky, tato ustanovení vyžadují, aby doby pojištění a zaměstnání získané pozůstalým rodičem v jiném členském státě byly zohledněny pro účely sčítání dob nezbytných k nabytí nároku na dávky v prvním z těchto členských států. V tomto ohledu je irelevantní, že pozůstalý rodič nemůže uplatnit žádnou dobu pojištění nebo zaměstnání v tomto členském státě během referenčního období stanoveného touto vnitrostátní právní úpravou pro získání tohoto nároku.
 (1) Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


text:
 18.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 15/19
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. listopadu 2013 — CSF v. Komise
 (Věc T-337/13 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Ochrana zdraví a bezpečnosti spotřebitelů a pracovníků před riziky vyplývajícími z použití strojů - Opatření přijaté dánskými orgány, kterým se zakazuje typ víceúčelového strojního zařízení pro přesun zeminy bez vhodné ochranné konstrukce - Rozhodnutí Komise, které prohlašuje opatření za odůvodněné - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti)
 2014/C 15/28
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: CSF Srl (Grumolo delle Abbadesse, Itálie) (zástupci: R. Santoro, S. Armellini a R. Bugaro, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Zavvos, zmocněnec, ve spolupráci s M. Pappalardem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise 2013/173/EU ze dne 8. dubna 2013 o opatření, které přijalo Dánsko v souladu s článkem 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/42/ES a kterým se zakazuje typ víceúčelového strojního zařízení pro přesun zeminy (Úř. věst. L 101, s. 29).
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/39
 Žaloba podaná dne 7. dubna 2010 — Samskip Multimodal Container Logistics v. Komise
 (Věc T-166/10)
 ()
 2010/C 209/61
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Samskip Multimodal Container Logistics BV ('s-Gravenzande, Nizozemsko) (zástupci: K. Platteau, Y. Maasdam a P. Broers, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 580 ze dne 27. ledna 2010 o finanční pomoci pro návrhy akcí předložené v roce 2009 ve výběrovém řízení programu Evropské unie pro poskytování finanční pomoci Společenství za účelem zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí (Marco Polo II) (1) v rozsahu, v němž byl tímto rozhodnutím vybrán návrh č. TREN/B4/SUB/01-2009 MP-II/6, projekt G2G@2XL na financování ve výši 2 190 539 eur,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí dva následující žalobní důvody:
 Ve svém prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že napadené financování porušuje podmínky financování a požadavky čl. 5 odst. 2 nařízení č. 1692/2006, protože:
 —
 způsobuje nepřijatelné narušení hospodářské soutěže v rozporu se společným zájmem na trhu nákladních spedičních služeb alternativními způsoby dopravy navrženými v projektu G2G@2XL, konkrétně železniční dopravou a krátkou námořní plavbou z Itálie, Švýcarska a Rakouska do Spojeného království, a
 —
 projekt G2G@2XL nezůstane po skončení předepsaného období 36 měsíců životaschopný.
 Ve svém druhém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že napadené financování porušuje článek 1 nařízení č. 1692/2006, jelikož nepřispívá k cílům obecného zájmu stanoveným v programu Marco Polo II. Výsledkem napadeného financování údajně bude pouze změna existujícího multimodálního provozovatele na jiného multimodálního provozovatele, nikoli změna ze silniční dopravy na dopravu železniční. V důsledku toho žádná další silniční nákladní doprava nepřejde na způsoby příznivé pro životní prostředí. Napadené financování proto údajně nepřispěje ke skutečnému snížení mezinárodní silniční dopravy a nezmenší dopravní zácpy, ani nepřispěje ke sledovanému zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí (tj. k cílům obecného zájmu stanoveným v programu Marco Polo II, které jsou stanoveny v článku 1 nařízení č. 1692/2006).
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1692/2006 ze dne 24. října 2006, kterým se zavádí druhý program Marco Polo pro poskytování finanční pomoci Společenství za účelem zlepšení vlivu systému nákladní dopravy na životní prostředí (Marco Polo II) a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1382/2003 (Úř. věst. L 328, s. 1).


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 30. prosince 2016 společností Capella EOOD proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 12. května 2016 ve věci T-750/14, Kermartin GmbH v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 (Věc C-687/16 P)
 (2017/C 249/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Capella EOOD (zástupce: C. Pfitzer, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Soudní dvůr Evropské unie (desátý senát) usnesením ze dne 7. června 2017 kasační opravný prostředek zamítl a rozhodl, že navrhovatelka ponese vlastní náklady řízení.


