text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Rakousko) dne 17. prosince 2015 – Manfred Naderhirn
 (Věc C-581/14)
 (2016/C 111/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesverwaltungsgericht Oberösterreich
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatel: Manfred Naderhirn
 Zúčastněné osoby: Mag. Jungwirth u. Mag. Fabian OHG, Krenn KG, Michael Weber, Übermaßer KG, Gundhild Mayr
 Usnesením ze dne 15. října 2015 rozhodl Soudní dvůr následovně:
 Předběžná otázka
 Unijní právo je třeba vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která se jednak vyznačuje tím, že chybí vnitrostátní právní předpisy upravující otázku, jak má zohlednit soud v jím projednávaných případech skutečnost, že podle rozsudku Soudního dvora je třeba mít za to, že vnitrostátní právní předpis je v rozporu s unijním právem, a jednak se vyznačuje tím, že existují vnitrostátní právní předpisy, podle nichž je dotčený soud bezvýhradně vázán výkladem unijního práva podaným jiným vnitrostátním soudem, pokud by dotčený vnitrostátní soud nemohl na základě takového vnitrostátního právního předpisu zajistit, aby přednost unijního práva byla řádně zajištěna tím, že v rámci své pravomoci přijme za tímto účelem všechna nezbytná opatření.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 30. září 2004
 ve věci C-417/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/18/ES - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2004/C 284/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-417/03, Komise Evropských společenství (zmocněnec: B. Stromsky) proti Belgickému království (zmocněnec: E. Dominkovits), jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 3. října 2003, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, K. Schiemann (zpravodaj) a M. Ilešič, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 30. září 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 275, 15.11.2003.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/47
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. října 2015 – CBM v. OHIM – Aeronautica Militare (Trecolore)
 (Věc T-227/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Trecolore - Národní obrazové a slovní ochranné známky a starší obrazové ochranné známky Společenství FRECCE TRICOLORI - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 398/59)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CBM Creative Brands Marken GmbH (Curich, Švýcarsko) (zástupci: U. Lüken, M. Grundmann a N. Kerger, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Aeronautica Militare – Stato Maggiore (Řím, Itálie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. ledna 2014 (věc R 253/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Aeronautica Militare Stato Maggiore a CBM Creative Brands Marken GmbH.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 CBM Creative Brands Marken GmbH ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 245, 28. 7. 2014.


text:
 12.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgerichts Baden-Württemberg (Německo) dne 16. srpna 2011 — Katja Ettwein v. Finanzamt Konstanz
 (Věc C-425/11)
 2011/C 331/12
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Katja Ettwein
 Žalovaný: Finanzamt Konstanz (Finanční úřad Kostnice)
 Předběžná otázka
 Mají být ustanovení Dohody mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně jedné a Švýcarskou konfederací na straně druhé o volném pohybu osob ze dne 21. června 1999 (1) (BGBl II 2001, s. 810 a násl.), kterou Bundestag přijal dne 2. září v podobě zákona (BGBl II 2001, s. 810) a která vstoupila v platnost dne 1. června 2002 (dále jen „FZA“, resp. „Dohoda o volném pohybu osob“), zejména její články 1, 2, 11, 16 a 21 a články 9, 13 a 15 její přílohy I, vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo manželům žijícím ve Švýcarsku, jejichž celkový zdanitelný příjem podléhá zdanění ve Spolkové republice Německo, odepřeno společné zdanění s ohledem na režim daňového zvýhodnění uplatňovaného u oddaných párů (tzv. „splitting“)?
 (1) Dohoda o volném pohybu osob mezi Evropským Společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Švýcarskou Konfederací na straně druhé — Závěrečný akt — Společná prohlášení — Oznámení o vstupu v platnost sedmi dohod se Švýcarskou konfederací v oblastech volný pohyb osob, letecká doprava, přeprava zboží a osob po železnici a silnici, veřejné zakázky, vědecká a technologická spolupráce, vzájemné uznávání posuzování shody a obchod se zemědělskými produkty, Úř. věst. L 114, s. 6.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/54
 Žaloba podaná dne 19. září 2014 – Teva UK a další v. Komise
 (Věc T-679/14)
 2014/C 409/74
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Teva UK Ltd (West Yorkshire, Spojené království), Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht, Nizozemsko) a Teva Pharmaceutical Industries Ltd (Jerusalem, Izrael) (zástupci: D. Tayar a A. Richard, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 přijal toto podání a prohlásil žalobu za přípustnou;
 —
 zrušil článek 3 rozhodnutí COMP/AT.39612 „Perindopril (Servier)“ ze dne 9. července 2014 v části, v níž bylo konstatováno, že společnosti Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. a Teva Pharmaceutical Industries Limited infringed porušily článek 101 Smlouvy;
 —
 zrušil pokutu uloženou společnostem Teva UK limited, Teva Pharmaceuticals Europe B.V. a Teva Pharmaceutical Industries Limited v článku 7 rozhodnutí COMP/AT.39612 „Perindopril (Servier)“ ze dne 9. července 2014;
 —
 pokud Tribunál nezruší článek 3 rozhodnutí nebo nezruší pokutu v plném rozsahu, pokutu snížil; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně [pět] žalobní[ch] důvod[ů].
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a posouzení skutkového stavu, když kvalifikovala dohodu uzavřenou mezi společnostmi Teva a Servier dne 13. června 2006 (dále jen „dohods“) za omezení na základě účelu. Komise z právního hlediska nesprávně kvalifikovala všechny dohody, které jsou způsobilé omezit hospodářskou soutěž jako omezení na základě účelu, namísto toho, aby tak učinila pouze u dohod, u nichž lze z hlediska jejich povahy jednoznačně odhalit dostatečnou míru narušení hospodářské soutěže. Ze skutkového hlediska vyplynula ze skutkových okolností, které existovaly při uzavření smlouvy, zejména existující rizika související s právy duševního vlastnictví, kterým čelila společnost Teva, jež dokládají, že společnost Teva uzavřela smlouvu, aby si tak zajistila včasný vstup na trh a nikoliv za účelem, aby získala pobídku jako protiplnění za pozdější vstup.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Komise se dopustila nesprávného právní posouzení a posouzení skutkového stavu, když kvalifikovala dohodu jako omezení na základě účelu, neboť rozhodnutí v požadovaném rozsahu neprokazuje omezení hospodářské soutěže v porovnání s relevantní hypotetickou situací.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že i kdyby Tribunál konstatoval, že dohoda spadá do působnosti čl. 101 odst. 1 SFEU, musel by Tribunál dospět k závěru, že Komise nedostatečně přezkoumala argumenty a důkazy předložené žalobkyněmi za účelem prokázání zvýšení efektivity a skutečnosti, že dohoda splňuje všechny podmínky čl. 101 odst. 3 SFEU.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že pokuta uložená žalobkyním by měla být zrušena nebo alespoň podstatně snížena. Zaprvé rozhodnutím byly porušeny zásady právní jistoty, zákazu retroaktivity, proporcionality a rovného zacházení, neboť společnosti Teva byla uložena značná pokuta. Zadruhé se Komise tím, že uložila společnosti Teva nepřiměřenou pokutu, nesprávně odchýlila od svých pokynů pro výpočet pokut a porušila zásady právní jistoty, legitimního očekávání, proporcionality a rovného zacházení.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Komise se dopustila vážných procesních pochybení.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 31. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Grondwettelijk Hof — Belgie) — Belgische Petroleum Unie VZW a další v. Belgische Staat
 (Věc C-26/11) (1)
 (Směrnice 98/70/ES - Jakost benzinu a motorové nafty - Články 3 až 5 - Environmentální specifikace paliv - Směrnice 98/34/ES - Postup při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti - Články 1 a 8 - Pojem „technický předpis“ - Povinnost sdělit návrhy technických předpisů - Vnitrostátní právní úprava, která ukládá společnostem, jež zpracovávají ropu a uvádějí na trh benzin nebo motorovou naftu, povinnost uvést během téhož kalendářního roku na trh rovněž určité množství biopaliv)
 2013/C 86/03
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Grondwettelijk Hof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Belgische Petroleum Unie VZW, Continental Tanking Company NV, Belgische Olie Maatschappij NV, Octa NV, Van Der Sluijs Group Belgium NV, Belgomazout Liège NV, Martens Energie NV, Transcor Oil Services NV, Mabanaft BV, Belgomine NV, Van Raak Distributie NV, Bouts NV, Gabriels & Co NV, Joassin René NV, Orion Trading Group NV, Petrus NV, Argosoil Belgium NV
 Žalovaný: Belgische Staat
 za přítomnosti: Belgian Bioethanol Association VZW, Belgian Biodiesel Board VZW
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Grondwettelijk Hof — Výklad čl. 4 odst. 3 SEU, čl. 26 odst. 2, článků 28, 34, 35 a 36 SFEU, článků 3, 4 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS (Úř. věst. L 350, s. 58; Zvl. vyd. 13/23, s. 182) a článku 8 směrnice Evropského Parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37; Zvl. vyd. 13/20, s. 337) — Vnitrostátní právní předpisy ukládající ropným společnostem, uvolňujícím pro domácí spotřebu produkty z benzínu nebo motorové nafty, povinnost uvolnit během téhož kalendářního roku pro domácí spotřebu rovněž určité množství bioetanolu v čisté formě nebo ve formě bio-ETBE a methylesterů mastných kyselin (FAME)
 Výrok
 1)
 Články 3 až 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2009, musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která v souladu s cílem podpory využívání biopaliv v dopravě, vytyčeným členským státům směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě, směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30 a směrnice 2009/30, ukládá společnostem zpracovávajícím ropu, které uvádějí na trh benzin nebo motorovou naftu, povinnost uvést během téhož kalendářního roku na trh prostřednictvím smísení s těmito výrobky rovněž určité množství biopaliv, pokud je toto množství vypočteno v procentních podílech z celkového množství takovýchto výrobků, jež uvedou ročně na trh, a pokud jsou tyto procentní podíly v souladu s maximálními mezními hodnotami stanovenými směrnicí 98/70, ve znění směrnice 2009/30.
