text:
 16.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 120/18
 Žaloba podaná dne 15. března 2011 — Since Hardware (Guangzhou) v. Rada
 (Věc T-156/11)
 2011/C 120/40
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd (Guangzhou, Čínská lidová republika) (zástupci: V. Akritidis a Y. Melin, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1243/2010 ze dne 20. prosince 2010 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky, vyráběných společností Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd. (1);
 —
 uložit Radě náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně na podporu své žaloby uvádí tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že úvodní šetření, zahájené podle čl. 5 základního nařízení (2), nemůže být zaměřeno na konkrétní společnost, nýbrž musí se zaměřit na jednu nebo několik zemí a množinu tamních výrobců. V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že
 —
 napadené nařízení odporuje článku 5 základního nařízení, zejména pak odstavce 9 uvedeného článku ve spojení s článkem 17 téhož nařízení vyloženého způsobem, jenž je v souladu s právem WTO, neboť tento článek neumožňuje zahájit nové antidumpingové řízení proti jediné společnosti;
 —
 napadené nařízení porušuje čl. 9 odst. 4 až 6 základního nařízení chápaného v souladu s právem WTO, neboť tento článek neumožňuje uložení antidumpingových cel jediné společnosti, nýbrž vyžaduje uložení antidumpingových cel množině společností nacházejících se v jedné nebo několika zemích;
 —
 napadené nařízení porušuje čl. 9 odst. 3 základního nařízení, podle něhož může být nulové clo společnosti, na niž se vztahuje antidumpingové řízení, přezkoumáno pouze v souladu s přezkumným řízením zahájeným podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení; podpůrně žalobkyně uvádí, že Komise de facto přistoupila k přezkumu jejího nulového cla, a porušila tak čl. 9 odst. 3 základního nařízení, jenž je vykládaný v souladu se zprávou odvolacího orgánu WTO.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení článku 3 základního nařízení, a zejména odstavců 2, 3 a 5 uvedeného článku, jelikož antidumpingová cla byla uložena, aniž bylo prokázáno, že průmysl Unie utrpěl v průběhu přezkoumávaného období škodu.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení unijního práva, jelikož bylo rozhodnuto nepřiznat žalobkyni postavení společnosti působící v podmínkách tržního hospodářství. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že
 —
 rozhodnutí nepřiznat jí postavení společnosti působící v podmínkách tržního hospodářství bylo přijato proto, že Evropská komise vzala na zřetel účinek takovéhoto zamítnutí na marži dumpingu žalobkyně, a to při porušení čl. 2 odst. 7 písm. c) posledního pododstavce základního nařízení ve výkladu judikatury Tribunálu;
 —
 důkazní břemeno, které Komise uložila žalobkyni k prokázání, že působí v podmínkách tržního hospodářství, je nepřiměřené a porušuje obecné zásady práva Unie, zejména pak zásadu řádné správy.
 (1) Úř. věst. L 338, s. 22.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51).


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/4
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 19. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg — Německo) — Suiker Unie GmbH — Zuckerfabrik Anklam v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-392/10) (1)
 (Nařízení (ES) č. 800/1999 - Článek 15 odst. 1 a 3 - Zemědělské produkty - Režim vývozních náhrad - Rozlišená vývozní náhrada - Podmínky přiznání - Dovoz produktu do třetího státu určení - Zaplacení dovozních cel)
 2012/C 73/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Suiker Unie GmbH — Zuckerfabrik Anklam
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Hamburg — Výklad čl. 15 odst. 1 a 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 102, s. 11; Zvl. vyd. 03/25, s. 129), a článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307) — Produkt vyvezený z členského státu do třetího státu k podstatnému zpracování v režimu aktivního zušlechťovacího styku bez výběru dovozního cla — Vývoz produktu vzniklého z tohoto zpracování do jiného třetího státu — Podmínky přiznání rozlišené vývozní náhrady — Nezbytnost uvedení produktu do volného oběhu ve třetím státě určení po zaplacení dovozního cla?
 Výrok
 Článek 15 odst. 1 a 3 nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2003 ze dne 11. března 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že podmínka pro obdržení rozlišené náhrady upravená tímto ustanovením, totiž podmínka splnění dovozních celních formalit, není splněna tehdy, když ve třetí zemi určení po odbavení v režimu aktivního zušlechťovacího styku bez výběru dovozního cla došlo k „podstatnému zpracování nebo opracování“ produktu ve smyslu článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, a když byl produkt vzniklý z tohoto zpracování nebo opracování vyvezen do třetí země.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/32
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. května 2015 Tuula Rajala proti rozsudku vydanému dne 18. března 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-24/14, Rajala v. OHIM
 (Věc T-271/15 P)
 (2015/C 262/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Tuula Rajala (El Campello, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání navrhovatelky
 Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 18. března 2015 ve věci F-24/14;
 —
 zrušil hodnotící zprávu navrhovatelky za období od 1. října 2011 do 31. prosince 2012;
 —
 uložil OHIM, aby navrhovatelce zaplatil přiměřenou náhradu za morální a nemajetkovou újmu, která navrhovatelce vznikla na základě zmíněné hodnotící zprávy, jejíž výše se ponechává na úvaze Tribunálu, minimálně však 500 eur;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu a před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud pro veřejnou službu zkreslil důležité skutečnosti a rozsudek založil na zkresleném skutkovém stavu. Navrhovatelka uvádí tyto případy zkreslení skutkového stavu:
 —
 zkreslení skutečnosti, že dodržení lhůt bylo ovlivněno navrhovatelčinými zdravotními problémy;
 —
 zkreslení skutečnosti, že dodržení lhůt bylo negativně ovlivněno tím, že navrhovatelka byla během části hodnotícího období jediným průzkumovým referentem pracujícím ve finštině a během zbývající části hodnotícího období jedním z pouhých dvou finských průzkumových referentů;
 —
 zkreslení skutečnosti, že navrhovatelka řešila neobvykle velký počet obzvláště obtížných a časově náročných případů;
 —
 zkreslení skutečností týkajících se negativního dopadu, jež mělo uplatnění rozsudku IP Translator na navrhovatelčinu produktivitu a na včasnost jejích rozhodnutí;
 —
 zkreslení skutečností týkajících se údajů o dodržování lhůt navrhovatelkou v porovnání s ostatními průzkumovými referenty.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že v souvislosti s posouzením výkonnosti navrhovatelky nedošlo ke zjevně nesprávnému posouzení, pokud bylo pět ze sedmi hodnocených schopností vyhodnoceno jako dosahující úrovně požadované pro danou pracovní pozici.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl, že by ze strany OHIM došlo ke zneužití důvěry.
 4.
 Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Soud pro veřejnou službu dopustil nesprávného právního posouzení, když odmítl, že by OHIM porušil navrhovatelčino legitimní očekávání.