text:
 24.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/29
 Žaloba podaná dne 12. února 2012 — CF Sharp Shipping Agencies Pte v. Rada
 (Věc T-53/12)
 2012/C 89/48
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: CF Sharp Shipping Agencies Pte Ltd (Singapur, Singapur) (zástupci: S. Drury, solicitor, K. Adamantopoulos a J. Cornelis, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 ab initio a s okamžitým účinkem zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 (1) a nařízení Rady (EU) č. 961/2010 (2) v rozsahu, v němž byla žalobkyně začleněna do přílohy VIII nařízení č. 961/2010 a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby předkládá uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že tím, že žalovaná uvedla, že je krycí společností společnosti Islamic Republic of Iran Shipping Lines, která je vlastněna nebo ovládána posledně uvedenou, zkreslila zjevně skutkový stav a dopustila se zjevně nesprávného posouzení při použití č. 16 odst. 2 písm. d) nařízení č. 961/2010 tím, že začlenila žalobkyni na přílohu VIII uvedeného nařízení.
 2)
 V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila povinnost uvést odůvodnění, která jí je uložena na základě článku 296 SFEU a čl. 36 odst. 3 nařízení č. 961/2010.
 3)
 V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že tím, že nebylo uvedeno odůvodnění, bylo porušeno její právo na obhajobu, zvláště její právo být vyslechnuta a právo na účinný procesní prostředek.
 (1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11).
 (2) Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1).


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 18. března 2009 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) vydanému dne 18. prosince 2008 ve spojených věcech T-211/04 a T-215/04, Government of Gibraltar a Spojené království v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-106/09 P)
 2009/C 141/41
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal, V. Di Bucci, N. Khan, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Government of Gibraltar, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, Španělské království
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 18. prosince 2008 ve spojených věcech T-211/04 a T-215/04, Government of Gibraltar a Spojené království v. Komise, který byl oznámen Komisi dne 5. ledna 2009;
 —
 zamítnout návrhy na prohlášení neplatnosti podané ze strany Government of Gibraltar a Spojeného království;
 —
 uložit Government of Gibraltar a Spojenému království náhradu nákladů řízení;
 podpůrně:
 —
 vrátit věci zpět Soudu prvního stupně k novému projednání a
 —
 rozhodnout, že o nákladech řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že napadený rozsudek by měl být zrušen z následujících důvodů:
 Soud prvního stupně nesprávně posoudil vztah mezi čl. 87 odst. 1 ES a pravomocí členských států v daňové oblasti;
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil a použil čl. 87 odst. 1 ES, když stanovil neodůvodněné omezení ve vztahu k posouzení opatření, která by mohla představovat státní podporu;
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil a použil čl. 87 odst. 1 ES, když stanovil neodůvodněné omezení ve vztahu k výkonu pravomoci soudního přezkumu s ohledem na identifikaci běžného či „obvyklého“ daňového systému;
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil a použil čl. 87 odst. 1 ES, když měl za to, že běžný nebo „obvyklý“ daňový systém může být důsledkem uplatnění různých mechanismů ve vztahu k různým osobám podléhajícím dani;
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil a použil čl. 87 odst. 1 ES, když měl za to, že Komise neidentifikovala běžný nebo „obvyklý“ daňový systém a neprovedla požadované posouzení, aby prokázala selektivní povahu dotčených opatření;
 Soud prvního stupně nesprávně vyložil a použil čl. 87 odst. 1 ES, když nepřezkoumal tři prvky selektivity zjištěné v napadeném rozhodnutí.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 20. ledna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato – Itálie) – DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA v. Autorità Garante della Concorrenza e del mercato
 (Věc C-428/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Politika hospodářské soutěže - Článek 101 SFEU - Nařízení (ES) č. 1/2003 - Odvětví mezinárodních zásilek zboží - Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž - Právní hodnota nástrojů Evropské sítě pro hospodářskou soutěž - Vzorový program shovívavosti v rámci této sítě - Žádost o ochranu předložená Komisi - Zjednodušená žádost o ochranu předložená vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž - Vztah mezi těmito dvěma žádostmi“)
 (2016/C 098/13)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: DHL Express (Italy) Srl, DHL Global Forwarding (Italy) SpA
 Žalovaná: Autorità Garante della Concorrenza e del mercato
 Za přítomnosti: Schenker Italiana SpA, Agility Logistics Srl
 Výrok
 1)
 Ustanovení práva Evropské unie, zejména článek 101 SFEU a nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích [101 SFEU] a [102 SFEU], je nutno vykládat v tom smyslu, že nástroje zavedené v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž, zejména v rámci vzorového programu shovívavosti této sítě, nejsou pro vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž závazné.
 2)
 Ustanovení práva Evropské unie, zejména článek 101 SFEU a nařízení č. 1/2003, je nutno vykládat v tom smyslu, že mezi žádostí o ochranu před pokutami, kterou podnik předložil nebo hodlá předložit Evropské komisi, a zjednodušenou žádostí předloženou vnitrostátnímu orgánu pro hospodářskou soutěž ohledně téže kartelové dohody neexistuje žádná právní souvislost, na jejímž základě by byl tento orgán povinen posoudit zjednodušenou žádost ve světle žádosti o ochranu před pokutami. Otázka, zda zjednodušená žádost odráží přesně obsah žádosti předložené Komisi, není v tomto ohledu relevantní.