 2)
 Článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, ve spojení s čl. 10 odst. 1 poslední odrážkou uvedené směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že nestanoví povinnost sdělit návrh vnitrostátní právní úpravy, jež ukládá společnostem zpracovávajícím ropu, které uvádějí na trh benzin nebo motorovou naftu, povinnost uvést během téhož kalendářního roku na trh rovněž určité procentní podíly biopaliv, pokud byl tento návrh poté, co byl na základě uvedeného čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce sdělen, za účelem zohlednění připomínek Evropské komise k tomuto návrhu změněn a pokud jí byl takto pozměněný návrh následně sdělen.
 (1) Úř. věst. C 113, 9.4.2011.


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/8
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 9. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Belgie) — Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz v. Belgický stát
 (Věc C-361/10) (1)
 (Vnitřní trh - Normy a technická pravidla - Postup při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a pravidla vztahující se ke službám informační společnosti - Minimální požadavky na bezpečnost některých starých elektrických zařízení na pracovištích)
 2011/C 226/13
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Société coopérative à responsabilité limitée Intercommunale Intermosane, Fédération de l'industrie et du gaz
 Žalovaný: Belgický stát
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 1 bodu 11 a čl. 8 odst. 1 pododstavce 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (Úř. věst. L 204, s. 37) — Postup poskytování informací a pravidla vztahující se ke službám informační společnosti — Povinnost oznamovat návrhy technických předpisů — Minimální požadavky na bezpečnost některých starých elektrických zařízení na pracovištích
 Výrok
 Článek 1 bod 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem, technických předpisů a pravidel týkajících se služeb informační společnosti, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/48/ES ze dne 20. července 1998, musí být vykládán v tom smyslu, že taková vnitrostátní ustanovení, jako jsou ta, o která se jedná v původním řízení, nepředstavují technické předpisy ve smyslu tohoto ustanovení, jejichž návrhy musí být na základě čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce této směrnice oznamovány.
 (1) Úř. věst. C 274, 9.10.2010.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené království) dne 8. listopadu 2010 — Lebara Ltd v. The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 (Věc C-520/10)
 ()
 2011/C 30/29
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 First-tier Tribunal (Tax Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Lebara Ltd
 Odpůrci: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Předběžné otázky
 1)
 Pokud osoba povinná k dani („obchodník A“) prodává telefonní karty představující právo na příjem telekomunikačních služeb od této osoby, je třeba čl. 2 odst. 1 šesté směrnice o DPH (1) vykládat v tom smyslu, že obchodník A uskutečňuje pro účely DPH dvě dodání: jedno v okamžiku prodeje telefonní karty jiné osobě povinné k dani („obchodník B“) a druhé v okamžiku její realizace (tj. v okamžiku použití karty určitou osobou — „koncovým uživatelem“ — k uskutečnění telefonních hovorů)?
 2)
 Je-li tomu tak, jakým způsobem (v souladu s právními předpisy EU o DPH) je potřeba uplatnit DPH v dodavatelském řetězci, kde obchodník A prodá telefonní kartu obchodníkovi B, obchodník B telefonní kartu dále prodá v členském státě B a tuto kartu následně zakoupí koncový uživatel v členském státě B, který ji pak použije k uskutečnění telefonních hovorů?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23)


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/36
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2006 – Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods v. Komise
 (Věc T-382/04) (1)
 („Celní unie - Rýžový papír pocházející z Vietnamu - Prominutí dovozního cla - Doložka ekvity - Článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 - Chyba celních orgánů - Pojem hrubé nedbalosti - Zásada rovného zacházení - Zásada řádného úředního postupu - Zásada proporcionality“)
 (2006/C 331/80)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (Landgraaf, Nizozemsko) (zástupce: H. de Bie, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis, zmocněnec, ve spolupráci s F. Tuytschaeverem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise REM 19/2002 ze dne 17. června 2004, kterým se konstatuje, že v uvedeném případě není prominutí dovozního cla odůvodněno.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Komise.
 (1) Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 5. dubna 2017 ANKO A.E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 25. ledna 2017 ve věci T-771/14, ANKO v. Evropská komise
 (Věc C-173/17 P)
 (2017/C 168/37)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ANKO A.E. Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (zástupce: Stavroula Paliou, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 25. ledna 2017 ve věci T-771/14 a vrátit věc Tribunálu k novému rozhodnutí ve věci samé;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že rozsudek Tribunálu ze dne 25. ledna 2017 ve věci T-771/14 obsahuje právní závěry, které jsou v rozporu s normami unijního práva, a napadá je tímto kasačním opravným prostředkem.
 Podle navrhovatelky musí být napadený rozsudek zrušen z následujících důvodů:
 i
 Zaprvé, zkreslení skutkových okolností, pokud jde o spolehlivost systému pro zaznamenávání pracovní doby.
 ii
 Zadruhé, nesprávné právní posouzení v souvislosti s činností, pokud jde o pravidla, která se vztahují na předmět a na důkazní břemeno.
 iii
 Zatřetí, nesprávné právní posouzení v souvislosti s vedlejším opravným prostředkem, pokud jde o pravidla týkající se rozložení důkazního břemene.
 iv
 Začtvrté, porušení podstatné formální náležitosti, a zejména nedostatek odůvodnění, pokud jde o skutečnost, zda pohledávka Komise byla jistá, o stanovené pevné částce a splatná.