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 16. března 2016 – Sarval Sud-Est SAS, Siffda Bretagne SAS, Siffda Centre SAS, Siram SARL, Francisque Gay, Patrick Legras de Grandcourt v. Association ATM Porc, Association ATM Avicole, Association ATM équidés Angee, Association ATM éleveurs de ruminants, Association ATM lapins Clipp, Association ATM palmipèdes gras – Cifog, Association ATM ponte – CNPO, Atemax France, Monnard Jura SNC, Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale porcine
 (Věc C-155/16)
 (2016/C 200/14)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Sarval Sud-Est SAS, Siffda Bretagne SAS, Siffda Centre SAS, Siram SARL, Francisque Gay, Patrick Legras de Grandcourt
 Odpůrci: Association ATM Porc, Association ATM Avicole, Association ATM équidés Angee, Association ATM éleveurs de ruminants, Association ATM lapins Clipp, Association ATM palmipèdes gras – Cifog, Association ATM ponte – CNPO, Atemax France, Monnard Jura SNC, Fédération nationale bovine (FNB), Fédération nationale porcine
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1) vykládán v tom smyslu, že se soukromoprávní sdružení zřízená dotčenými profesními organizacemi za účelem sjednání smluv, které se týkají poskytování asanačních činností, jejichž financování přísluší členům těchto organizací, kteří za tímto účelem platí příspěvky, musí považovat za veřejnoprávní subjekty, vzhledem ke kritériu, podle kterého musí být takové subjekty zřízeny za účelem uspokojování zvláštních potřeb obecného zájmu, které nemají průmyslovou nebo obchodní povahu?
 2)
 Musí být článek 1 výše uvedené směrnice 2004/18/ES vykládán v tom smyslu, že takto popsaná sdružení splňují, zejména pokud se jedná o sdružení, která vybírají povinné příspěvky, kritérium, podle něhož jsou považována za veřejnoprávní subjekty, spočívající v tom, že jejich řízení je kontrolováno ze strany orgánů veřejné moci, pokud stát vykonává tuto hospodářskou a finanční kontrolu prostřednictvím externí kontroly, která se týká hospodářské činnosti a finančního řízení podniků a subjektů, které jí podléhají, a jejím cílem je hodnotit rizika a posuzovat výkonnost těchto podniků a organizací dohledem nad majetkovými zájmy státu, a zaměstnanec pověřený prováděním kontroly při plnění svých úkolů disponuje veškerými pravomocemi, které jsou zapotřebí k provedení šetření na základě dokumentů a na místě, a kontrolovaný podnik či subjekt mu musí sdělit veškeré informace, které jsou nezbytné pro splnění jeho úkolu, včetně těch, které se týkají dceřiných společností zahrnutých v příslušné rozvaze, přičemž si tato osoba může případně vyžádat veškeré dodatečné informace, může se účastnit s poradním hlasem konaného zasedání správní nebo dozorčí rady či rozhodujícího orgánu nebo výborů či komisí, které může zřídit, může se účastnit zasedání výborů, komisí a veškerých poradních orgánů, které jsou součástí vnitřní struktury podniku nebo subjektu, jakož i valných hromad, a jsou jí zasílány za stejných podmínek, jaké se vztahují na jejich členy, pozvánky, pořady jednání a veškeré další dokumenty, které musí být doručeny před každým zasedáním?
 (1) Úř. Věst. L 134, s. 114.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/17
 Žaloba podaná dne 19. prosince 2005 Komisí Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství
 (Věc C-452/05)
 (2006/C 48/33)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 19. prosince 2005 žaloba směřující proti Lucemburskému velkovévodství podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou S. Pardo Quintillán a F. Simonetti, jako zmocněnkyněmi, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 rozhodl, že Lucemburské velkovévodství tím, že nebylo schopno zajistit, aby minimální procento snížení veškerého zatížení vstupujícího do všech čistíren městských odpadních vod dosahovalo nejméně 75 % u celkového fosforu a nejméně 75 % u celkového dusíku, porušilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 5 odst. 4 směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (1);
 2.
 uložil Lucembursku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lucembursko v roce 1999 oznámilo, že namísto uplatnění důslednějšího čištění ve všech čistírnách na svém území si vybralo postup podle čl. 5 odst. 4, který přistupuje k celkovému posouzení úrovně snížení dusíku a fosforu pro všechny lucemburské aglomerace.
 Nicméně podle posledních informací ohledně procenta celkového snížení zatížení vstupujícího do všech čistíren odpadních vod v Lucembursku nebyly podmínky podle čl. 5 odst. 4 splněny.
 Komise tedy může pouze usoudit, že lucemburské orgány neprokázaly, že minimální procento snížení celkového zatížení u dusíku a fosforu dosahuje nejméně 75 % pro každý z těchto parametrů, a tudíž nejsou splněny podmínky použití čl. 5 odst. 4.
 (1) Úř. věst. L 135, s. 40; Zvl. vyd. 15/02, s. 26.


text:
 13.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/14
 Žaloba podaná dne 14. července 2008 – X Technology Swiss v. OHIM – Ipko-Amcor BV (First-On-Skin)
 (Věc T-273/08)
 (2008/C 236/24)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: X Technology Swiss (Wollerau, Švýcarsko) (zástupce: A. Herbertz, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Ipko-Amcor BV (Zoetermeer, Nizozemsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Změnit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ze dne 15. května 2008 ve věci R 281/2007-4 v tom smyslu, že bude zamítnuta námitka.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „First-On-Skin“ pro výrobky zařazené do tříd 18, 23 a 25 (přihláška č. 4 019 981)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Ipko-Amcor BV
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „FIRST“ pro výrobky zařazené do třídy 25 (přihláška v zemích Beneluxu č. 401 666), přičemž námitka směřovala proti zařazení pro výrobky ve třídě 25.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje žádné nebezpečí záměny.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/35
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal administratif de Montreuil (Francie) dne 4. července 2011 — Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, jménem AMB Generali Aktien Euroland v. Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l'État
 (Věc C-347/11)
 2011/C 269/73
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal administratif de Montreuil
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH jménem AMB Generali Aktien Euroland
 Žalovaný: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být vedle situace subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) brána v úvahu i situace podílníků?
 2)
 Je-li tomu tak, za jakých podmínek lze srážkovou daň považovat za slučitelnou se zásadou volného pohybu kapitálu?


text:
 3.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 254/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vrhovno Sodišče Republike Slovenije (Slovinsko) dne 22. dubna 2015 – Marja Kostanjevec v. F&S LEASING, GmbH
 (Věc C-185/15)
 (2015/C 254/05)
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Vrhovno Sodišče Republike Slovenije
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Marjan Kostanjevec
 Žalovaná: F&S LEASING GmbH.
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být pojem vzájemné žaloby ve smyslu čl. 6 odst. 3 nařízení č. 44/2001 (1) vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i návrh podaný jako vzájemná žaloba podle vnitrostátního práva poté, co byl v dovolacím řízení zrušen pravomocný a vykonatelný rozsudek, jenž byl vydán v řízení o původní žalobě odpůrkyně, a tatáž věc byla vrácena soudu prvního stupně k novému projednání, ale navrhovatel se ve své vzájemné žalobě založené na bezdůvodném obohacení domáhá vrácení částky, kterou byl povinen zaplatit na základě zrušeného rozsudku vydaného v řízení o původní žalobě odpůrkyně?
 2)
 Musí být pojem „věci týkající se smlouvy uzavřené spotřebitelem“ uvedený v čl. 15 odst. 1 nařízení č. 44/2001 vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i případ, kdy spotřebitel podá svůj návrh, kterým uplatňuje nárok založený na bezdůvodném obohacení, jako vzájemnou žalobu podle vnitrostátního práva, spojenou s původní žalobou, která se však týká věci související se smlouvou uzavřenou spotřebitelem ve smyslu uvedeného ustanovení nařízení č. 44/2001, a kterým se navrhovatel – spotřebitel – domáhá vrácení částky, již byl povinen zaplatit na základě rozsudku (následně) zrušeného, jenž byl vydán v řízení o původní žalobě odpůrkyně, a tedy vrácení částky vyplývající z věci týkající se smluv uzavřených spotřebitelem?
 3)
 Pokud ve výše uvedeném případě není možné založit příslušnost na pravidlech týkajících se příslušnosti k rozhodování o vzájemné žalobě, ani na pravidlech týkajících se příslušnosti ve věcech spotřebitelských smluv,
 a)
 musí být pojem „případy, kdy předmět sporu tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy“ podle čl. 5 odst. 1) nařízení č. 44/2001 vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i návrh, v rámci kterého navrhovatel uplatňuje nárok založený na bezdůvodném obohacení, který je však podán jako vzájemná žaloba podle vnitrostátního práva, spojená s původní žalobou odpůrkyně, která se týká smluvního vztahu mezi stranami, kde předmětem nároku založeného na bezdůvodném obohacení je vrácení částky, kterou byl navrhovatel povinen zaplatit na základě rozsudku (následně) zrušeného, jenž byl vydán v řízení o původní žalobě odpůrkyně, a tedy vrácení částky vyplývající ze sporu, jehož předmět tvoří smlouva nebo nároky ze smlouvy;
 a pokud je možné odpovědět na předchozí otázku kladně,
 b)
 musí být ve výše uvedeném případě příslušnost podle místa plnění ve smyslu čl. 5 odst. 1) nařízení č. 44/2001 zkoumána na základě pravidel týkajících se plnění závazků vyplývajících z nároku založeného na bezdůvodném obohacení?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/27
 Žaloba podaná dne 10. ledna 2014 — ZZ v. Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA)
 (Věc F-3/14)
 2014/C 85/46
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: T. Bontinck, A. Guillerme, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí agentury AESA prodloužit smlouvu s žalobcem pouze o jeden rok, namísto pěti let, čímž došlo k porušení článku 39 nařízení (ES) č. 216/2008
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí o prodloužení jeho smlouvy pouze o jeden rok, přijaté správní radou dne 12. března 2013,
 —
 a v důsledku toho zrušit dodatek č. 2 k jeho pracovní smlouvě, prodlužující smlouvu o jeden rok,
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/35
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2005 Outokumpu OYJ a Outokumpu Copper Products OY proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-20/05)
 (2005/C 82/65)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 21. ledna 2005 žaloba směřující proti Komisi Evropských společenství podaná Outokumpu OYJ, se sídlem v Espoo (Finsko) a Outokumpu Copper Products OY, se sídlem v Espoo (Finsko) zastoupenými J. Ratliffem, advokátem a F. Distefanen a J. Luostarinenem, advokáty.
 Žalobkyně navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil článek 2 rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 3. září 2004 (Věc COMP/E-1/38.069 – měděné instalační trubky) do té míry, do jaké se vztahuje k částce pokuty uložené žalobkyním;
 —
 snížil pokutu uloženou žalobkyním v dotyčném rozhodnutí v pravomoci Soudního dvora;
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení včetně nákladů žalobkyň.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V napadeném rozhodnutí Komise shledala, že žalobkyně, mezi jinými podniky, porušily čl. 81 odst. 1 ES tím, že se podílely na souhrnu dohod a dohodnutých praktik sestávajících ze stanovování cen a rozdělování trhu v sektoru měděných instalačních trubek.
 Na podporu své žaloby žalobkyně především tvrdí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení, když zvýšila pokutu uloženou žalobkyním o 50 % za recidivu, vycházeje ze skutečnosti, že žalobkyně už byly shledány, že se dopustily podobného porušení v případě antikorozní oceli. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise porušila článek 23 nařízení 1/2003 (1) jakožto i své pokyny k pokutám z roku 1998, porušila obecnou zásadu proporcionality a zásadu rovného zacházení a dopustila se nesprávného právního posouzení.
 Žalobkyně dále tvrdí, že Komise se dopustila jak nesprávného právního posouzení, tak nesprávného posouzení skutkového stavu, když zvýšila pokutu uloženou žalobkyním o 50 % pro odstrašení. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komise posoudila takové odstrašovací účinky nesprávně a v rozporu s článkem 23 nařízení Rady 1/2003, svými pokyny k pokutám z roku 1998 a také obecnými zásadami pokutování, trestání a proporcionality, jestliže žalobkyně se teprve staly většími než ostatní společnosti spojené s dotčeným porušením akvizicemi na úplném konci nebo dokonce po porušení. Ve stejné souvislosti žalobkyně tvrdí, že Komice pochybila tím, že vzala do úvahy pouze obrat místo celkových okolností žalobkyň.
 Na závěr žalobkyně tvrdí, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když vzala v úvahu pro účely pokutování nejen „zisk ze zpracování“ výrobců za zpracování měděného kovu na instalační trubky, ale také základní obrat v měděném kovu, který nebyl součástí žádné protiprávní spolupráce. Podle žalobkyň toto pochybení mělo za následek neúměrně vysokou pokutu.
 (1) Nařízení rady (ES) 1/2003 ze dne 16. prosince 2003 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy, Úř. věst. L 1, 4.1.2003, s. 1.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. září 2011 — Deltafina v. Komise
 (Věc T-12/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Stanovení cen a rozdělení trhu - Ochrana před pokutami - Spolupráce - Pokuty - Proporcionalita - Závažnost protiprávního jednání - Polehčující okolnosti)
 2011/C 311/53
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Deltafina SpA (Orvieto, Itálie) (zástupci: R. Jacchia, A. Terranova, I. Van Bael, J.-F. Bellis a F. Di Gianni, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Whelan a F. Amato, poté A. Whelan a V. Di Bucci a nakonec É. Gippini Fournier a L. Malferrari, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nebo podpůrně na snížení pokuty uložené společnosti Deltafina v článku 2 rozhodnutí Komise K(2005) 4012 v konečném znění ze dne 20. října 2005 v řízení podle článku 81 odst. 1 (ES) (Věc COMP/C.38.281/B.2 — Surový tabák — Itálie).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Deltafina SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 60, 11.3.2006.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 26. dubna 2010 — Vion Trading GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-202/10)
 ()
 2010/C 209/19
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vion Trading GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předběžné otázky
 1)
 Je analogické uplatňování ustanovení o promlčení v § 195 BGB ve znění platném do konce roku 2001 na nároky na vrácení neoprávněně přiznané vývozní náhrady v rozporu se zásadou právní jistoty jakožto zásadou práva [Unie]?
 2)
 Je uplatňování třicetileté promlčecí lhůty v § 195 BGB na požadavek na vrácení neoprávněně přiznané vývozní náhrady porušením zásady proporcionality jakožto zásady práva [Unie]?
 3)
 Je-li na otázku č. 2 potřeba odpovědět kladně, je uplatňování delší vnitrostátní promlčecí lhůty ve smyslu čl. 3 odst. 3 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (1), která je v soudcovském právu stanovena na základě předpokládané nouzové pravomoci („Notkompetenz“) v konkrétním případě, v rozporu se zásadou právní jistoty jakožto zásadou práva [Unie]?
 (1) Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/42
 Žaloba podaná dne 24. března 2009 — Whirlpool Europe v. Komise
 (Věc T-116/09)
 2009/C 113/85
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Whirlpool Europe BV (Breda, Nizozemsko) (zástupce: F. Tuytschaever, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu z důvodu, že jedna nebo několik z (kumulativních) podmínek pokynů Společenství týkajících se státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích nejsou splněny nebo, že v každém případě Komise právně dostačujícím způsobem neověřila, zda je každá z těchto podmínek splněna;
 —
 podpůrně zrušit rozhodnutí v plném rozsahu z důvodu porušení povinnosti uvést odůvodnění stanovené článkem 253 ES;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně požaduje zrušení rozhodnutí Komise K(2008) v konečném znění ze dne 21. října 2008, kterým byla podpora na restrukturalizaci, kterou měly zaplatit francouzské orgány společnosti FagorBrandt, prohlášena za slučitelnou se společným trhem a kterým byla tato podpora podřízena řadě podmínek [C 44/2007 (ex N 460/2007)]. Žalobkyně je společností konkurující společnosti, která získala podporu a účastnila se vyšetřovacího řízení, které vedlo k přijetí napadeného rozhodnutí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty, které žalobkyně uplatňuje, jsou stejné nebo podobné jako jsou žalobní důvody a hlavní argumenty uplatněné ve věci T-115/09 Electrolux v. Komise.