 Pokud má zjednodušená žádost předložená vnitrostátnímu orgánu pro hospodářskou soutěž užší věcný rozsah než žádost o ochranu před pokutami předložená Komisi, není tento vnitrostátní orgán povinen kontaktovat Komisi nebo samotný podnik, aby zjistil, zda tento podnik zaznamenal konkrétní případy protiprávního jednání v odvětví, na které se údajně vztahovala uvedená žádost o ochranu před pokutami, avšak nikoliv zjednodušená žádost.
 3)
 Ustanovení práva Evropské unie, zejména článek 101 SFEU a nařízení č. 1/2003, je nutno vykládat v tom smyslu, že nebrání tomu, aby vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž, za stejných okolností jako ve věci v původním řízení, přijal zjednodušenou žádost o ochranu předloženou podnikem, který Komisi předložil žádost o snížení pokuty, a nikoliv žádost o úplnou ochranu před pokutami.
 (1) Úř. věst. C 462, 22.12.2014.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Düsseldorf (Německo) dne 25. listopadu 2011 — Christoph Becker v. Société Air France SA
 (Věc C-594/11)
 2012/C 32/27
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Christoph Becker
 Žalovaná: Société Air France SA
 Předběžná otázka
 Přísluší cestujícímu náhrada škody podle článku 7 nařízení (ES) 261/2004 (1), pokud se odlet zpozdil o dobu kratší než jsou hranice definované v čl. 6 odst. 1 nařízení, avšak přílet do konečné destinace se uskutečnil nejméně tři hodiny po plánovaném příletu?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10).


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/11
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 26. května 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa - Lotyšsko) – Valsts ieņēmumu dienests v. SIA „Latvijas propāna gāze“
 (Věc C-286/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Společný celní sazebník - Sazební zařazení - Kombinovaná nomenklatura - Číslo 2711 - Ropné plyny a ostatní plynné uhlovodíky - Látka, která dává podstatný rys - Zkapalněný ropný plyn“)
 (2016/C 260/14)
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākā tiesa
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Valsts ieņēmumu dienests
 Žalovaná: SIA „Latvijas propāna gāze“
 Výrok
 1)
 Pravidlo 2 b) a pravidlo 3 b) všeobecných pravidel pro výklad kombinované nomenklatury, která je uvedena v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1031/2008 ze dne 19. září 2008 a nařízení Komise (ES) č. 948/2009 ze dne 30. září 2009 musí být vykládána v tom smyslu, že pokud podstatný rys takové plynné směsi, jako je zkapalněný ropný plyn dotčený ve věci v původním řízení, je této směsi dán všemi jejími složkami, takže nelze určit látku, která směsi dává podstatný rys, a v žádném případě není možné určit přesné množství každé složky předmětného zkapalněného ropného plynu, neuplatní se domněnka, podle níž látkou, která dává výrobku podstatný rys ve smyslu pravidla 3 b) těchto všeobecných pravidel, je ta, jejíž procentní podíl je ve směsi nejvyšší.
 2)
 Uvedená kombinovaná nomenklatura musí být vykládána v tom smyslu, že zkapalněný ropný plyn, jako je plyn dotčený ve věci v původním řízení, který obsahuje 0,32 % methanu, ethanu a ethylenu, 58,32 % propanu a propylenu, a nejvýše 39,99 % butanu a butylenu a není u něj možné určit látky, které mu dávají podstatný rys, se zařazuje do podpoložky 2711 19 00 jako „Ropné plyny a jiné plynné uhlovodíky, zkapalněné, ostatní“.
 3)
 Článek 218 odst. 1 písm. d) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládán v tom smyslu, že neukládá povinnost deklaranta takového zkapalněného ropného plynu, jako je plyn dotčený ve věci v původním řízení, přesně uvést procentní podíl látky, která v tomto zkapalněném ropném plynu převažuje.