text:
 5.3.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 57/12
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 13. ledna 2005
 ve věci C-61/04: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/76/ES - Spalování odpadů - Neprovedení)
 (2005/C 57/23)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-61/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění smluvní povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 12. února 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnec: M. Konstantinidis) proti Řecké republice (zmocněnkyně: N. Dafniou), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda senátu, N. Colneric a E. Levits (zpravodaj), soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 13. ledna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Řecká republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 4. prosince 2000 o spalování odpadů 2000/76/ES tím, že nepřijala nezbytné právní a správní předpisy k dosažení souladu s touto směrnicí.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/32
 Žaloba podaná dne 20. března 2017 – Novartis v. EUIPO – Chiesi Farmaceutici (AKANTO)
 (Věc T-182/17)
 (2017/C 161/46)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Novartis AG (Basilej, Švýcarsko) (zástupkyně: L. Junquera Lara, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Chiesi Farmaceutici SpA (Parma, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „AKANTO“ – Přihláška č. 13 289 781
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. ledna 2017 ve věci R 531/2016-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 prohlásil, že čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 nezakazuje dotčené označení (ochranná známka Evropské unie č. 13 289 781) pro výrobky zařazené do třídy 5, jak je popsána v přihlášce;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/35
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2014 – Advansa a další v. Komise
 (Věc T-283/14)
 2014/C 223/39
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Advansa GmbH (Hamm, Německo), Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH (Ibbenbüren, Německo), Aurubis AG (Hamburk, Německo), CABB GmbH (Gersthofen, Německo), CBW Chemie GmbH Bitterfeld-Wolfen (Bitterfeld-Wolfen, Německo), CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG (Bitterfeld-Wolfen), Clariant Produkte (Německo) GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo), Dow Olefinverbund GmbH (Schkopau, Německo), Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (Stade, Německo), Dralon GmbH (Dormagen, Německo), Ems-Chemie (Neumünster) GmbH & Co. KG (Neumünster, Německo), Hahl Filaments GmbH (Munderkingen, Německo), ISP Marl GmbH (Marl, Německo), Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen (Bad Soden am Taunus, Německo), Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter (Bad Soden am Taunus), Nabaltec AG (Schwandorf, Německo), Siltronic AG (Mnichov, Německo), Trevira GmbH (Bobingen, Německo), Wacker Chemie AG (Mnichov, Německo) a Westfalen Industriegase GmbH (Münster, Německo) (zástupci: C. Arhold, N. Wimmer, F. Wesche, L. Petersen a T. Woltering, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil za neplatné rozhodnutí Evropské komise ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) – podpora elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie a omezení poplatku EEG pro energeticky náročné podniky;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU a článku 108 SFEU v důsledku nesprávné kvalifikace zvláštního vyrovnávacího opatření
 —
 Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o zahájení řízení porušuje čl. 107 odst. 1 SFEU a článek 108 SFEU a čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví podrobná prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), jelikož poplatek EEG stanovený v zákoně o upřednostnění obnovitelných energií (dále jen EEG) není poskytnutím státních prostředků a omezení poplatku EEG pro energeticky náročné podniky není zřeknutím se státních prostředků.
 —
 V této souvislosti uvádějí, že Komise své přezkoumání založila na novém hraničním parametru, který je neslučitelný s dosavadní judikaturou. Zejména zcela upustila od kritéria konkrétního disponování státních orgánů s prostředky nezbytného podle ustálené judikatury pro označení za státní prostředek a spokojila se s tím, že zákonodárce státu zasahuje do peněžních toků soukromých osob, a na dodržení zákonných povinností soukromými osobami dohlíží regulační orgány.
 —
 Dále je Komise vázána svým rozhodnutím, kterým EEG 2000 nezařadila jako státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože nešlo o převod státních prostředků, a označila tedy nesprávně EEG 2012 za nové protiprávně zavedené opatření podpory.
 —
 Nadto Komise dostatečně nepřezkoumala a tedy také neuznala, že výjimečná ustanovení pro energeticky náročné podniky jsou odůvodněná cílem, povahou a vnitřní strukturou EEG 2012 a tedy nejsou selektivní výhodou.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z čl. 108 odst. 1 SFEU a článku 18 a 19 nařízení č. 659/1999 z důvodu nepodání návrhu na vhodná opatření
 —
 Zde žalobkyně uvádí, že Komise při přezkoumání EEG 2012 v každém případě měla použít řízení pro existující podpory podle čl. 108 odst. 1 SFEU a články 17 až 19 nařízení č. 659/1999, a měla Německu před zahájením formálního vyšetřovacího řízení navrhnout vhodná opatření, místo aby účastníky trhu tím, že označí EEG 2012 za novou neoznámenou podporu, vystavila značným hospodářským rizikům.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut
 —
 Žalobkyně kromě toho tvrdí, že Komise je před vydáním rozhodnutí s tak závažnými právními účinky měla vyslechnout.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění
 —
 Nakonec žalobkyně tvrdí, že je rozhodnutí o zahájení řízení v podstatných bodech nedostatečně odůvodněno.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví podrobná prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES, Úř. věst. L 83, s. 1.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil du Contentieux des Étrangers (Belgie) dne 13. února 2017 – X v. Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides
 (Věc C-77/17)
 (2017/C 144/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil du Contentieux des Étrangers
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: X
 Žalovaný: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Generální komisař pro uprchlíky a osoby bez státní příslušnosti)
 Předběžné otázky
 A.
 Je třeba čl. 14 odst. 5 směrnice 2011/95/EU (1) vykládat v tom smyslu, že vytváří nové ustanovení o vyloučení z postavení uprchlíka, které je upraveno v článku 13 téže směrnice a tudíž v článku 1 A Ženevské úmluvy?
 B.
 V případě kladné odpovědi na otázku A, je takto vykládaný čl. 14 odst. 5 slučitelný s článkem 18 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 78 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, které stanoví zejména soulad sekundárního unijního práva s Ženevskou úmluvou, jejíž ustanovení o vyloučení upravené v čl. 1 F je formulováno taxativně a je vykládáno restriktivně?
 C.
 V případě záporné odpovědi na otázku A, je třeba čl. 14 odst. 5 směrnice 2011/95/EU vykládat v tom smyslu, že zavadí důvod pro odmítnutí postavení uprchlíka, který není upraven v Ženevské úmluvě, jejíž dodržování je uloženo článkem 18 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 78 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie?
 D.
 V případě kladné odpovědi na otázku C, je čl. 14 odst. 5 výše uvedené směrnice slučitelný s článkem 18 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 78 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, které stanoví zejména soulad sekundárního unijního práva s Ženevskou úmluvou, neboť zavádí důvod pro odmítnutí postavení uprchlíka bez jakéhokoliv přezkumu obav z pronásledování, jak to vyžaduje čl. 1 A Ženevské úmluvy?
 E.
 V případě záporné odpovědi na otázky A a C, jak vykládat čl. 14 odst. 5 výše uvedené směrnice v souladu s článkem 18 Listiny základních práv Evropské unie a čl. 78 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, které stanoví zejména soulad sekundárního unijního práva s Ženevskou úmluvou?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (Úř. věst. 2011, L 337, s. 9).


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administrativen sad Sofija-grad — Bulharsko) — „DP grup“ EOOD v. Direktor na Agencija „Mitnici“
 (Věc C-138/10) (1)
 (Celní unie - Celní prohlášení - Přijetí celního prohlášení celním orgánem - Zrušení platnosti již přijatého celního prohlášení - Důsledky pro opatření podle trestního a přestupkového práva)
 2011/C 319/10
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofija-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně:„DP grup“ EOOD
 Žalovaný: Direktor na Agencija „Mitnici“
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Administrativen sad Sofija-grad — Výklad čl. 4 bodu 5, čl. 8 odst. 1 první odrážky a článků 62, 63 a 68 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307) — Přijetí celního prohlášení uskutečněného písemně dlužníkem ze strany celního orgánu — Shodné zacházení s takovým přijetím jako se správním rozhodnutím, které podléhá soudnímu přezkumu — Předběžné přijetí prohlášení až do konečného ověření údajů, které jsou v něm zapsány, prostřednictvím zvláštního posudku určeného k potvrzení kódu celního sazebníku — Určení rozsahu kontroly vykonávané celním orgánem při tomto ověření
 Výrok
 Ustanovení celního práva Unie musí být vykládána v tom smyslu, že deklarant nemůže žádat soud o zrušení jím vystaveného celního prohlášení, jestliže celní orgány toto celní prohlášení již přijaly. Za podmínek stanovených v článku 66 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006, však může tento deklarant požádat uvedené orgány o zrušení platnosti tohoto celního prohlášení, a to i po propuštění zboží. Po provedení svého posouzení musí celní orgány, s výhradou soudního přezkumu, buď zamítnout žádost deklaranta odůvodněným rozhodnutím, nebo provést požadované zrušení platnosti.
 (1) Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgie) dne 26. listopadu 2008 – Trestní řízení proti Vítoru Manuelu dos Santos Palhotovi, Máriu de Moura Gonçalvesovi, Fernandu Luísu das Neves Palhotovi, Termisu Ldaovi
 (Věc C-515/08)
 (2009/C 44/49)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen
 Účastníci původního trestního řízení
 Vítor Manuel dos Santos Palhota, Mário de Moura Gonçalves, Fernando Luís das Neves Palhota, Termiso Lda
 Předběžná otázka
 Porušuje článek 8 zákona ze dne 5. března 2002, jakož i články 3, 4 a 5 královského nařízení ze dne 29. března 2002 (prováděcí nařízení) články 49 a 50 [Smlouvy o ES] tím, že zahraničním zaměstnavatelům, kteří chtějí vysílat pracovníky, ukládají povinnost odevzdat před tím u orgánu pro dozor nad dodržováním sociálních zákonů oznámení o vyslání a mít připraveny k dispozici dokumenty, které jsou srovnatelné s belgickým individuálním vyúčtováním nebo vyúčtováním mzdy, takže přístup k belgickému pracovnímu trhu je zamezen nebo přinejmenším ztížen?