text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 14. prosince 2010 — Littlewoods Retail Ltd a další v. Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs
 (Věc C-591/10)
 2011/C 89/12
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Littlewoods Retail Ltd a další
 Žalovaný: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs (Daňový a celní úřad)
 Předběžné otázky
 1)
 Jestliže osoba povinná k dani zaplatila přeplatek DPH, který byl vybrán členským státem v rozporu s požadavky právních předpisů EU týkajících se DPH, je nápravné opatření stanovené členským státem v souladu s právem EU, pokud toto opatření stanoví pouze a) vrácení přeplatku, který představuje hlavní částku, a b) zaplacení jednoduchých úroků z této částky v souladu s vnitrostátními předpisy, jako je článek 78 zákona z roku 1994 o dani z přidané hodnoty (Value Added Tax Act 1994)?
 2)
 Pokud ne, vyžaduje právo EU, aby nápravné opatření členského státu stanovilo a) vrácení přeplatku, který představuje hlavní částku, a b) zaplacení složených úroků jakožto ohodnocení užitné hodnoty přeplatku, kterou získal členský stát nebo, ztráty užitné hodnoty peněz na straně osoby povinné k dani?
 3)
 Pokud jsou odpovědi na otázky 1 a 2 záporné, co musí zahrnovat nápravné opatření, jehož stanovení členským státem vyžaduje právo EU, kromě vrácení přeplatku, který představuje hlavní částku, ve vztahu k užitné hodnotě přeplatku nebo úroků?
 4)
 Pokud je odpověď na otázku 1 záporná, vyžaduje zásada efektivity stanovená právem EU, aby členský stát nepoužil omezení, stanovená vnitrostátním právem (jako jsou články 78 a 80 zákona z roku 1994 o dani z přidané hodnoty), jakýchkoliv vnitrostátních nároků nebo právních prostředků, které by jinak měla k dispozici osoba povinná k dani k vymáhání nároku podle práva EU stanoveného v odpovědi Soudního dvora na první tři otázky, nebo stačí, že vnitrostátní soud nepoužije taková omezení pouze ve vztahu k jednomu z takových vnitrostátních nároků nebo prostředků? Jakých dalších zásad se má držet vnitrostátní soud při uplatňování tohoto nároku stanoveného právem EU, aby to bylo v souladu se zásadou efektivity stanovenou právem EU?


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/31
 Žaloba podaná dne 18. dubna 2014 – Warenhandelszentrum v. OHIM – Baumarkt Max Bahr (NEW MAX)
 (Věc T-254/14)
 2014/C 194/40
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Warenhandelszentrum Ltd. (Neu-Ulm, Německo) (zástupce: F. Hirschel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Baumarkt Max Bahr GmbH & Co. KG (Hamburg, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 29. ledna 2014 ve věci R 2035/2012-1 a připustil přihlašovanou ochrannou známku žalobkyně,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „NEW MAX“ pro výrobky a služby spadající do tříd 3, 5 a 37 – Přihláška ochranné známky Společenství č. 1 0 1 06 474
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „MAX“ pro služby spadající do třídy 35
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a zamítnutí přihlášky ochranné známky v plném rozsahu
 Dovolávané žalobní důvody: neexistence nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/8
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 8. dubna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel Craiova — Rumunsko) — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu v. Victor Vinel Ijac
 (Věc C-336/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Vnitrostátní zdanění - Článek 110 SFEU - Daň ze znečišťování životního prostředí z motorových vozidel vybíraná při první registraci motorových vozidel)
 2011/C 211/13
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Craiova
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu, Administrația Fondului pentru Mediu
 Žalovaný: Victor Vinel Ijac
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel Craiova — Registrace ojetých vozidel již dříve registrovaných v jiných členských státech — Daň ze znečišťování životního prostředí, které jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v určeném členském státě — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy s článkem 110 SFEU
 Výrok
 Článek 110 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát zavedl daň ze znečišťování životního prostředí, jíž jsou podrobena motorová vozidla při jejich první registraci v tomto členském státě, je-li toto daňové opatření nastaveno takovým způsobem, že odrazuje od uvádění ojetých vozidel zakoupených v jiných členských státech do provozu v uvedeném členském státě, aniž odrazuje od koupě ojetých vozidel téhož stáří a téhož opotřebení na tuzemském trhu.
 (1) Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/18
 Žaloba podaná dne 31. července 2016 – Syriatel Mobile Telecom v. Rada
 (Věc T-411/16)
 (2016/C 364/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobkyninu žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 vzhledem k tomu zrušil rozhodnutí (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016 a akty, kterými se toto rozhodnutí provádí, v tom rozsahu, ve kterém se týkají žalobkyně;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu, jak jsou garantovány články 6 a 13 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (dále jen „EÚLP“), článkem 215 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) a také články 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož odůvodnění uvedené Radou nesplňuje povinnost, která na orgány Evropské unie dopadá na základě článku 6 EÚLP, článku 296 SFEU a také článku41 Listiny základních práv Evropské unie.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného právního posouzení, jehož se Rada dopustila s ohledem na zapojení žalobkyně do financování syrského režimu.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že napadená opatření neodůvodněně a nepřiměřeně omezují žalobkynina základní práva, a to zejména její vlastnická práva garantovaná článkem 1 prvního dodatkového protokolu k EÚLP a článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie a dále její právo na dobrou pověst garantované článkem 8 a čl. 10 odst. 2 EÚLP.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení pokynů Rady k provádění a vyhodnocování omezujících opatření (sankcí) v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky EU (dokument Rady 15114/05 ze dne 2. prosince 2015).