 (1) Úř. věst. C 270, 17.8.2015.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/12
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV v. Navigation Maritime Bulgare
 (Věc C-184/12) (1)
 (Římská úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy - Články 3 a 7 odstavec 2 - Svobodná volba práva - Meze - Imperativní ustanovení - Směrnice 86/653/EHS - Nezávislí obchodní zástupci - Smlouvy o prodeji nebo nákupu zboží - Ukončení smlouvy o obchodním zastoupení zmocnitelem - Vnitrostátní právní úprava přijatá k provedení unijního práva, která stanoví jednak ochranu překračující minimální požadavky směrnice a jednak ochranu obchodních zástupců v rámci smluv o poskytování služeb)
 2013/C 367/19
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: United Antwerp Maritime Agencies (UNAMAR) NV
 Žalovaná: Navigation Maritime Bulgare
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad článku 3 a čl. 7 odst. 2 Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřená k podpisu v Římě dne 19. června 1980 (Úř. věst. 2005, C 169, s. 10) a směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců (Úř. věst. L 382, s. 17; Zvl. vyd. 06/01, s. 177) — Svoboda volby smluvních stran — Meze — Smlouva o obchodním zastoupení — Smluvní ujednání určující právo státu zmocnitele jako použitelné právo — Předložení věci soudu místa provozovny obchodního zástupce
 Výrok
 Článek 3 a čl. 7 odst. 2 Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980, musejí být vykládány v tom smyslu, že použití práva členského státu Evropské unie, které si smluvní strany zvolily ve smlouvě o obchodním zastoupení a které splňuje minimální ochranu předepsanou směrnicí Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců, může být soudem, který věc projednává a který má sídlo v jiném členském státě, vyloučeno ve prospěch lex fori z důvodu vycházejícího z imperativní povahy pravidel upravujících situaci nezávislých obchodních zástupců v právním řádu posledně uvedeného členského státu pouze v případě, že soud, který věc projednává, podrobně konstatuje, že v rámci tohoto provedení považoval zákonodárce státu sídla soudu v dotyčném právním řádu za zásadní přiznat obchodnímu zástupci ochranu přesahující rámec ochrany stanovené uvedenou směrnicí, přičemž v této souvislosti zohlední povahu a účel těchto imperativních ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 200, 7.7.2012.


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 5. března 2015 – Rose Vision et Seseña v. Komise
 (Věc T-45/13) (1)
 („Rozhodčí doložka - Sedmý rámcový program pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (2007-2013) - Dohody o dotaci týkající se projektů FIRST, FutureNEM a sISI - Žaloba na neplatnost a žaloba na náhradu škody - Překvalifikování žaloby - Přípustnost - Pozastavení plateb - Lhůta pro oznámení zprávy o auditu - Poskytování informací třetím osobám“)
 (2015/C 127/29)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rose Vision, SL (Seseña, Španělsko) a Julián Seseña (Pozuelo de Alarcón, Španělsko) (zástupci: M. Muñiz Bernuy a A. Alonso Villa, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a A. Sauka, zmocněnci, ve spolupráci s J. Rivas Andrésem a X. M. García García, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh směřující ke zrušení dopisu Komise, kterým tento orgán pozastavil platby v rámci dohody o dotaci č. 246910, týkající se projektu FutureNEM, jakož i zprávy o finančním auditu 11-INFS-025, ze kterého Komise vycházela při přijímání uvedeného aktu, a dále návrh na náhradu škody, kterou žalobci údajně utrpěli v důsledku chování Komise, ve výši 5 8 54 264 eur, aniž je dotčena náhrada újmy, která může být vyčíslena v tomto řízení, a příslušné úroky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Rose Vision, SL, a Juliánu Seseñovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 22.6.2013.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden dne 2. listopadu 2009 — Euro Tyre Holding BV v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-430/09)
 2010/C 24/42
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Euro Tyre Holding BV
 Žalovaný: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 Jak je možné zjistit — ve světle úvodní věty a písm. a) čl. 28c části A šesté směrnice (1) ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. a) a b), prvním pododstavcem čl. 28a odst. 1 písm. a) a čl. 28b části A písm. a) odst. 1 šesté směrnice v případě, že ohledně téhož zboží byla mezi osobami povinnými k dani jako takovými uskutečněna dvě po sobě jdoucí dodání zboží, u nichž se jedná o jediné odeslání uvnitř Společenství nebo jedinou přepravu uvnitř Společenství — ke kterému dodání je třeba připočíst přepravu v rámci Společenství, pokud přepravu zboží provádí osoba, která má postavení kupujícího u prvního dodání, tak i postavení prodávajícího u druhého dodání, nebo je přeprava prováděna na její účet?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Düsseldorf ze dne 13. října 2004 ve věci Possehl Erzkontor GmbH proti Hauptzollamt Duisburg
 (Věc C-445/04)
 (2004/C 314/09)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Düsseldorf ze dne 13. října 2004 ve věci Possehl Erzkontor GmbH proti Hauptzollamt Duisburg, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 21. října 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Finanzgericht Düsseldorf žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Spadá tavená magnézie druhu blíže popsaného v usnesení, která byla kausticky pálena z přírodního důlního magnezitu a získána tavením v druhém obráběcím procesu v obloukové peci, do podpoložky 2519 9010 přílohy I kombinované nomenklatury?


text:
 25.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/17
 Žaloba podaná dne 30. června 2010 — CBp Carbon Industries v. OHIM
 (Věc T-294/10)
 ()
 2010/C 260/23
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CBp Carbon Industries, Inc. (New York, USA) (zástupci: J. Fish, solicitor, a S. Malynicz, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. dubna 2010 ve věci R 1361/2009-1;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „CARBON GREEN“ pro výrobky zařazené do třídy 17 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 973531
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobce uplatňuje dva důvody na podporu své žaloby.