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Köln (Německo) dne 31. ledna 2012 — Kronos International Inc. v. Finanzamt Leverkusen
 (Věc C-47/12)
 2012/C 98/31
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Kronos International Inc.
 Žalovaný: Finanzamt Leverkusen
 Předběžné otázky
 1)
 Podléhá vyloučení započtení korporační daně v důsledku toho, že byly od daně osvobozeny dividendy vyplácené kapitálovými společnostmi ve třetím státu německým kapitálovým společnostem, pro které vnitrostátní právní předpisy stanoví pouze podmínku, aby kapitálová společnost přijímající dividendy měla alespoň 10 % podíl na vyplácející kapitálové společnosti, pouze svobodě usazování ve smyslu článku 49 ve spojení s článkem 54 SFEU nebo rovněž volnému pohybu kapitálu ve smyslu článků 63 až 65 SFEU, pokud skutečný podíl kapitálové společnosti, která obdrží dividendy, činí 100 %?
 2)
 Je třeba chápat ustanovení o svobodě usazování (nyní článek 49 SFEU) a popřípadě i o volném pohybu kapitálu (do roku 1993 článek 67 Smlouvy o EHS/Smlouvy o ES, nyní články 63 až 65 SFEU) v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, podle které je při osvobození dividend zahraničních dceřiných společností od daně vyloučeno započtení a vyplácení korporační daně z těchto výplat dividend i v případě, kdy má mateřská společnost ztráty, pokud je pro vyplácení ze strany tuzemských dceřiných společností stanovena úleva prostřednictvím započtení korporační daně?
 3)
 Je třeba chápat ustanovení o svobodě usazování (nyní článek 49 SFEU) a popřípadě i o volném pohybu kapitálu (do roku 1993 článek. 67 Smlouvy o EHS/Smlouvy o ES, nyní články 63 až 65 SFEU) v tom smyslu, že brání takové právní úpravě, která vylučuje započtení a vyplácení korporační daně na dividendy (pra)vnukovských společností, které byly v zemi dceřiné společnosti osvobozeny od daně a které byly (dále) vypláceny tuzemské mateřské společnosti a v Německu rovněž osvobozeny od daně, avšak u čistě tuzemských forem umožňuje případně ohledně započtení korporační daně na dividendy vnukovské společnosti u dceřiné společnosti a započtení korporační daně na dividendy dceřiné společnosti u mateřské společnosti vrácení daně, pokud má tato společnost ztráty?
 4)
 Pro případ, že je třeba použít rovněž právní úpravu o volném pohybu kapitálu, vyvstává — v závislosti na odpovědi na druhou otázku — další otázka ohledně kanadských dividend:
 Je třeba chápat nynější čl. 64 odst. 1 SFEU v tom smyslu, že umožňuje, aby Spolková republika Německo uplatňovala vnitrostátní právní úpravu a ustanovení smluv o zamezení dvojího zdanění, které se od 31. prosince 1993 obsahově v podstatě nezměnily a tím trvale vyloučila započtení kanadské korporační daně oproti dividendám, které jsou v Německu osvobozeny od daně?


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/69
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 25. června 2014 – Maynard v. Europol
 (Věc F-121/12) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu - Úmluva o Europolu - Služební řád pro zaměstnance Europolu - Rozhodnutí 2009/371/SVV - Použitelnost pracovního řádu ostatních zaměstnanců Unie na zaměstnance Europolu - Neobnovení smlouvy dočasného zaměstnance na dobu určitou - Odmítnutí poskytnout smlouvu dočasného zaměstnance na dobu neurčitou“)
 2014/C 253/96
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ginny Maynard (Den Haag, Nizozemsko) (zástupce: J.-J. Ghosez, advokát)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (zástupci: původně D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, poté J. Arnould, D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Europolu neobnovit smlouvu žalobkyně na dobu neurčitou a návrh na uložení Europolu, aby zaplatil rozdíl mezi odměnou, kterou by nadále pobírala v Europolu a jakýmkoliv jiným příjmem, který skutečně pobírala
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Ginny Maynard ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení vynaložených Evropským policejním úřadem.
 (1) Úř. věst. C 379, 8.12.2012, s. 36.


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/12
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 – (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Frosinone – Itálie) – trestní řízení proti Antoniovi Paolu Contimu
 (Věc C-504/15) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 SFEU a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - hazardní hry - Rozsudek Soudního dvora, který prohlásil vnitrostátní právní úpravu o koncesích pro výkon činnosti přijímání sázek za neslučitelnou s unijním právem - Změna uspořádání systému v důsledku nového zadávacího řízení - Bezúplatné postoupení užití vlastněného hmotného a nehmotného majetku, který tvoří síť provozování her a sběr sázek - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Přiměřenost“)
 (2016/C 270/15)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Frosinone
 Účastník původního trestního řízení
 Antonio Paolo Conti
 Výrok
 Články 49 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které ukládá koncesionáři, aby bezúplatně převedl užívací právo k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování a sběru hry, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/21
 Kasační opravný prostředek podaný dne 10. srpna 2011 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej proti usnesení Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 23. května 2011 ve věci T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej v. Komise
 (Věc C-422/11 P)
 2011/C 311/37
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (zástupci: D. Dziedzic-Chojnacka a D. Pawłowska)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)
 Navrhovatel navrhuje
 —
 zrušit usnesení Tribunálu a vrátit věc Tribunálu Evropské unie k novému projednání,
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Žaloba byla odmítnuta z důvodu, že právní zástupci (radcowie prawni), kteří zastupovali Prezesa Urzędu Komunikacji Elektronicznej (předsedu úřadu pro elektronickou komunikaci), byli s tímto úřadem v pracovním poměru, což podle názoru Tribunálu vylučovalo možnost, aby byl žalobce před Tribunálem zastoupen těmito právními zástupci.
 Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej uplatňuje proti napadenému usnesení tyto důvody kasačního opravného prostředku:
 Zaprvé Tribunál porušil čl. 19 odst. 3 a 4, ve spojení s čl. 53 odst. 1 statutu, jakož i ve spojení s čl. 254 odst. 6 SFEU a článkem jednacího řádu Tribunálu (dále jen „jednací řád“) tím, že provedl nesprávný výklad prvně uvedeného ustanovení a vycházel z předpokladu, že se toto ustanovení neuplatní na právní zástupce, kteří účastníka řízení zastupují před Tribunálem na základě uzavřené pracovní smlouvy.
 Zadruhé Tribunál porušil čl. 67 odst. 1 SFEU, ve spojení s článkem 113 jednacího řádu, jelikož nezohlednil odlišný právní systém a právní tradici členského státu a žalobu zamítl z důvodu, že právní zástupci, kteří jsou v pracovním vztahu, mají nižší stupeň nezávislosti než právní zástupci, kteří vykonávají činnost v rámci kanceláře nezávislé na zastupované osobě.
 Zatřetí Tribunál porušil čl. 5 odst. 1 a 2 SEU, ve spojení s čl. 4 odst. 1 SEU, jakož i ve spojení s článkem 113 jednacího řádu tím, že vycházel z předpokladu, že ustanovení Smluv připouštějí rozlišování ohledně rozsahu oprávnění právních zástupců v oblasti zastupovaní před Tribunálem, přestože právo Společenství žádné takové rozlišování nestanoví a na Unii nebyla v této oblasti na základě Smluv přenesená žádná pravomoc.
 Začtvrté Tribunál porušil čl. 5 odst. 4 SEU, ve spojení s článkem 113 jednacího řádu tím, že rozhodl, že za účelem dosažení cílů Smluv nemohou právní zástupci, kteří jsou v pracovním poměru, zastupovat před Tribunálem účastníka řízení.