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 11. listopadu 2004
 ve spojených věcech C-186/02 P a C-188/02 P: Ramondín SA, Ramondín Cápsulas SA (C-186/02), Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava (C-188/02) proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Opravný prostředek - Státní podpory - Daňová opatření - Zneužití pravomoci - Odůvodnění - Nové žalobní důvody)
 (2005/C 6/05)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve spojených věcech C-186/02 P a C-188/02 P, jejichž předmětem jsou dva opravné prostředky na základě článku 49 Statutu ES Soudního dvora, podané postupně dne 15. a 16. května 2002, Ramondín SA, se sídlem v Logroño (Španělsko), a Ramondín Cápsulas SA, se sídlem v Laguardia (Španělsko) (advokáti: J. Lazcano-Iturburu Ayestaran), C-186/02 P, Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava (advokáti A. Creus Carreras, B. Uriarte Valiente a Bravo-Ferrer Delgado), C-188/02 P, přičemž dalšími účastníky řízení jsou: Komise Evropských společenství (zmocněnci: F. Santaolalla Gadea a J. L. Buendía Sierra), podporovaná Comunidad Autónoma de La Rioja (advokát: J. M. Criado Gámez), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda, C. Gulmann (zpravodaj) a N. Colneric, soudci, generální advokátka: J. Kokott, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 11. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Věci C-186/02 P a C-188/02 P se spojují pro účely rozsudku.
 2)
 Opravné prostředky se zamítají.
 3)
 Navrhovatelům se kromě toho, že ponesou své vlastní náklady, ukládá též náhrada nákladů Komise Evropských společenství a Comunidad Autónoma de La Rioja.
 (1) Úř. věst. C 191, 10.8.2002.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2017 – Mediterranean Premium Spirits v. EUIPO – G-Star Raw (GINRAW)
 (Věc T-258/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie GINRAW - Starší slovní ochranné známky Evropské unie RAW - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odstavec 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Důkazy předložené poprvé před Tribunálem - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2017/C 249/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mediterranean Premium Spirits, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupci: J. A. Mora Granell a J. Romaní Lluch, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: A. Folliard-Monguiral a K. Sidat Humphreys, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: G-Star Raw CV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: L. Dijkman a J. van Manen, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. března 2016 (věc R 1583/2015-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi G-Star Raw a Mediterranean Premium Spirits.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Mediterranean Premium Spirits, SL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené EUIPO a G-Star Raw CV.
 (1) Úř. věst. C 251, 11.7.2016.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/26
 Žaloba podaná dne 6. února 2012 — Western Digital a Western Digital Ireland v. Komise
 (Věc T-60/12)
 2012/C 98/42
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Western Digital Corp. (Dover, Delaware, Spojené státy) a Western Digital Ireland, Ltd (Grand Cayman, Kajmanské ostrovy) (zástupci: F. González Díaz, advokát, R. Patel, solicitor a P. Stuart, barrister)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 uložil žalované, aby předložila dotazníky, které posílala třetím stranám během první a druhé fáze svého vyšetřování týkajícího se navrhovaného nabytí výroby pevného disku společnosti Samsung Electronics Co. Ltd. společností Seagate;
 —
 uložil žalované, aby poskytla přístup ke spisu před a po oznámení transakce Seagate/Samsung, zejména včetně přístupu k nedůvěrným zněním jakékoli korespondence a záznamů kontaktů mezi společnostmi Seagate, Samsung a Komisí až do dne oznámení, a k jakýmkoli interním informacím předaným v rámci Komise v obou případech — Seagate/Samsung a Western Digital Ireland/Viviti Technologies — týkajícím se přednosti těchto dvou transakcí;
 —
 zrušil články 2 a 3 rozhodnutí Evropské komise ze dne 23. listopadu 2011 ve věci COMP/M.6203 — Western Digital Ireland/Viviti Technologies, které se týkají řízení podle nařízení Rady ES č. 139/2004 (1) a, je-li to nezbytné, článek 1 tohoto rozhodnutí; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je nesprávné z důvodu přijetí nebo uplatnění takzvaného „pravidla přednosti“, neboť:
 —
 Komise neměla pravomoc přijmout pravidlo přednosti založené na datu oznámení spojení;
 —
 pravidlo přednosti je nezákonné a porušuje obecné zásady spravedlnosti a řádné správy;
 —
 Komise porušila legitimní očekávání žalobkyň, že spojení bude posouzeno jako spojení „z 5 na 4“;
 —
 Komise tím, že podávala nepřiměřené žádosti o informace v období před oznámením, v rozporu se zásadami řádné správy, spravedlnosti a nediskriminace, žalobkyním skutečně znemožnila být spojením, které bylo oznámeno jako první.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je nesprávné z důvodu, že žalobkyním byla odňata možnost uplatňovat jejich právo na obhajobu, neboť:
 —
 žalobkyním nebyla dána možnost vyvrátit argumenty, tvrzení a domněnky, které jsou součástí napadeného rozhodnutí, ale nebyly součástí sdělení o námitkách;
 —
 žalobkyně neměly možnost analyzovat relevantní údaje a informace dostupné Komisi.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že žalovaná se v napadeném rozhodnutí dopustila nesprávného právního posouzení a vycházela z důkazů, které jsou po skutkové stránce nepřesné, nespolehlivé a nezpůsobilé odůvodnit závěry, které z nich byly vyvozeny, a které vycházejí z nesprávného právního posouzení.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí porušuje základní zásady práva EU, neboť ukládá nepřiměřená nápravná opatření.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Nařízení ES o spojování) (Úř. věst. L 24, s. 1; Zvl. vyd. 08/03, s. 40).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Neamț (Rumunsko) dne 2. června 2014 – Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD) a další v. Ministerul Finanțelor Publice – Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț
 (Věc C-262/14)
 2014/C 315/56
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Neamț Účastníci původního řízení
 Účastnice původního řízení
 Žalobci: Sindicatul Cadrelor Militare Disponibilizate în rezervă și în retragere (SCMD), Constantin Budiș, Vasile Murariu, Vasile Ursache, Ioan zápor a Petrea Simionel
 Žalovaný: Ministerul Finanțelor Publice – Direcția Generală a Finanțelor Publice a Județului Neamț
 Předběžné otázky
 1)
 Lze čl. 2 odst. 2 směrnice 2000/78 (1) vykládat v tom smyslu, že pojem diskriminace, uvedený na ve výše zmíněném ustanovení, zahrnuje i vytvoření situace nerovného zacházení na základě toho, zda osoba, která je nebo chce být zaměstnána, má postavení důchodce?
 2)
 Lze čl. 3 odst. 1 směrnice 2000/78 vykládat v tom smyslu, že pojmy „podmínky přístupu k zaměstnání“, „kritéria výběru“ a „podmínky propouštění“ zahrnují mezi kritéria a podmínky i pojem důchodce?
 3)
 Může být článek 6 směrnice 2000/78 vykládán v tom smyslu, že umožňuje členskému státu, který toto ustanovení provedl do svého vnitrostátního práva, aby v rámci výkonu soudní moci ověřil, zda směrnice Evropské unie byly do vnitrostátního právního řádu provedeny nesprávně nebo neúplně, pokud jde o posouzení „[objektivního a rozumného odůvodnění]“ uplatnění nerovného zacházení, jakož i „legitimního cíle“, který zákonodárce sledoval přijetím právního předpisu, který zahrnuje nerovné zacházení?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16).