 V rámci svého prvního žalobního důvodu žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož se odvolací senát dopustil pochybení v rámci svého posouzení rozlišovací způsobilosti dotčeného slovního označení ve vztahu k příslušným výrobkům.
 V rámci svého druhého žalobního důvodu má žalobce za to, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát (i) se dopustil omylu, pokud jde o význam a skladbu dotčeného slovního označení, jakož i jeho vhodnost či nevhodnost jako bezprostředního a přímého popisného pojmu pro dotčené výrobky; (ii) na jedné straně správně dospěl k závěru, že relevantní veřejnost je specializovaná, avšak na druhou stranu z vlastního podnětu neuvedl skutkové okolnosti, které by prokázaly, že dané označení je pro takovou veřejnost popisné; a (iii) neprokázal, že by v rámci relevantního specializovaného okruhu existovala rozumná pravděpodobnost, že by si dané označení přály v budoucnosti využívat i ostatní obchodní subjekty.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/13
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-571/08)
 (2009/C 55/21)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: W. Mölls a L. Pignataro, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že stanovila minimální cenu za cigarety a rovněž lhůtu 120 dní k dosažení schválení změny ceny tabákových výrobků, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 9 odst. 1 směrnice 95/59/ES (1).
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 K minimální ceně
 Komise tvrdí, že Italská republika tím, že stanovila minimální cenu za cigarety, porušila čl. 9 odst. 1 směrnice 95/59/ES (jakož i článek 5 směrnice 72/464/EHS (2), který byl nahrazen a jehož obsah je v podstatě shodný). Uvedená norma zakotvuje zásadu, že výrobci a dovozci tabáku mají právo určit nejvyšší maloobchodní prodejní ceny tabákových výrobků. Na základě této zásady členské státy nemohou odůvodnit diskreční pravomoc při stanovení nejvyšších prodejních cen tím, že odkážou na „kontrolu cenové hladiny“, na „dodržování stanovených cen“ nebo též na stanovení tabulky cen v souladu s čl. 9 odst. 2 směrnice 95/59/ES.
 Minimální cenu není možné odůvodnit úvahami o ochraně veřejného zdraví. Odpovídající cíl, který bere do úvahy zákonodárce Společenství, může být totiž dosažen zvýšeným zdaněním cigaret s tím, že se použijí daňové parametry přizpůsobené situaci každého členského státu.
 Tvrzení italské vlády založené na předpokládaném nebezpečí zvýšení nezákonného obchodu s výrobky, které jsou pašované nebo falšované v důsledku příliš vysokých a nepřiměřených cen na trhu, rovněž není opodstatněné. Uvedený závěr se zakládá na pouhých tvrzeních italské vlády, která nemají oporu v důkazech, i když nevysvětlil, jak by cenový rozdíl, vyplývající ze zvýšení daně, měl přispět k podstatně většímu zvýšení podvodů oproti výsledkům, které je možné odvodit z politiky minimálních cen. Komise zastává názor, že je pravomocí každého členského státu uskutečňovat v rámci práva Společenství kontroly, které jsou nezbytné k zabezpečení výběru splatných daní. Tato nezbytnost nemůže v žádném případě ovlivnit povinnost členských států dodržovat ustanovení směrnice 95/59/ES včetně článku 9.
 Ke lhůtě 120 dní ke schválení cen tabákových výrobků
 Pro účely obchodování v Itálii musí být ceny tabákových výrobků zapsané v oficiální tabulce cen. Žádost o zápis se zašle na Ministero dell'Economia e delle Finance (Ministerstvo hospodářství a financí) – Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato (Autonomní správa státních monopolů) (ASSM). ASSM nedisponuje diskreční pravomocí pro účely potvrzení zápisu. Podle názoru Komise, nadměrně dlouhá lhůta 120 dní, kterou stanovil italský orgán pro rozhodnutí o žádosti o změnu ceny způsobuje, že zásada volného stanovení nejvyšších cen hospodářskými subjekty, která je zakotvená v čl. 9 odst. 1 směrnice 95/59, je v praxi částečně znemožněna.
 (1) Směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků (Úř. věst. L 291, s. 40; Zvl. vyd. 09/01, s. 283).
 (2) Směrnice Rady 72/464/EHS ze dne 19. prosince 1972 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 303, s. 1).


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/53
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. prosince 2015 – Omega International v. OHIM (Vyobrazení bílého kruhu a bílého obdélníku v černém obdélníku)
 (Věc T-695/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství zobrazující bílý kru a bílý obdélník v černém obdélníku - Absolutní důvod zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 027/67)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Omega International GmbH (Bad Oldesloe, Německo) (zástupce: J. P. Becker, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. července 2014 (věc R 1037/2014-5) týkajícímu se přihlášky obrazového označení představujícího bílý kruh a bílý obdélník v černém obdélníku jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Omega International GmbH ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/45
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 9. července 2008 – Marcuccio v. Komise
 (Spojené věci T-296/05 a T-408/05) (1)
 („Sociální pojištění - Žádosti o uhrazení 100 % lékařských výdajů - Implicitní a výslovná zamítnutí žádostí“)
 (2008/C 209/77)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupci: původně A. Distante, poté G. Cipressa a L. Garofalo, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis Kayser a J. Currall, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Zejména žádost o zrušení dvou implicitních rozhodnutí likvidačního oddělení společného systému nemocenského pojištění Evropských společenství, která odmítají žalobci uhradit 100 % určitých lékařských výdajů, jakož i žádost směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo vyplatit žalobci částky za určité lékařské výdaje
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloby se odmítají jako nepřípustné.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 257, 15.10.2005.