 Zapáté se Tribunál dopustil procesní vady, jelikož napadené usnesení dostatečně neodůvodnil.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/41
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 25. května 2011 — Meierhofer v. Komise
 (Věc F-74/07 RENV) (1)
 (Veřejná služba - Přijímání zaměstnanců - Otevřené výběrové řízení - Neúspěch uchazeče u ústní zkoušky - Povinnost uvést odůvodnění - Pravidla, jimiž se řídí práce výběrové komise)
 2011/C 232/74
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Stefan Meierhofer (Mnichov, Německo) (zástupce: H.-G. Schiessl, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí komise ve výběrovém řízení EPSO AD/26/05 ze dne 10. května 2007 o nezařazení žalobce na seznam úspěšných uchazečů uvedeného výběrového řízení kvůli nedostatečnosti při ústní zkoušce
 Výrok usnesení
 1)
 O žalobě Stefana Meierhofera již není třeba rozhodovat v rozsahu, v němž napadá nedostatečné odůvodnění rozhodnutí ze dne 19. června 2007.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba Stefana Meierhofera zamítá zčásti jako zjevně neopodstatněná a zčásti jako zjevně nepřípustná.
 3)
 Evropská komise nahradí dvě třetiny nákladů řízení vynaložených žalobcem v rámci prvního řízení před Soudem a ponese vlastní náklady řízení týkající se prvního řízení před Soudem, řízení před Tribunálem Evropské unie a probíhajícího řízení.
 4)
 Žalobce ponese třetinu vlastních nákladů řízení týkajících prvního řízení před Soudem, jakož i veškeré vlastní náklady řízení týkající se řízení před Tribunálem Evropské unie a probíhajícího řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 22.9.2007, s. 21.


text:
 15.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 59/30
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2015 – Syriatel Mobile Telecom v. Rada
 (Věc T-705/15)
 (2016/C 059/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že je žaloba přípustná a opodstatněná;
 —
 uložil Evropské unii povinnost nahradit škodu, která žalobkyni vznikla, ve výši, kterou Tribunál určí ex aequo et bono;
 —
 podpůrně nařídil jmenovat znalce za účelem určení rozsahu škody, která žalobkyni vznikla;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jediný žalobní důvod vycházející z toho, že žalobkyni vznikla nemajetková újma z důvodu poškození její pověsti a majetková újma z důvodu přerušení smluvních vztahů, ztráty materiálu a ušlého zisku v přímé souvislosti s opatřeními přijatými Radou Evropské unie, za něž tento orgán nese odpovědnost.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/61
 Žaloba podaná dne 8. května 2013 — ZZ a další v. EIB
 (Věc F-43/13)
 2013/C 207/106
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: ZZ a další (zástupce: L. Levi)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí uvedených ve výplatních páskách za měsíc únor 2013, které stanoví roční úpravu platů omezenou na 1,8 % za rok 2013 a zrušení následujících výplatních pásek. Zadruhé následný návrh, aby byla orgánu uložena povinnosti zaplatit náhradu škody a úroky za údajně utrpěnou majetkovou a nemajetkovou újmu.
 Návrhová žádání žalobců
 —
 Zrušit rozhodnutí uvedené ve výplatních páskách žalobců za únor 2013, které stanoví roční úpravu platu omezenou na 1,8 % za rok 2013 a tedy zrušit podobná rozhodnutí obsažená v následujících výplatních páskách a
 —
 v rozsahu, v němž je to třeba, zrušit dvě informační zprávy, které žalovaná zaslala žalobcům dne 5. února 2013 a 15. února 2013;
 —
 uložit žalované, aby zaplatila každému žalobci jako náhradu majetkové újmy i) doplatek k platu odpovídající použití roční úpravy za rok 2013, tedy zvýšení o 1,8 % za období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2013; ii) doplatek platu odpovídající důsledkům použití roční úpravy o 1,8 % za rok 2013 na výši platů, které budou placeny od ledna 2014; iii) úroky z prodlení za dlužné doplatky k platu až do úplného zaplacení dlužných částek, přičemž uplatňované sazby úroků z prodlení je třeba vypočíst na základě sazby určené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování platné v dotčeném období, zvýšené o 3 body a iv) náhradu škody včetně úroků z důvodu ztráty kupní síly; celková výše této majetkové újmy je předběžně odhadnutá na 30 000 eur pro každého žalobce;
 —
 uložit žalované, aby zaplatila každému žalobci částku 1 000 euro jako náhradu nemajetkové újmy;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Mohammad Zadeh Khorassani v. Kathrin Pflanz
 (Věc C-678/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2004/39/ES - Trhy finančních nástrojů - Článek 4 odst. 1 bod 2 - Pojem ‚investiční služby‘ - Příloha I oddíl A bod 1 - Přijímání a předávání příkazů týkajících se jednoho nebo více finančních nástrojů - Případné zahrnutí zprostředkování uzavření smlouvy o správě portfolia“)
 (2017/C 277/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mohammad Zadeh Khorassani
 Žalovaná: Kathrin Pflanz
 Výrok
 Článek 4 odst. 1 bod 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS, ve spojení s přílohou I oddílem A bodem 1 této směrnice, musí být vykládán v tom smyslu, že investiční služba spočívající v přijímání a předávání příkazů týkajících se jednoho nebo více finančních nástrojů nezahrnuje zprostředkování za účelem uzavření smlouvy, jejímž předmětem je činnost správy portfolia.
 (1) Úř. věst. C 106, 21.3.2016.


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/17
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. října 2005 – Dedeu i Fontcuberta v. Komise
 (Věc T-299/02) (1)
 („Úředníci - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Článek 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu - Práce konaná pro jiný stát - Pojem obvyklého bydliště“)
 (2005/C 330/43)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carles Dedeu i Fontcuberta (Brusel, Belgie) (zástupci: J. García-Gallardo Gil-Fournier, J. Guillem Carrau, D. Domínguez Pérez a A. Sayagués Torres, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall, zmocněnec, ve spolupráci s J. Rivasem Andrésem a j. Gutiérrezem Gilbertem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise obsahujících konkludentní zamítnutí stížnosti žalobce ze dne 23. září 2002 a výslovné odmítnutí ze dne 14. listopadu 2002, kterými se odmítá přiznat příspěvek za práci v zahraničí stanovený v článku 4 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství, jakož i s ním související příspěvky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Přípis Komise ze dne 25. února 2002 a rozhodnutí Komise ze dne 14. listopadu 2002 se zrušují v rozsahu, v němž se týkají odmítnutí přiznat žalobci příspěvek za práci v zahraničí stanovený v čl. 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství, jakož i příspěvek na zařízení stanovený v čl. 5 odst. 1 téže přílohy.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. září 2006 – Lucchini v. Komise
 (Věc T-166/01) (1)
 („ESUO - Státní podpory - Podpory na ochranu životního prostředí - Podpora Itálie ve prospěch ocelářského podniku Lucchini - Zamítnutí povolení zamýšlené podpory - Použitelný právní rámec - Způsobilost oznámených investic pro podpory na ochranu životního prostředí - Podmínky slučitelnosti podpor se společným trhem - Odůvodnění“)
 (2006/C 281/46)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lucchini SpA (Brescia, Itálie) (zástupci: G. Vezzoli a G. Belotti, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz a V. Di Bucci, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení článku 1 rozhodnutí Komise 2001/466/ESUO ze dne 21. prosince 2000 (Úř. věst. 2001, L 163, s. 24) v rozsahu, v němž prohlašuje státní podporu ve výši 13,5 miliard ITL (6,98 milionů eur), kterou Itálie zamýšlí poskytnout ocelářskému podniku Lucchini SpA, za neslučitelnou se společným trhem.