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/15
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 18. prosince 2014 – Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-639/13) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/112/ES - DPH - Snížená sazba daně - Předměty protipožární ochrany“)
 (2015/C 065/21)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a M. Owsiany-Hornung, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)
 Výrok
 1)
 Polská republika tím, že na předměty protipožární ochrany uvedené v příloze č. 3 zákona ze dne 11. března 2004 o dani ze zboží a služeb stanovila sníženou sazbu daně z přidané hodnoty, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 96 až 98 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty ve spojení s přílohou III této směrnice.
 2)
 Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 15.2.2014.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. listopadu 2010 — OHIM v. Simões Dos Santos
 (Věc T-260/09 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Vzájemný kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Hodnotící období 2003 - Zrušení a nový výpočet bodů za zásluhy - Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu prvního stupně - Překážka věci rozsouzené - Právní základ - Neexistence zpětné působnosti - Legitimní očekávání - Majetková újma - Ztráta šance na povýšení - Morální újma)
 2011/C 13/47
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: I. de Medrano Caballero, zmocněnec, ve spolupráci s D. Waelbroeckem, advokátem)
 Další účastník řízení: Manuel Simões Dos Santos (Alicante, Španělsko) (zástupce: A. Creus Carreras, advokát)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 5. května 2009, Simões Dos Santosv. OHIM (F-27/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a směřující ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Body 2 až 5 výrobku rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 5. května 2009, Simões Dos Santosv. OHIM (F-27/08, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), se zrušují.
 2)
 Hlavní a vzájemný kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítají.
 3)
 Věc se vrací zpět Soudu pro veřejnou službu.
 4)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/19
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 8. března 2005
 ve věci T-275/02, D proti Evropské investiční bance (EIB) (1)
 (Zaměstnanci EIB - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Prodloužení zkušební doby - Ukončení smlouvy - Podmínky - Žaloba na náhradu škody)
 (2005/C 115/36)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-275/02, D, bývalá zaměstnankyně Evropské investiční banky, s bydlištěm v Lucemburku (Lucembursko), zastoupená J. Choucrounem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Evropské Investiční bance (EIB) (zmocněnec: J.-P. Minnaert, ve spolupráci s P. Mouselem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí EIB týkajících se prodloužení zkušební doby a ukončení smlouvy žalobkyně, a jednak návrh na náhradu údajně vzniklé majetkové a nemajetkové újmy, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci; vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada, vydal dne 8. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Není namístě rozhodovat o návrhu Evropské investiční banky na důvěrné zacházení.
 3.
 Každý účastník ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 261, 26.10.2002


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/41
 Žaloba podaná dne 23. října 2014 – Sberbank of Russia v. Rada
 (Věc T-732/14)
 (2015/C 016/65)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Sberbank of Russia OAO (Moskva, Rusko) (zástupci: D. Rose, QC, M. Lester, barrister, P. Crowther a J. Fearns, solicitors)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2014/512/SZBP ze dne 31. července 2014, nařízení Rady (EU) č. 833/2014 ze dne 31. července 2014, rozhodnutí Rady 2014/659/SZBP ze dne 8. září 2014 a nařízení Rady (EU) č. 960/2014 ze dne 8. září 2014 v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně,
 —
 prohlásil nezákonnost ustanovení shrnutých v bodě 52 žaloby,
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Rada se zjevně dopustila omylu, když dospěla k závěru, že kritéria umožňující zapsat žalobkyni na seznam osob, subjektů a orgánů, na něž se vztahují omezující opatření s ohledem na postup Ruska, kterým destabilizuje situaci na Ukrajině, byly v jejím případě splněny. Žalobkyně tvrdí, že nesplňuje kritéria umožňující, aby byla zapsána na tyto seznamy, a Rada tedy jednala ultra vires, když ji v rámci napadených aktů zapsala.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Rada nesplnila svou povinnost odůvodnění v souvislosti se zapsáním žalobkyně na seznam opatření, neboť neposkytla přiměřené a dostačující odůvodnění umožňující zahrnout žalobkyni do napadených aktů.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že Rada nedodržela právo žalobkyně na obhajobu a účinný soudní přezkum, neboť ji neinformovala o jejím zahrnutí do napadených aktů a neposkytla žádný důkaz na podporu tohoto začlenění.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející ze skutečnosti, že zahrnutí žalobkyně do napadených aktů představuje bezdůvodné a nepřiměřené omezení jejích základních práv, včetně práva na ochranu jejích obchodních činností a její pověsti.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/34
 Žaloba podaná dne 21. července 2006 – Duyster v. Komise
 (Věc F-81/06)
 (2006/C 261/70)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tineke Duyster (Oetrange, Lucembursko) (zástupce: W.H.A.M. van den Muijsenbergh, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 prohlásit, že žaloba je v celém rozsahu přípustná;
 —
 zrušit rozhodnutí Orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) ze dne 8. listopadu 2005 a ze dne 11. května 2006;
 —
 přiznat žalobkyni náhradu škody za vzniklou újmu;
 —
 podpůrně vyhovět v celém rozsahu nebo zčásti výše uvedeným návrhovým žádáním nebo přijmout rozhodnutí, kterým se v celém rozsahu nebo zčásti vyhoví žádostem žalobkyně ze dne 5. a 13. července 2005;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně již v rámci věcí F-51/05 (1) a F-18/06 (2) napadala skutečnost, že Komise nejdříve určila, že žalobkyně odejde na rodičovskou dovolenou na dobu od 1. listopadu 2004 do 30. dubna 2005 a následně dopisem ze dne 17. listopadu 2005 stanovila datum začátku rodičovské dovolené na 8. listopadu 2004.
 Žalobkyně napadá v této věci rozhodnutí, kterými Komise odmítla jako nepřípustné žádosti směřující k náhradě škody podle článku 288 ES a čl. 90 odst. 1 služebního řádu úředníků ohledně přibližně 50 bodů ve vztahu k aktům, u nichž se Komise dopustila údajné nedbalosti.
 Na podporu své žaloby proti rozhodnutím o nepřípustnosti se žalobkyně dovolává zejména: i) existence nesprávného skutkového stavu v rozhodnutích; ii) porušení obsahu a smyslu čl. 90 odst. 1 a 2 služebního řádu; iii) existence rozporu; iv) nejasnosti rozhodnutí; v) skutečnosti, že OOJ vykládá nebo používá nesprávně judikaturu vztahující se k článkům 288 ES a článku 90 služebního řádu; vi) skutečnosti, že OOJ používá nesprávné argumenty; vii) porušení zásady proporcionality, legitimního očekávání, rovného zacházení a právní jistoty, jakož i porušení zásady vážení zájmů, nedodržení povinnosti zaměstnavatele poskytnout informace, porušení zásady řádného úředního postupu a práva na opravné prostředky.
 (1) Úř. věst. C 217, 3.9.2005 (věc původně zapsaná do rejstříku Soudu prvního stupně Evropských Společenství pod číslem T-249/05 a postoupena Soudu pro veřejnou službu Evropské unie usnesením ze dne 15.12.2005).
 (2) Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


text:
 10.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/8
 Žaloba Norského království ze dne 29. srpna 2011 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
 (věc E-11/11)
 2011/C 325/04
 Norské království, zastoupené Ketil BØE MOENEM, advokátem Úřadu nejvyššího státního zástupce, a Beate GABRIELSEN, poradkyní z oddělení právních záležitostí ministerstva zahraničních věcí, jednajícími jako zmocněnci za Norské království, podalo dne 29. srpna 2011 k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
 Žalobce požaduje, aby Soud ESVO:
 1)
 zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 205/11/KOL ze dne 29. června 2011; a dále
 2)
 uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 V rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 205/11/KOL ze dne 29. června 2011 se uvádí, že tři opatření stanovená v dodatkové dohodě, kterou podepsaly norské orgány a společnost Hurtigruten v roce 2009, představují státní podporu, která je neslučitelná s uplatňováním Dohody o EHP ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, jelikož představují formu nadměrné náhrady za veřejné služby.
 —
 Žalobce žádá o zrušení napadeného rozhodnutí.
 —
 Žalobce mimo jiné tvrdí, že Kontrolní úřad ESVO:
 —
 se dopustil zjevně nesprávného právního a/nebo skutkového posouzení tím, že vyhlásil příslušná opatření za státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP,
 —
 se dopustil zjevně nesprávného právního a/nebo skutkového posouzení v souvislosti s čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP,
 —
 porušil zásadu právní jistoty při přijímání napadeného rozhodnutí a
 —
 neposkytl dostatečné odůvodnění podle článku 16 Dohody o kontrolním úřadu a soudním dvoru při přijímání napadeného rozhodnutí.