text:
 10.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2012 — DEI v. Komise
 (Věc T-169/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Řecké trhy s dodávkami hnědého uhlí a řecký velkoobchodní trh s elektřinou - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení čl. 86 odst. 1 ES ve spojení s článkem 82 ES - Poskytnutí nebo zachování platnosti práv na těžbu hnědého uhlí udělených Řeckou republikou ve prospěch veřejnoprávního podniku)
 2012/C 343/13
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) (Atény, Řecko) (zástupce: P. Anestis, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Christoforou, A. Bouquet a A. Antoniadis, zmocněnci, ve spolupráci s A. Oikonomouem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Řecká republika (zástupci: K. Boskovits a P. Mylonopoulos, zmocněnci, původně ve spolupráci s A. Komninosem a M. Marinosem, poté M. Marinosem, advokáty)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Energeiaki Thessalonikis AE (Echedoros, Řecko); a Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) (Kifissia, Řecko) (zástupci: P. Skouris a E. Trova, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 824 final ze dne 5. března 2008 o poskytnutí nebo zachování práv na těžbu hnědého uhlí pro společnost DEI Řeckou republikou.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise C (2008) 824 final ze dne 5. března 2008 o poskytnutí nebo zachování práv na těžbu hnědého uhlí pro společnost Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) Řeckou republikou se zrušuje.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady a nahradí náklady vynaložené společností DEI.
 3)
 Řecká republika, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) a Energeiaki Thessalonikis AE ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 13. ledna 2015 – Odvolací finanční ředitelství v. Český rozhlas
 (Věc C-11/15)
 (2015/C 138/37)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatel: Odvolací finanční ředitelství
 Odpůrce: Český rozhlas
 Předběžná otázka
 Lze vysílání veřejnoprávního rozhlasu, které je financováno poplatky placenými na základě zákona, k jejichž úhradě je poplatník povinen z důvodu vlastnictví rozhlasového přijímače, jeho držby či z jiného právního důvodu opravňujícího k užívání tohoto přijímače, a to ve výši zákonem stanovené, považovat za „poskytování služby za protiplnění“ ve smyslu čl. 2 bodu 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, které má být od daně z přidané hodnoty osvobozeno dle čl. 13 části A odst. 1 písm. q) téže směrnice, nebo jde o neekonomickou činnost, která vůbec nepředstavuje předmět daně z přidané hodnoty dle čl. 2 šesté směrnice, a tedy na ni nedopadá ani osvobození od daně podle čl. 13 části A odst. 1 písm. q) této směrnice?
 (1) Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/001, s. 23.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/41
 Žaloba podaná dne 11. listopadu 2016 – Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret v. EUIPO – Zaharieva (Krabice)
 (Věc T-793/16)
 (2017/C 022/57)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Şölen Çikolata Gıda Sanayi ve Ticaret AŞ (Şehitkamil Gaziantep, Turecko) (zástupkyně: T. Tsenova, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Elka Zaharieva (Plovdiv, Bulharsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství „Krabice“ – (Průmyslový) vzor č. 002 343 244-0002
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 12. září 2016, ve věci R 1143/2015-3
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 rozhodl, že (průmyslový) vzor č. 002343244-0002 „Bobo Cornet“ je neplatný a
 —
 uložil EUIPO a Elce Zaharievě náhradu nákladů řízení vynaložených společností Solen v souvislosti s řízením před Tribunálem a správní fází řízení, zejména řízením o prohlášení neplatnosti a odvolacím řízením před EUIPO.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 25 odst. 1 písm. e) nařízení č. 6/2002;
 —
 Porušení čl. 25 odst. 1 písm. f) nařízení č. 6/2002;
 —
 Porušení článku 62 a čl. 63 odst. 1 nařízení č. 6/2002.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Specializat Mureș (Rumunsko) dne 21. října 2016 – Michael Tibor Bachman v. FAER IFN SA
 (Věc C-535/16)
 (2017/C 038/09)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Specializat Mureș
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Michael Tibor Bachman
 Odpůrkyně: FAER IFN SA
 Předběžná otázka
 Musí být čl. 2 odst. 2 směrnice č. 93/13/EHS (1), který definuje pojem „spotřebitel“, vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i fyzickou osobu, která se prostřednictvím smlouvy o novaci zavázala vůči hospodářskému subjektu, jenž je úvěrovou institucí, splatit úvěry původně poskytnuté obchodní společnosti pro účely související s její činností, a sice na investice do činnosti spočívající v silniční přepravě zboží, aniž by [tato] fyzická osoba měla s dotčenou společností zjevný vztah, ale naopak jednala tímto způsobem na základě vztahů, které nesouvisejí s podnikatelskou činností, existujících s osobou, která ovládala společnost, jež je příjemkyní původních úvěrů, jakož i s osobami, které podepsaly smlouvy akcesorické k původním smlouvám o úvěru (smlouvy o ručení, o zajišťovacím převodu práva k nemovitosti/o zřízení zástavního práva k nemovitosti)?