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 rozhodnutí Komise 2001/466/ESUO ze dne 21. prosince 2000 o státní podpoře, kterou Itálie zamýšlí poskytnout ocelářským podnikům Lucchini SpA a Siderpotenza SpA, se zrušuje v rozsahu, v němž zahrnuje do výše státní podpory poskytnuté Lucchini SpA, prohlášené za neslučitelnou se společným trhem, částky 2,7 miliard ITL (1,396 milionů eur) a 1,38 miliard ITL (713 550 eur) odpovídající investicím na ochranu životního prostředí oznámeným italskými orgány v koksovně a ve vodovodních a kanalizačních sítích.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Každá z účastnic řízení ponese polovinu nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 13. 10. 2001.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein hallinto-oikeus — Finsko) — Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue
 (Věc C-358/11) (1)
 (Životní prostředí - Odpady - Nebezpečné odpady - Směrnice 2008/98/ES - Staré sloupy telefonního vedení, které byly ošetřeny roztoky CCA (měď, chrom a arzen) - Registrace, hodnocení a povolování chemických látek - Nařízení (ES) č. 1907/2006 (nařízení REACH) - Výčet způsobů použití ošetřeného dřeva obsažený v příloze XVII nařízení REACH - Staré sloupy telefonního vedení, které byly použity jako konstrukce při stavbě chodníků)
 2013/C 123/05
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen liikenne ja infrastruktuuri -vastuualue
 Další účastníci řízení: Lapin luonnonsuojelupiiri ry a Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristö ja luonnonvarat -vastuualue
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Korkein hallinto-oikeus — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. L 312, s. 3) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek, o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES — Registrace, hodnocení a povolování chemických látek — Látka, která je předmětem omezení podle přílohy XVII uvedeného nařízení — Použití starých sloupů telefonního vedení ošetřených roztoky CCA (měď, chrom a arzen) při zakládání stezky
 Výrok
 1)
 Unijní právo v zásadě nevylučuje, že odpad, který je pokládán za nebezpečný, může přestat být odpadem ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic, jestliže některý způsob využití umožňuje jeho další uplatnění, aniž dojde k ohrožení lidského zdraví či poškozování životního prostředí, a jestliže kromě toho nebylo konstatováno, že se držitel dotčeného předmětu ve smyslu čl. 3 bodu 1 uvedené směrnice zbavuje nebo má v úmyslu se ho zbavit nebo se od něho požaduje, aby se ho zbavil, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 2)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES, ve znění vyplývajícím z nařízení Komise (ES) č. 552/2009 ze dne 22. června 2009, a konkrétně jeho přílohu XVII, v rozsahu, v němž za určitých podmínek povoluje používání dřeva ošetřeného roztokem „CCA“ (měď, chrom a arzen), je třeba vykládat v tom smyslu, že je za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, relevantní pro určení, zda takové dřevo může přestat být odpadem, jelikož se od jeho držitele za předpokladu, že byly splněny tyto podmínky, nepožaduje, aby se ho zbavil ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice 2008/98.
 3)
 Články 67 a 128 nařízení č. 1907/2006, ve znění vyplývajícím z nařízení č. 552/2009, musejí být vykládány v tom smyslu, že unijní právo harmonizuje požadavky kladené na výrobu, uvádění na trh a používání takové látky, jako jsou sloučeniny arzenu, na kterou se vztahují omezení vyplývající z přílohy XVII tohoto nařízení.
 4)
 Bod 19 odst. 4 písm. b) přílohy XVII nařízení č. 1907/2006, ve znění vyplývajícím z nařízení č. 552/2009, který vyjmenovává způsoby, jimiž lze na základě výjimky používat dřevo ošetřené roztokem „CCA“ (měď, chrom a arzen), musí být vykládán v tom smyslu, že výčet uvedený v tomto ustanovení má taxativní povahu, a že tato výjimka tedy nemůže být uplatněna v jiných případech, než které jsou v ní uvedeny. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda za takových okolností, jako jsou okolnosti věci v původním řízení, patří použití předmětných sloupů telefonního vedení k vybudování podpěry pro chodníky mezi způsoby použití uvedené v tomto ustanovení.
 5)
 Ustanovení bodu 19 odst. 4 písm. d) druhé odrážky přílohy XVII nařízení č. 1907/2006, ve znění vyplývajícím z nařízení č. 552/2009, podle nichž nemůže být dřevo ošetřené roztokem „CCA“ (měď, chrom a arzen) používáno při jakémkoli použití, kdy existuje riziko opakovaného styku s kůží, musejí být vykládána v tom smyslu, že se předmětný zákaz musí uplatnit v každé situaci, která s sebou se vší pravděpodobností nese opakovaný styk kůže s ošetřeným dřevem, přičemž takovou pravděpodobnost je třeba dovodit z konkrétních podmínek běžného užití, pro něž bylo toto dřevo použito, což přísluší posoudit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 2. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio – Itálie) – Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL), Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA) v. Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Ministero dell'Economia e delle Finanze
 (Věc C-309/14) (1)
 („Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Právní postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty - Směrnice 2003/109/ES - Vnitrostátní právní úprava - Vydání a prodloužení povolení k pobytu - Podmínka - Povinný finanční příspěvek - Částka, která je osmkrát vyšší než částka k získání vnitrostátního průkazu totožnosti - Porušení zásad směrnice 2003/109/ES“)
 (2015/C 354/09)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL), Istituto Nazionale Confederale Assistenza (INCA)
 Žalovaní: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Ministero dell'Economia e delle Finanze
 Výrok
 Směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/51/EU ze dne 11. května 2011, brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která státním příslušníkům třetích zemí, kteří v dotyčném členském státě žádají o vydání či prodloužení povolení k pobytu, ukládá platbu poplatku, jehož výše činí 80 až 200 eur, jelikož je takový poplatek nepřiměřený s ohledem na cíl sledovaný touto směrnicí a může vytvořit překážku pro výkon práv přiznaných touto směrnicí.
 (1) Úř. věst. C 339, 29.9.2014.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/75
 Žaloba podaná dne 9. listopadu 2012 — ZZ v. Rada
 (Věc F-136/12)
 2013/C 26/155
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: M. Velardo, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zaprvé zrušení rozhodnutí Rady č. 2011/866/EU ze dne 19. prosince 2011 o nepřijetí Komisí předloženého návrhu nařízení o každoroční úpravě odměn a důchodů úředníků a ostatních zaměstnanců Unie a zadruhé zrušení výplatních pásek žalobce za leden, únor a březen 2012, jež byly vystaveny na základě uvedeného rozhodnutí.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Rady, která se promítají ve výplatních páskách za měsíce leden 2012 a následující a ve výplatních páskách za rok 2011, neboť v nich není uplatněn koeficient úpravy platů ve výši 1,7 %, který byl navržen Komisí;
 —
 uložit Radě, aby žalobci zaplatila rozdíl mezi výší odměn vyplacených na základě rozhodnutí Rady ze dne 19. prosince 2011 až do dne vyhlášení rozsudku v projednávané věci a výší odměn, které by mu byly vyplaceny, kdyby byla úprava vypočtena správně, navýšených o úrok na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace platnou v daných obdobích a navýšenou o tři a půl procentního bodu, a to ode dne, kdy byly požadované částky splatné;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 29. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal de commerce de Bruxelles — Belgie) — Françoise-Eléonor Hanssens-Ensch (insolvenční správkyně společnosti Agenor SA) v. Evropské společenství
 (Věc C-377/09) (1)
 (Článek 235 ES a čl. 288 druhý pododstavec ES - Pravomoc Soudního dvora rozhodnout o žalobě na určení mimosmluvní odpovědnosti podané proti Evropskému společenství - Žaloba směřující k uspokojení pasiv ve smyslu čl. 530 odst. 1 belgického zákona o obchodních společnostech - Žaloba podaná insolvenčním správcem akciové společnosti proti Evropskému společenství - Pravomoc vnitrostátních soudů rozhodnout o takovéto žalobě)
 2010/C 246/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de commerce de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Françoise-Eléonor Hanssens-Ensch (insolvenční správkyně společnosti Agenor SA)
 Žalované: Evropské společenství
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunal de commerce de Bruxelles — Výklad čl. 288 druhého pododstavce Smlouvy o ES — Žaloba na určení odpovědnosti podaná insolvenční správkyní na Evropské společenství pro závažné porušení povinností, jehož se údajně dopustilo při de facto řízení obchodní společnosti, a které přispělo k jejímu úpadku — Pravomoc Soudního dvora rozhodnout o žalobě na určení mimosmluvní odpovědnosti založená na uplatnění vnitrostátních právních předpisů upravujících úpadkové řízení
 Výrok
 Žaloba na určení mimosmluvní odpovědnosti Evropského společenství, třebaže vychází z vnitrostátní právní úpravy zavádějící zvláštní zákonem stanovený režim, který se odchyluje od obecného režimu dotčeného členského státu v oblasti občanskoprávní odpovědnosti, nespadá podle článku 235 ES ve spojení s čl. 288 druhým pododstavcem ES do pravomoci vnitrostátních soudů.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009.


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/16
 PŘIDĚLENÍ SOUDCŮ K SENÁTŮM
 (2004/C 201/34)
 Soud v návaznosti na nástup do funkce soudkyně pí Trstenjak rozhodl na své všeobecné schůzi konané dne 8. července 2004 změnit rozhodnutí všeobecné schůze ze dne 13. května 2004 o přidělení soudců k senátům.