text:
 9.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/38
 Žaloba podaná dne 16. září 2015 – LG Electronics v. OHIM – Cyrus Wellness Consulting (Viewty GT)
 (Věc T-534/15)
 (2015/C 371/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Korejská republika) (zástupce: M. Graf, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Berlín, Německo)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „Viewty GT“ – Přihláška ochranné známky Společenství č. 9 017 237
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. června. 2015, ve spojených věcech R 1937/2014-2 a R 1564/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/31
 Žaloba podaná dne 6. dubna 2006 – Demp Holding v. OHIM – BAU HOW (BAUHOW)
 (Věc T-106/06)
 (2006/C 143/63)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Demp Holding B.V. (Maastricht, Nizozemsko) (zástupci: R.-D. Härer, C. Schultze, J. Ossing a C. Weber, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: BAU HOW GmbH (Hattersheim/Okriftel, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 28. listopadu 2003 a rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 31. ledna 2006 ve věci R 92/2004-4;
 —
 vyhovět námitkám a zamítnout přihlášku ochranné známky a
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu veškerých nákladů, tzn. nákladů námitkového řízení, nákladů řízení před odvolacím senátem a nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: BAU HOW GmbH
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „BAUHOW“ pro výrobky a služby tříd 7, 8, 11, 19, 20, 36, 37 a 40 (přihláška č. 1 740 133)
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka „BAUHAUS“ jako ochranná známka Beneluxu č. 570 351 a jako mezinárodní ochranná známka č. 646 757 pro výrobky a služby tříd 1, 2, 6-9, 11, 12, 16, 17, 19-21, 25, 27, 31 a 40, jakož i irská přihláška ochranné známky č. 2000/03158
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení zásady práva být vyslechnut, jakož i porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), poněvadž existuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1).


text:
 2.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/26
 Žaloba podaná dne 26. prosince 2012 — ZZ v. ECDC
 (Věc F-159/12)
 2013/C 63/52
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: V. Kolias, advokát)
 Žalované: Evropské středisko pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce a nařízení jeho opětovného přijetí do služby, jakož i zaplacení rozdílu mezi celkovou odměnou, kterou by obdržel od data nabytí platnosti napadeného rozhodnutí, a peněžitou náhradou, kterou obdržel.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit napadené rozhodnutí ECDC ze dne 24. února 2012 o propuštění žalobce, uložit ECDC, tak aby vyhovělo rozsudku, povinnost na základě článku 266 SFEU opětovně přijmout žalobce do služby a zaplatit mu celkovou odměnou, kterou by obdržel od data nabytí platnosti napadeného rozhodnutí, společně s úroky z prodlení se sazbou používanou Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace během daného období, zvýšenou o dva procentní body, přičemž tato odměna bude snížena o peněžitou náhradu, kterou obdržel, a dávky v nezaměstnanosti, které bude pobírat do okamžiku jeho opětovného přijetí do služby;
 —
 zrušit dopis ze dne 18. září 2012, vyhotovený vedoucím sekce OCS (kancelář vědeckého ředitele) ECDC, kterým byla zamítnuta správní stížnost žalobce podaná proti napadenému rozhodnutí v části, v níž může mít tento dopis samostatné právní účinky;
 —
 uložit ECDC náhradu nákladů řízení.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/19
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 10. listopadu 2011 — LG Electronics, Inc. v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-88/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní označení „KOMPRESSOR PLUS“ - Zamítnutí zápisu - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 7 odst. 1 písm. c) - Popisný charakter - Přezkum nového důkazu Tribunálem - Zkreslení skutkového stavu a důkazů)
 (2012/C 25/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): LG Electronics, Inc. (zástupce: J. Blanchard, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) ze dne 16. prosince 2010 — LG Electronics v. OHIM (T-497/09), kterým byla zamítnuta žaloba, již navrhovatelka podala proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 23. září 2009 (věc R 397/2009-1), týkajícímu se přihlášky slovního označení KOMPRESSOR PLUS jako ochranné známky Společenství — Popisný charakter ochranné známky — Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1) — Přezkum nových skutečností Tribunálem — Zkreslení důkazů
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 LG Electronics Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 120, 16.4.2011.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/18
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Ankenævnet for Uddannelsesstøtten — Dánsko) — LN v. Styrelsen for Videregående Uddannelser og Uddannelsesstøtte
 (Věc C-46/12) (1)
 (Občanství Unie - Volný pohyb pracovníků - Zásada rovného zacházení - Článek 45 odst. 2 SFEU - Nařízení (EHS) č. 1612/68 - Článek 7 odst. 2 - Směrnice 2004/38/ES - Článek 24 odst. 1 a 2 - Odchylka od zásady rovného zacházení, pokud jde o vyživovací podporu při studiu ve formě stipendia nebo půjčky na studium - Občan Unie studující v hostitelském členském státě - Zaměstnání předcházející nebo následující po zahájení studia - Prvotní důvod dotyčné osoby při jejím vstupu na území hostitelského členského státu - Dopad na její kvalifikaci jako pracovníka a na její nárok na stipendium)
 2013/C 114/26
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Ankenævnet for Uddannelsesstøtten
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: LN
 Žalovaný: Styrelsen for Videregående Uddannelser og Uddannelsesstøtte
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Ankenævnet for Uddannelsesstøtten — Výklad čl. 7 odst. 1 písm. c) ve vzájemném spojení s čl. 24 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46) — Rovné zacházení s občany Unie — Právní předpisy členského státu, které stanoví, že občané Unie mohou pobírat podporu při studiu, jsou-li zaměstnanými osobami nebo osobami samostatně výdělečně činnými v tomto členském státě — Zamítnutí žádosti o stipendium podané občanem Unie, který byl v hostitelském členském státě zaměstnanou osobou, jelikož na území tohoto členského státu vstoupil z prvotního důvodu studia
 Výrok
 Článek 7 odst. 1 písm. c) a čl. 24 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, musejí být vykládány v tom smyslu, že občanovi Unie, který studuje v hostitelském členském státě a zároveň v něm vykonává skutečné a efektivní zaměstnání, které mu může přiznat postavení „pracovníka“ ve smyslu článku 45 SFEU, nelze odepřít vyživovací podporu při studiu přiznanou státním příslušníkům tohoto členského státu. Přísluší předkládajícímu soudu, aby provedl skutková ověření nezbytná k posouzení, zda jsou činnosti žalobce v původním řízení vykonávané v rámci zaměstnání dostatečné k tomu, aby mu toto postavení přiznávaly. Okolnost, že dotyčná osoba na území hostitelského členského státu vstoupila s prvotním úmyslem studia, není relevantní pro určení, zda má postavení „pracovníka“ ve smyslu článku 45 SFEU, a tudíž zda má nárok na tuto podporu za stejných podmínek jako státní příslušník hostitelského členského státu v souladu s čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství.
 (1) Úř. věst. C 109, 14.4.2012.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. března 2016 – Nezi v. OHIM – Etam (E)
 (Věc T-645/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství E - Starší obrazová ochranná známka Společenství E - Relativní důvody pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Dobré jméno - Článek 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 156/43)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evcharis Nezi (Mykonos, Řecko) (zástupce: A. Salkitzoglou, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: P. Geroulakos a D. Botis, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Etam SAS (Clichy, Francie) (zástupci: G. Barbaut a A. Champanhet, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. října 2013 (věc R 329/2013-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Etam SAS a Evcharis Nezi.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Incidenční žaloba se zamítá.
 3.
 Evcharis Nezi a společnost Etam SAS ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim každé náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM).
 (1) Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/32
 Žaloba podaná dne 23. března 2006 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-157/06)
 (2006/C 131/61)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci X. Levis, D. Recchia, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že použila nařízení ministra vnitra ze dne 11. července 2003 Prot. 558/A/04/03/RR, kterým byla schválena odchylka od právní úpravy Společenství ohledně veřejných zakázek na dodávky za účelem nabytí lehkých vrtulníků pro potřebu policejních sil a národních požárních sborů, aniž by existovala některá z podmínek, které mohou takovouto výjimku odůvodnit, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 písm. b) a článků 6 a 9 směrnice 93/36/EHS. (1)
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise Evropských společenství podala dne 23. března 2006 žalobu na určení, že Italská republika tím, že použila nařízení ministra vnitra ze dne 11. července 2003, kterým byla schválena odchylka od právní úpravy Společenství ohledně veřejných zakázek na dodávky za účelem nabytí lehkých vrtulníků pro potřebu policejních sil a národních požárních sborů, aniž by existovala některá z podmínek, které mohou takovouto výjimku odůvodnit, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 93/36/EHS ze dne 14. června 1993, o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky a zejména z čl. 2 odst. 1 písm. b) ve spojení z články 6 a 9 této směrnice.
 Během přezkumu v rámci jiného řízení o nesplnění povinnosti se Komise dozvěděla o existenci výše uvedeného nařízení ministra vnitra. Komise je toho názoru, že toto nařízení je v rozporu s výše uvedenou směrnicí o veřejných zakázkách na dodávky, protože nebyla splněna žádná z podmínek, při jejichž existenci čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 93/36/EHS povoluje směrnici nepoužít – to znamená při dodávkách, které jsou prohlášeny za tajné nebo jejichž provádění musí doprovázet zvláštní bezpečnostní opatření nebo pokud to vyžaduje ochrana základních bezpečnostních zájmů členského státu.
 (1) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 1; Zvl. vyd. 06/02, s. 110.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/5
 Žaloba podaná dne 1. března 2012 — Evropská komise v. Rada Evropské unie
 (Věc C-114/12)
 2012/C 138/09
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, J. Samnadda, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Rady a zástupců vlád členských států scházejících se v Radě ve věci účasti Evropské unie a jejích členských států na jednáních o Úmluvě Rady Evropy o ochraně práv vysílacích organizací
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 První žalobní důvod: Porušení čl. 2 odst. 2 a čl. 3 odst. 2 SFEU, jelikož Rada měla za to, že se jedná o věc sdílené pravomoci a zmocnila členské státy nebo jiný orgán než Komisi sjednáním dohody ve věci, která náleží do výlučné pravomoci. Budoucí úmluva Rady Evropy může ovlivnit nebo změnit rozsah působnosti směrnic EU týkajících se práv vysílacích organizací, jakož i směrnic EU týkajících se obecně duševního vlastnictví. Budoucí úmluva bude vycházet ze stávajícího aquis EU a nevyhnutelně povede k novelizaci směrnic EU, bude-li vysílacím organizacím poskytován v rámci Rady Evropy vyšší stupeň ochrany.
 Druhý žalobní důvod: Porušení procesních předpisů a podmínek zmocnění pro sjednávání mezinárodních dohod Unií. Ke zmocněním pro sjednávání dohod unií má výlučnou pravomoc Rada (a nikoli Rada jednající společně s členskými státy).
 Třetí žalobní důvod: Porušení pravidel hlasování v Radě. Přijetím napadeného rozhodnutí Rada porušila čl. 218 odst. 8, podle něhož Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou.
 Čtvrtý žalobní důvod: Porušení cílů zakládajících smluv a zásady loajální spolupráce. Rada jednající společně s členskými státy narušuje prestiž Unie a oslabuje institucionální rámec Unie.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien (Rakousko) dne 30. července 2012 — Michael Timmel v. Aviso Zeta AG
 (Věc C-359/12)
 2012/C 366/39
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgericht Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Michael Timmel
 Vedlejší účastnice řízení na straně žalobce: Lore Tinhofer
 Žalovaná: Aviso Zeta AG
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 22 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů (nařízení č. 809/2004) (1) vykládat v tom smyslu, že údaje, na které se v zásadě vztahuje povinnost začlenění (do prospektu), které ještě nebyly známy v okamžiku schválení základního prospektu, avšak v okamžiku zveřejnění dodatku k prospektu již byly známy, je nutno do tohoto prospektu začlenit?
 2)
 Použije se výjimka v čl. 22 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů (nařízení č. 809/2004), podle které lze vynechat údaje ve smyslu čl. 22 odst. 1 třetí věty i tehdy, pokud tyto údaje, (na které se v zásadě vztahuje povinnost začlenění do prospektu) byly známy před datem emise, ovšem po zveřejnění základního prospektu, který tyto údaje neobsahoval?
 3)
 Lze hovořit o řádném zveřejnění, pokud byl zveřejněn pouze základní prospekt bez nezbytně nutných údajů podle čl. 22 odst. 1 třetí věty nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů (nařízení č. 809/2004), zejména (u cenných papírů s jednotkovou jmenovitou hodnotou nižší než 50 000 eur) podle přílohy 5 a nedošlo ke zveřejnění konečných podmínek?
 4)
 Je splněn požadavek, že prospekt nebo základní prospekt je při vstupu na internetovou stránku, kde je zveřejněn, snadno přístupný, který je stanovený v čl. 29 odst. 1 bodu 1 nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů (nařízení č. 809/2004),
 a)
 pokud je pro zobrazitelnost, stahování, jakož i tisk nezbytná registrace na internetové stránce, na které může pak dojít k otevření stránky, přičemž pro registraci je nezbytné akceptování právního upozornění k používání a uvedení emailové adresy nebo
 b)
 pokud je za to třeba zaplatit nebo
 c)
 pokud je bezplatné zobrazení částí prospektu omezeno na 2 dokumenty měsíčně, avšak pro získání všech povinných údajů ve smyslu čl. 22 odst. 1 třetí věty nařízení Komise (ES) č. 809/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES, pokud jde o údaje obsažené v prospektech, úpravu prospektů, uvádění údajů ve formě odkazu, zveřejňování prospektů a šíření inzerátů (nařízení č. 809/2004) je nezbytné stažení nejméně tří dokumentů?
 5)
 Je třeba vykládat ustanovení čl. 14 odst. 2 b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování, a o změně směrnice 2001/34/ES (směrnice č. 2003/71/ES) (2) v tom smyslu, že základní prospekt musí být dostupný v sídle emitenta a finančního zprostředkovatele?
 (1) Úř. věst. L 149, s. 1; Zvl. vyd. 06/07, s. 307.
 (2) Úř. věst. L 345, s. 64; Zvl. vyd. 06/06, s. 356.