 (1) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29).


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/21
 Žaloba podaná dne 20. prosince 2013 — Bilbaina de Alquitranes a další v. Komise
 (Věc T-689/13)
 2014/C 85/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo, Vizcaya, Španělsko); Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika); Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Španělsko); Koppers Denmark A/S (Nyborg, Dánsko); Koppers UK Ltd (Scunthorpe, Spojené království); Koppers Netherlands BV (Uithoorn, Nizozemsko); Rütgers basic aromatics GmbH (Castrop-Rauxel, Německo); Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgie); Rütgers Poland Sp. z o.o. (Kędzierzyn-Koźle, Polsko); Bawtry Carbon International Ltd (Doncaster, Spojené království); Grupo Ferroatlántica, SA (Madrid, Španělsko); SGL Carbon GmbH (Meitingen, Německo); SGL Carbon GmbH (Bad Goisern am Hallstättersee, Rakousko); SGL Carbon (Passy, Francie); SGL Carbon, SA (La Coruña, Španělsko); SGL Carbon Polska S.A. (Racibórz, Polsko) a ThyssenKrupp Steel Europe AG (Duisburg, Německo) (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;
 —
 zrušil napadnutý akt v rozsahu, v němž klasifikuje látku pitch, coal tar, high temp (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní) do kategorií H400 a H410;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci se domáhají částečného zrušení nařízení Komise (EU) č. 944/2013 ze dne 2. října 2013, kterým se pro účely přizpůsobení vědeckotechnickému pokroku mění nařízení (ES) č. 1272/2008 o klasifikaci, označování a balení látek a směsí („nařízení CLP“) (Úř. věst. L 261, s. 5), v rozsahu, v němž klasifikuje látku pitch, coal tar, high temp (smola, černouhelný dehet, vysokoteplotní) číslo CAS 65996-93-2 („CTPHT“) do kategorií Aquatic Acute 1 (H400) a Aquatic Chronic 1 (H410) („napadený akt“).
 Na podporu žaloby předkládají žalobci tři žalobní důvody:
 1)
 První žalobní důvod spočívá v tom, že napadený akt je protiprávní, jelikož porušuje ustanovení REACH a CLP o klasifikaci látek jakožto toxických pro vodní prostředí a o studiích, které musí být akceptovány pro tento účel, jakož i zásadu rovného zacházení, jelikož neakceptuje studie provedené v souladu s pokyny REACH a OECD a vyžaduje testování, aniž stanoví akceptovanou standardizovanou metodu.
 2)
 Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že je napadený akt protiprávní, jelikož se zakládá na zjevně nesprávném posouzení, neboť nezohledňuje inertní vlastnosti, jimiž se vyznačuje CTPHT, které mají zejména značný vliv na testování UV záření a uplatnění sumační metody; jelikož stanovilo multiplikační faktory pro složky PAH (polychlorované aromatické uhlovodíky) bez řádného posouzení studií, na něž je odkazováno, a neakceptovalo informace poskytnuté žalobci bez řádného odůvodnění.
 3)
 Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že napadené rozhodnutí je protiprávní, jelikož je v rozporu s unijní právní zásadou transparentnosti a práva na obhajobu.


text:
 6.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 273/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (Spojené království) ze dne 30. července 2004 ve věci 1) Commissioners of Customs and Excise, 2) H.M. Attorney-General proti Federation of Technological Industries a 53 dalším účastníkům
 (Věc C-384/04)
 (2004/C 273/31)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (Spojené království) ze dne 30. července 2004 ve věci 1) Commissioners of Customs and Excise, 2) H.M. Attorney-General proti Federation of Technological Industries a 53 dalším účastníkům, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 4. září 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Umožňuje čl. 21 odst. 3 směrnice Rady 77/388/EHS (1) ve znění směrnice Rady 2000/65/ES členským státům stanovit, že jakákoliv osoba může být společně a nerozdílně odpovědná za odvod daně spolu s jakoukoliv osobou takto odpovědnou podle čl. 21 odst. 1 nebo čl. 21 odst. 2, a to pouze s výhradou obecných zásad práva Společenství, tedy, že takové opatření musí být objektivně opodstatněné, rozumné, přiměřené a musí být v souladu s požadavkem právní jistoty?