 Na dobu od 8. července 2004 do 31. srpna 2004 jsou přiděleni
 k prvnímu senátu, v němž zasedají tři soudci:
 p. Vesterdorf, předseda, p. Mengozzi, pí Martins Ribeiro, pí Labucka a pí Trstenjak, soudci;
 k prvnímu rozšířenému senátu, v němž zasedá pět soudců:
 p. Vesterdorf, předseda, p. Mengozzi, pí Martins Ribeiro, pí Labucka a pí Trstenjak, soudci;
 Ve věcech, v nichž písemná část řízení byla ukončena a jednání k ústní část řízení se konalo nebo bylo stanoveno před 8. červencem 2004, zasedá první senát, v němž zasedají tři soudci a první rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců, nadále pro účely ústní části řízení, porady a rozsudku ve svém předchozím složení.


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/25
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. října 2016 – Lysoform Dr. Hans Rosemann a další v. ECHA
 (Věc T-543/15) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Zařazení na seznam dodavatelů účinné látky uvedený v článku 95 nařízení (EU) č. 528/2012 - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 (2016/C 454/45)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH (Berlín, Německo), Ecolab Deutschland GmbH (Monheim, Německo), Schülke & Mayr GmbH (Norderstedt, Německo) a Diversey Europe Operations BV (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupci: K. Van Maldegem, M. Grunchard a P. Sellar, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (zástupci: C. Buchanan, W. Broere a M. Heikkilä, zmocněnci, ve spolupráci s P. Oliverem, barrister)
 Předmět věci
 Návrh založený na článku 263 SFEU a znějící na zrušení rozhodnutí ECHA ze dne 17. června 2015 týkajícího se zařazení společnosti Oxea GmbH, se sídlem v Německu, na seznam dodavatelů účinné látky uvedený v čl. 95 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 528/2012 ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. 2012, L 167, s. 1)
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Již není namístě rozhodovat o návrzích společností Oxea GmbH a BASF SE na vstup do řízení.
 3)
 Společnosti Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH, Ecolab Deutschland GmbH, Schülke & Mayr GmbH a Diversey Europe Operations BV ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Evropskou agenturou pro chemické látky (ECHA), s výjimkou nákladů souvisejících s návrhy na vstup do řízení.
 4)
 Lysoform Dr. Hans Rosemann, Ecolab Deutschland, Schülke & Mayr, Diversey Europe Operations, ECHA, Oxea a BASF ponesou vlastní náklady řízení související s návrhy na vstup do řízení.
 (1) Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. května 2009 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 10. března 2009 ve věci T-249/09, Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), dříve Nikopolsky Seamless Tubes Plant „Niko Tube“ ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), dříve Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, v. Rada Evropské unie
 (Věc C-200/09 P)
 2009/C 193/13
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: H. van Vliet, C. Clyne, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Interpipe Nikopolsky Seamless Tubes Plant Niko Tube ZAT (Interpipe Niko Tube ZAT), dříve Nikopolsky Seamless Tubes Plant „Niko Tube“ ZAT, Interpipe Nizhnedneprovsky Tube Rolling Plant VAT (Interpipe NTRP VAT), dříve Nizhnedneprovsky Tube-Rolling Plant VAT, Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil bod 1 výroku rozsudku;
 —
 zamítl žalobu v celém rozsahu;
 —
 uložil žalobkyním náhradu nákladů vynaložených Komisí v souvislosti s podáním tohoto kasačního opravného prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 PRVNÍ DŮVOD KASAČNÍHO OPRAVNÉHO PROSTŘEDKU — Použití konceptu jediné hospodářské jednotky při určení vývozní ceny
 Komise má za to, že se Soud prvního stupně se dopustil dvojího nesprávného právního posouzení, když dospěl k závěru, že: „[p]odle ustálené judikatury týkající se výpočtu běžné hodnoty, avšak použitelné obdobně na výpočet vývozní ceny, nemůže sdílení výrobních a prodejních činností uvnitř skupiny tvořené společnostmi s odlišnou právní subjektivitou změnit nic na skutečnosti, že se jedná o jedinou hospodářskou [entitu] jednotku, která takto organizuje veškeré činnosti prováděné v jiných případech jednotkou, která je jediná rovněž z právního hlediska“.
 Za prvé se Soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že neposkytl žádné odůvodnění toho, z jakého důvodu by měl být takzvaný koncept jediné hospodářské jednotky použitelný obdobně na určení vývozní ceny při výpočtech týkajících se dumpingu.
 Za druhé se Soud dopustil nesprávného posouzení tím, že se neřídil ustálenou judikaturou Soudního dvora týkající se konceptu jediné hospodářské jednotky, v níž bylo rozhodnutí opačné a kterou tvoří zejména rozsudky Sharp Corporation, Minolta Kamera, Ricoh a Canon-II.
 DRUHÝ DŮVOD KASAČNÍHO OPRAVNÉHO PROSTŘEDKU — Důkazní břemeno a míra přezkumu
 Tento důvod kasačního opravného prostředku se týká důkazního břemene a míry soudního přezkumu. Komise má za to, že se v tomto ohledu v bodech 180–190 Soud dopustil několika nesprávných právních posouzení tím, že neprovedl přezkum v odpovídající míře. Při citaci rozsudku Kundan a Tata Soud opomněl vzít v úvahu skutečnost, že po vydání tohoto rozsudku bylo znění čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení změněno právě tak, aby bylo možné řešit právě takové situace, jaké byly předmětem řízení. To zjevně poskytuje orgánům určitý prostor pro uvážení. Soud použil nesprávné právní kritérium, v důsledku čehož vyžadoval od orgánů, aby nesly obzvláště silné důkazní břemeno v oblasti, v níž mají obvykle široký prostor pro uvážení. Soud proto právně dostačujícím způsobem nezdůvodnil závěr, že se orgány dopustily zjevně nesprávného posouzení skutkového stavu.
 TŘETÍ DŮVOD KASAČNÍHO OPRAVNÉHO PROSTŘEDKU — Čl. 2 odst. 10 první pododstavec základního nařízení
 Tento třetí důvod kasačního opravného prostředku napadá body 193-197 napadeného rozsudku. Pokud bude první nebo druhý důvod kasačního opravného prostředku uznán za opodstatněný, pak z argumentace samotného Soudu nutně vyplývá, že jeho závěr, že ze strany orgánů došlo k porušení čl. 2 odst. 10 prvního pododstavce, je po právní stránce nesprávný.
 ČTVRTÝ DŮVOD KASAČNÍHO OPRAVNÉHO PROSTŘEDKU — PRÁVO NA OBHAJOBU
 Tento důvod kasačního opravného prostředku je namířen proti bodům 200-211 napadeného rozsudku. Komise se domnívá, že v těchto bodech Soud při posuzování práva žalobkyň na obhajobu použil příliš striktní a tedy neodůvodněné kritérium. Výše úpravy a obchodní operace, jichž se týkala, byly již žalobkyním po určitou dobu známy (od prvního dokumentu poskytujícího konečné informace). Mimoto druhým dokumentem poskytujícím konečné informace bylo provedeno upřesnění, a to v reakci na vyjádření žalobkyň po obdržení tohoto dokumentu. Komise vysvětlila, že dřívější uvedení čl. 2 odst. 9 jako právního základu pro dotčenou úpravu bylo nesprávné. Žalobkyně proto byly plně informovány o přesných důvodech, na základě nichž měla Komise v úmyslu provést úpravu, tedy zejména o tom, že Komise má za to, že Sepco vystupuje jako obchodník, který plní pro žalobkyně funkce obdobné funkcím obchodního zástupce vykonávajícího svou činnost za úplatu formou provize.
 Komise má za to, že tímto poskytla žalobkyním dostatečné informace k tomu, aby mohly využít svého práva na obhajobu. Soud se tudíž dopustil nesprávného právního posouzení tím, že v bodě 201 uvedl, že dokumenty poskytující konečné informace měly k tomuto bodu obsahovat větší množství informací. Na rozdíl od toho, co uvádí Soud, si byly žalobkyně vědomy důvodů, na základě nichž měla Komise v úmyslu zahrnout tuto úpravu do svého návrhu Radě, zejména toho, že vztah mezi Sepco a žalobkyněmi je pokryt úpravou čl. 2 odst. 10 písm. i) druhé věty. Dále se Komise domnívá, že je její postoj podpořen předchozí judikaturou Soudního dvora (např. rozsudek EFMA).