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/13
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. července 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal Administrativo – Portugalsko) – Fazenda Pública v. Banco Mais SA
 (Věc C-183/13) (1)
 („Daně - DPH - Směrnice 77/388/EHS - Článek 17 odst. 5 třetí pododstavec písm. c) - Článek 19 - Odpočet daně zaplacené na vstupu - Leasingové transakce - Zboží a služby používané pro smíšené účely - Pravidlo pro stanovení výše odpočtu DPH - Odchylný režim - Podmínky“)
 2014/C 315/18
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal Administrativo
 Účastnice původního řízení
 Účastnice řízení podávající opravný prostředek (navrhovatelka): Fazenda Pública
 Žalobkyně v prvním stupni: Banco Mais SA
 Výrok
 Článek 17 odst. 5 třetí pododstavec písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby členský stát za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, uložil bance, která provozuje mimo jiné leasingovou činnost, povinnost zahrnout do čitatele a do jmenovatele zlomku sloužícího ke stanovení jednotného odpočitatelného podílu pro veškeré zboží a služby používané pro smíšené účely pouze tu část leasingových splátek placených zákazníky na základě leasingových smluv, která odpovídá úrokům, je-li využívání tohoto zboží a těchto služeb spojeno především s financováním a správou uvedených smluv, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 189, 29.6.2013.


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 15. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van Cassatie van België — Belgie) — Jan Voogsgeerd v. Navimer SA
 (Věc C-384/10) (1)
 (Římská úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy - Pracovní smlouva - Volba práva smluvními stranami - Kogentní ustanovení práva rozhodného v případě neexistence volby práva - Určení tohoto práva - Zaměstnanec, který vykonává práci ve více než jednom smluvním státě)
 2012/C 39/06
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jan Voogsgeerd
 Žalovaná: Navimer SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hof van Cassatie van België — Výklad čl. 6 odst. 2 písm. b) Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, předložené k podpisu v Římě dne 19. června 1980 (Úř. věst. 1980, L 226, s. 1) — Použitelné právo při absenci volby — Pracovní smlouva — Zaměstnanec, který obvykle svou práci nevykonává v jediné zemi — První lodní strojní důstojník
 Výrok
 1)
 Článek 6 odst. 2 Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980, musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, který má ve věci rozhodnout, musí nejprve zjistit, zda zaměstnanec při plnění smlouvy vykonává obvykle práci v jediné zemi, která je zemí, v níž nebo z níž zaměstnanec s přihlédnutím ke všem okolnostem, které charakterizují uvedenou činnost, plní podstatnou část povinností vůči svému zaměstnavateli.
 2)
 V případě, že by měl předkládající soud za to, že nemůže o sporu, který mu byl předložen, rozhodnout podle čl. 6 odst. 2 písm. a) této úmluvy, musí být čl. 6 odst. 2 písm. b) uvedené úmluvy vykládán následovně:
 —
 pojem „provozovna, u které je zaměstnanec zaměstnán“, musí být chápán tak, že se jedná výlučně o provozovnu, která zaměstnance přijala do zaměstnání, nikoli o provozovnu, s níž je propojen tím, že v ní skutečně vykonává práci;
 —
 právní subjektivita nepředstavuje požadavek, který musí provozovna zaměstnavatele ve smyslu tohoto ustanovení splňovat;
 —
 provozovna jiného podniku, než je podnik, který vystupuje formálně jako zaměstnavatel, s nímž je tento podnik provázán, může být kvalifikována jako „provozovna“, jestliže objektivní okolnosti umožňují prokázat existenci skutečné situace, která se odlišuje od situace vyplývající ze smlouvy, a to přesto, že na tento jiný podnik nebyla formálně přenesena řídící pravomoc.
 (1) Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/12
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 1. prosince 2005
 ve věci C-213/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof): Ewald Burtscher proti Josefu Staudererovi (1)
 (Volný pohyb kapitálu - Článek 56 ES - Postup prohlášení o nabytí stavebního pozemku - Zpětná neplatnost převodu v případě opožděného prohlášení nabyvatele)
 (2006/C 36/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-213/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Oberster Gerichtshof (Rakousko) ze dne 29. dubna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 19. května 2004, v řízení Ewald Burtscher proti Josefu Staudererovi, Soudní dvůr (třetí senát) ve složení A. Rosas, předseda senátu, J. Malenovský, J.-P. Puissochet (zpravodaj), S. von Bahr a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 1. prosince 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Článek 56 odst. 1 ES brání uplatňování takové vnitrostátní právní úpravy, jako je zákon o převodech pozemků (Vorarlberger Grundverkehrsgesetz) ze dne 23. září 1993, v pozměněném znění, na základě které pouhé opožděné předložení požadovaného prohlášení o nabytí způsobuje zpětnou neplatnost dotyčného převodu pozemku.
 (1) Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/17
 Žaloba podaná dne 31. října 2007 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-398/07)
 (2008/C 8/32)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 4. července 2007 týkající se zahájení řízení podle článku 82 ES (Věc COMP/38.784 – Wanadoo España v. Telefónica) a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Projednávaná žaloba směřuje proti rozhodnutí ze dne 4. července 2007 týkajícímu se zahájení řízení podle článku 82 Smlouvy o ES (Věc COMP/38.784 – Wanadoo España v. Telefónica), jímž Komise uložila Telefónica, S.A., společně a nerozlučně s Telefónica de España S.A.U. pokutu ve výši 151 875 000 eur za porušení článku 82 ES. Podle Komise tyto dvě společnosti od září 2001 do prosince 2006 uplatňovaly sazby neodpovídající poskytování velkoobchodních a maloobchodních služeb přístupu do širokého pásma.
 Na podporu svých tvrzení žalobce uvádí následující důvody:
 —
 porušení povinnosti spolupráce podle článku 10 ES a čl. 7 odst. 2 směrnice 2002/21/ES (1) v rozsahu, v jakém Komise nedala španělskému regulačnímu orgánu možnost s ní spolupracovat při přezkumu možností, jak co nejúčinněji vyřešit údajné porušení práva;
 —
 porušení článku 82 ES na základě zjevně nesprávných posouzení ohledně nezbytnosti velkoobchodních výrobků, výpočtu nákladů a účinků jednání společnosti Telefónica na soutěžitele a spotřebitele;
 —
 uplatnění ultra vires článku 82 ES, neboť napadené rozhodnutí je v rozporu s regulačním rámcem pro elektronické komunikace platným ve Španělsku, čímž narušuje rovnováhu mezi právní úpravou ex ante a právní úpravou hospodářské soutěže. Krom toho nesoudržnost výsledků dosažených Komisí ve vztahu k mezinárodní zkušenosti a realitě španělského trhu brání španělskému národnímu regulačnímu orgánu dosáhnout cílů stanovených uvedeným regulačním rámcem, a porušuje zásadu speciality;
 —
 porušení zásady právní jistoty, neboť napadnuté rozhodnutí předpokládá změnu ex post v konceptu regulačního rámce vymezeného ex ante;
 —
 porušení zásady legitimního očekávání ve vztahu k sankcionovanému operátorovi, jakož i ostatním operátorům na daném trhu, nedodržením regulačního rámce v oblasti, která již byla pro trh telekomunikací upravena Komisí.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349).