 2)
 Umožňuje čl. 22 odst. 8 směrnice členským státům stanovit, že jakákoliv osoba může být takto odpovědná, nebo stanovit, že jedna osoba může být povinna poskytnout zajištění za daňový závazek jiné osoby, a to pouze s výhradou výše uvedených obecných zásad?
 3)
 Pokud je odpověď na otázku 1 záporná, jaká další omezení jiná než ta, která vyplývají z výše uvedených obecných zásad, se uplatní na pravomoc přenesenou článkem 21.3?
 4)
 Pokud je odpověď na otázku 2 záporná, jaká další omezení jiná než ta, která vyplývají z výše uvedených obecných zásad, se uplatní na pravomoc přenesenou článkem 22 odst. 8?
 5)
 Brání směrnice ve znění pozdějších změn tomu, aby členské státy stanovily společnou a nerozdílnou odpovědnost osob povinných k dani nebo aby na osobě povinné k dani požadovaly poskytnutí zajištění za daňový závazek jiné osoby povinné k dani za účelem zabránění zneužití systému DPH a ochrany příjmů splatných v rámci tohoto systému, jestliže taková opatření jsou v souladu s výše uvedenými obecnými zásadami?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst., L 145, 13.6.1977 s. 1).


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines a další v. Rada
 (Věc T-489/10) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení)
 2013/C 325/51
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teherán, Irán) a dalších 17 žalobkyň, jejichž jména jsou uvedena v příloze k rozsudku (zástupci: F. Randolph, QC, M. Lester, barrister, a M. Taher, solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis a T. Scharf, zmocněnci); Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a É. Ranaivoson, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25), rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1) a nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. L 88, s. 1).
 Výrok rozsudku
 1)
 V rozsahu, v němž se týkají Islamic Republic of Iran Shipping Lines, jakož i dalších 17 žalobkyň, jejichž jména jsou uvedena v příloze, se zrušují:
 —
 příloha II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP;
 —
 příloha prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu;
 —
 příloha rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413;
 —
 příloha VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007;
 —
 příloha IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010.
 2)
 Účinky rozhodnutí 2010/413 ve znění rozhodnutí 2010/644 se ve vztahu k Islamic Republic of Iran Shipping Lines, jakož i k dalším 17 žalobkyním, jejichž jména jsou uvedena v příloze, zachovávají až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 267/2012.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Islamic Republic of Iran Shipping Lines, jakož i dalšími 17 žalobkyněmi, jejichž jména jsou uvedena v příloze.
 4)
 Evropská komise a Francouzská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Tolmezzo ze dne 16. června 2004 ve věci Azienda Agricola Franco Piemonte proti Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA)
 (Věc C-272/04)
 (2004/C 228/46)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale di Tolmezzo (Itálie) ze dne 16. června 2004 ve věci Azienda Agricola Franco Piemonte proti Azienda per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA), které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 25. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunale di Tolmezzo žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Musí být článek 1 nařízení (EHS) č. 856/84 (1) ze dne 31. března 1984 a články 1 až 4 nařízení (EHS) č. 3950/92 (2) ze dne 28. prosince 1992 vykládány v tom smyslu, že doplňková dávka z mléka a mléčných výrobků má povahu správní sankce, kterou jsou výrobci povinni zaplatit pouze v případě, že bylo překročeno stanovené množství, ať už úmyslně nebo z nedbalosti?
 (1) Úř. věst. L 90, 1.4.1984, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 405, 31.12.1992, s. 1.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/37
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. prosince 2009 — Deltalinqs a SVZ v. Komise
 (Věc T-481/07) (1)
 („Státní podpory - Režim podpor belgických orgánů pro intermodální přepravu na vnitrozemských vodních tocích - Rozhodnutí Komise nevznést námitky - Žaloba na neplatnost podaná sdruženími zastupujícími zájmy podniků usazených v přístavní zóně v Rotterdamu - Nedostatek podstatného ovlivnění stavu hospodářské soutěže - Zjevná nepřípustnost“)
 2010/C 37/50
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deltalinqs (Rotterdam, Nizozemsko) a SVZ Havenondernemersvereniging Rotterdam (Rotterdam) (zástupce: M. Meulenbelt, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Conte a S. Noë, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Vlaams Gewest (Brusel, Belgie) a Waterwegen en Zeekanaal NV (Willebroek, Belgie) (zástupce: Y. van Gerven, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K (2007) 1939 konečné ze dne 10. května 2007 nevznést námitky po předběžném přezkumném řízení podle čl. 88 odst. 3 ES proti zamýšlenému režimu podpor Vlaams Gewest (Flandry, Belgie) pro intermodální přepravu na vnitrozemských vodních tocích (státní podpora N 682/2006 — Belgie).
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Deltalinqs a SVZ, Havenondernemersvereniging Rotterdam ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Komisí.
 3)
 Vlaams Gewest a Waterwegen en Zeekanaal NV ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.