text:
 9.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 338/17
 Žaloba podaná dne 7. srpna 2017 – OCU a další v. SRB
 (Věc T-512/17)
 (2017/C 338/18)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Organización de Consumidores y Usuarios (OCU) (Madrid, Španělsko) a dalších 37 žalobců
 Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 určil, že články 18 a 29 nařízení (EU) č. 806/2014 jsou neplatné a nepoužitelné;
 —
 uložil žalovanému Jednotnému výboru pro řešení krizí náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí ze dne 7. června 2017 (SRB/EES/2017/08), kterým se schvaluje program řešení krize Banco Popular Español S.A.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uplatněným ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía a Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno a SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-483/17, García Suárez a další v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí a T-497/17, Sáchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-498/17, Pablo Álvarez de Linera Granda v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 20. listopadu 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supreme Court – Irsko) – The Competition Authority v. Beef Industry Development Society Ltd, Barry Brothers (Carrigmore) Meats Ltd
 (Věc C-209/07) (1)
 (Hospodářská soutěž - Článek 81 odstavec 1 ES - Pojem „dohoda, jejímž cílem je omezení hospodářské soutěže“ - Dohoda o snížení výrobních kapacit - Hovězí a telecí maso)
 (2009/C 6/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně : The Competition Authority
 Žalovaní: Beef Industry Development Society Ltd, Barry Brothers (Carrigmore) Meats Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Supreme Court – Výklad čl. 81 odst. 1 ES – Opatření, která omezují či kontrolují produkci – Zahrnutí dohody, jejímž účinkem je přesné snížení strukturální kapacity
 Výrok
 Dohoda, která má takové charakteristiky jako vzorová dohoda uzavřená mezi deseti hlavními zpracovateli hovězího a telecího masa v Irsku, kteří jsou členy Beef Industry Development Society Ltd, a která stanoví zejména snížení zpracovatelských kapacit o zhruba 25 %, má za cíl vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 81 odst. 1 ES.
 (1) Úř. věst. C 140, 23.6.2007.


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/9
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 11. listopadu 2004
 ve věci C-425/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative): Johanna Maria Delahaye, provdaná Boor proti Ministre de la Fonction publique et de la Réforme administrative (1)
 (Zachování práv zaměstnanců v případě převodu podniku na stát - Možnost státu uložit pravidla veřejného práva - Snížení výše pracovního příjmu)
 (2005/C 6/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-425/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Cour administrative (Lucembursko) ze dne 21. listopadu 2002, došlým Soudnímu dvoru dne 25. listopadu 2002, v řízení Johanna Maria Delahaye, provdaná Boor, proti Ministre de la Fonction publique et de la Réforme administrative, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, C. Gulmann a N. Colneric (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 11. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Směrnici Rady 77/187/EHS ze dne 14. února 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí závodů je třeba vykládat v tom smyslu, že v zásadě nebrání tomu, aby v případě převodu podniku z právnické osoby soukromého práva na stát, tento stát jako nový zaměstnavatel snížil výši pracovního příjmu dotyčných zaměstnanců za účelem dosažení souladu s platnými vnitrostátními pravidly týkajícími se státních zaměstnanců. Příslušné orgány odpovědné za použití a výklad uvedených pravidel jsou nicméně povinny tak činit v co největším možném rozsahu ve světle účelu uvedené směrnice, berouce zejména v úvahu odsloužená léta zaměstnance v míře, ve které vnitrostátní pravidla, kterými se řídí postavení státních zaměstnanců, berou odsloužená léta státního zaměstnance v úvahu pro výpočet jeho pracovního příjmu. V případě, že tento výpočet vede k podstatnému snížení pracovního příjmu zaměstnance, představuje takové snížení podstatnou změnu pracovních podmínek v neprospěch zaměstnanců dotčených převodem, takže zaměstnavatel je v souladu s čl. 4 odst. 2 směrnice 77/187 považován za osobu odpovědnou za skončení jejich pracovní smlouvy z tohoto důvodu.
 (1) Úř. věst. C 19, 25.1.2003.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana — Itálie) — Teresa Cicala v. Regione Siciliana
 (Věc C-482/10) (1)
 (Vnitrostátní správní řízení - Správní akty - Povinnost uvést odůvodnění - Možnost doplnit chybějící odůvodnění správního aktu v průběhu soudního řízení proti tomuto aktu - Výklad článku 296 druhého pododstavce SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie - Nedostatek pravomoci Soudního dvora)
 2012/C 49/16
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte dei Conti — Sezione Giurisdizionale per la Regione Siciliana
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Teresa Cicala
 Žalovaný: Regione Siciliana
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte dei Conti — Sezione Giuridizionale per la Regione Siciliana — Výklad článku 296 SFEU a čl. 41 odst. 2 písm. c) Listiny základních práv Evropské unie — Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy stanovující možnost veřejné správy za určitých podmínek neodůvodnit své akty nebo zhojit neexistenci odůvodnění správního aktu v soudním řízení zahájeném proti tomuto aktu
 Výrok
 Soudní dvůr Evropské unie nemá pravomoc odpovědět na otázky položené Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana (Itálie) rozhodnutím ze dne 20. září 2010.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. března 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Regeringsrätten — Švédsko) — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp v. Skatteverket
 (Věc C-540/09) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Článek 13 část B, písm. d) bod 5 - Osvobození od daně - Záruka za upsání emise („underwriting guarantee“) poskytovaná za provizi úvěrovou institucí emitujícím společnostem v rámci vydávání akcií na kapitálovém trhu - Operace zahrnující cenné papíry)
 2011/C 139/12
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Regeringsrätten
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp
 Žalovaný: Skatteverket
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Högsta förvaltningsdomstolen (dříve Regeringsrätten) — Výklad čl. 13 části B šesté směrnice Rady 77/388/ES ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Osvobození od daně — Záruka za upsání emise, poskytovaná za provizi bankou společnosti vydávající nové akcie — Plnění spočívající v závazku banky koupit část akcií emitující společnosti v případě, že počet akcií upsaných v dané lhůtě bude nedostatečný, jehož účelem je zajistit emitující společnosti finanční prostředky, které měly být touto emisí získány (underwriting)
 Výrok
 Článek 13 část B písm. d) bod 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že osvobození od daně z přidané hodnoty upravené v tomto ustanovení zahrnuje služby, které úvěrová instituce poskytuje ve formě záruky za upsání emise a za protiplnění společnosti, která hodlá vydat akcie, s tím, že se tato instituce zavazuje koupit akcie, které nebudou upsány ve stanovené lhůtě.
 (1) Úř. věst. C 51, 27.2.2010.