 Na posledním místě má Komise za to, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení v bodě 209 tím, že zaměnil hmotněprávní otázku legality provedené úpravy s otázkou dodržení práva žalobkyň na obhajobu. Soud uvedl: „výše bylo [...] ukázáno, že [orgány jednaly při provedení úpravy protiprávně]. Je tudíž třeba dojít k závěru, že“ tím, že orgány neposkytly své konečné odůvodnění již ve druhých konečných informacích, porušily právo žalobkyň na obhajobu. Na rozdíl od toho, co uvádí Soud, však mezi těmito dvěma skutečnostmi neexistuje žádná příčinná souvislost. Pouhá skutečnost, že Soud konstatoval, že úprava byla provedena podle jeho názoru protiprávně, neznamená, že bylo porušeno právo žalobkyň na obhajobu. Otázkou je, zda orgány v průběhu správního řízení poskytly žalobkyním informace nezbytné k tomu, aby se mohly vyjádřit. Skutečnost, že Soud považuje úpravu za protiprávní neznamená, že v průběhu správního řízení bylo „tudíž“ porušeno právo žalobkyň na obhajobu.
 K OTÁZCE, ZDA MŮŽE O DOTČENÝCH ŽALOBNÍCH DŮVODECH ROZHODNOUT SÁM SOUDNÍ DVŮR (nebo má-li vrátit věc zpět Soudu)
 Komise je toho názoru, že pro případ, že Soudní dvůr rozhodne ve prospěch opodstatněnosti výše uvedených důvodů kasačního opravného prostředku a zrušení bodu 1 výroku napadeného rozsudku, má k dispozici spis, který je dostatečně úplný na to, aby o relevantních žalobních důvodech rozhodl sám (a zamítl je). Tato otázka je nicméně záležitostí Soudního dvora. Komise ji proto nebude dále rozvádět.


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 23. února 2016 – Lg Costruzioni Srl v. Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa – Distretto di Carbonia, Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa
 (Věc C-110/16)
 (2016/C 175/10)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Lg Costruzioni Srl
 Odpůrkyně: Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa – Distretto di Carbonia,
 Area – Azienda Regionale per l’Edilizia Abitativa
 Předběžná otázka
 Je slučitelné s článkem 48 směrnice 2004/18/ES (1) takové ustanovení, jako je ustanovení již posuzovaného čl. 53 odst. 3 legislativního nařízení č. 163 ze dne 16. dubna 2006, které připouští k účasti podnik s „označeným“ projektantem, který podle vnitrostátní judikatury nemůže z důvodu, že není uchazečem, využít schopností jiného subjektu?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/2
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 23. září 2004
 ve spojených věcech C-435/02 a C-103/03(žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Essen a Landgericht Hagen): Axel Springer AG proti Zeitungsverlag Niederrhein GmbH & Co. Essen KG a Hans-Jürgen Weske (1)
 (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Právo obchodních společností - Směrnice 90/605/EHS, kterou se mění oblast působnosti směrnic 78/660/EHS a 83/349/EHS - Článek 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ES [nyní po změně čl. 44 odst. 2 písm. g) ES] - Společnost založená ve formě komanditní společnosti, jejíž všichni společníci s neomezeným ručením jsou založeni ve formě společnosti s ručením omezeným – GmbH & Co. KG - Zveřejňování roční účetní závěrky - Možnost třetích osob nahlédnout do těchto dokumentů - Pojem třetích osob - Zahrnutí zejména konkurentů - Platnost - Právní základ - Zásady svobody výkonu povolání, svobody tisku a rovného zacházení)
 (2004/C 314/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve spojených věcech C-435/02 a C-103/03, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané Landgericht Essen (Německo) a Landgericht Hagen (Německo), usneseními ze dne 25. listopadu 2002 a 11. února 2003, došlými dne 2. prosince 2002, respektive 5. března 2003, v řízení mezi Axel Springer AG proti Zeitungsverlag Niederrhein GmbH & Co. Essen KG (C-435/02) a Axel Springer AG proti Hans-Jürgen Weske (C-103/03), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans (zpravodaj), předseda senátu, J.-P. Puissochet, R. Schintgen, F. Macken a N. Colneric; soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 23. září 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Směrnice Rady 90/605 ze dne 8. listopadu 1990, kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách a směrnice 83/349/EHS o konsolidovaných účetních závěrkách, pokud se jedná o oblast jejich působnosti, v rozsahu, v němž z ní vyplývá, že každá osoba má možnost nahlédnout do roční účetní závěrky a výroční zprávy forem společností, na které se směrnice vztahuje, aniž by musela prokázat právo nebo zájem vyžadující ochranu, mohla být právoplatně přijata na základě čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ES (nyní po změně čl. 44 odst. 2 písm. g) ES).
 2)
 Přezkoumání prvních dvou otázek ve věci C-435/02 a druhé a třetí otázky ve věci C-103/03 s ohledem na obecné zásady práva Společenství, jakými jsou zásada svobodného výkonu povolání a svobody projevu, neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice 90/605.
 3)
 Přezkoumání třetí otázky ve věci C-435/02 a čtvrté otázky ve věci C-103/03 s ohledem na zásadu rovného zacházení neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice 90/605.
 (1) Úř. věst. C 44, 22.2.2003.
 Úř. věst. C 12, 10.5.2003.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 29. února 2012 — Ministero per i beni e le attività culturali a další v. Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia a další
 (Věc C-111/12)
 2012/C 151/30
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ministero per i beni e le attività culturali, Ordini degli Ingegneri delle Province di Venezia, di Padova, di Treviso, di Vicenza, di Verona e Provincia, di Rovigo e di Belluno
 Žalovaní: Ordine degli Ingegneri di Verona e Provincia, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, Consiglio Nazionale degli Architetti, Pianificatori, Paesaggisti e Conservatori, Alessandro Mosconi, Comune di S. Martino Buon Albergo, Ordine degli Architetti Pianificatori Paesaggisti e Conservatori della Provincia di Verona, Istituzione di Ricovero e di Educazione di Venezia (IRE), Ordine degli Architetti di Venezia.
 Předběžné otázky
 1)
 Nebrání směrnice Společenství 85/384/EHS (1), v části, v níž přechodně povoluje výkon činností v oboru architektury (články 10 a 11) migrujícím pracovníkům, kteří získali zvláště určené doklady o dosaženém vzdělání, tomu, aby v Itálii byla pokládána za platnou správní praxe, jež má právní základ v čl. 52 druhém pododstavci části první královského nařízení č. 2537 z roku 1925, jenž specificky vyhrazuje některé práce na nemovitostech umělecké hodnoty pouze uchazečům s titulem „architetto“ nebo uchazečům, kteří prokážou, že splňují zvláštní vzdělanostní požadavky, specifické v oblasti kultury a doplňující ve vztahu k těm, které obecně opravňují k přístupu k činnostem, které všeobecně opravňují k výkonu činností v oboru architektury ve smyslu uvedené směrnice?
 2)
 Konkrétně, zda taková praxe může podřídit také odborníky pocházející z jiných členských států než z Itálie, ačkoli jsou vybaveni dokladem o dosaženém vzdělání teoreticky způsobilým k výkonu činností patřících do oboru architektury, zvláštnímu ověření jejich odborné způsobilosti (k čemuž dochází také u italských odborníků při zkoušce odborné způsobilosti k výkonu profese architekta) za účelem přístupu k odborným činnostem vymezeným v čl. 52 druhém pododstavci první části královského nařízení č. 2357 z roku 1925?
 (1) Úř. věst. L 223, s. 15.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/12
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. července 2009 — American Clothing Associates NV v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-202/08 P a C-208/08 P P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Duševní vlastnictví - Nařízení (ES) č. 40/94 - Ochranná známka Společenství - Pařížská úmluva na ochranu průmyslového vlastnictví - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu ochranné známky - Tovární nebo obchodní známky totožné nebo podobné se znakem státní svrchovanosti - Vyobrazení javorového listu - Použitelnost na ochranné známky pro služby“)
 2009/C 220/19
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: American Clothing Associates NV (zástupci: P. Maeyaert, advocaat, N. Clarembeaux a C. De Keersmaeker, advokáti) (C-202/08 P), Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (zástupci: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec) (C-208/08)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (zástupci: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec) (C-202/08), American Clothing Associates NV (zástupci: P. Maeyaert, advocaat, N. Clarembeaux aC. De Keersmaeker, advokáti) (C-208/08 P)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 28. února 2008, American Clothing Associates SA v. OHIM (T-215/06), kterým Soud zamítl žalobu podanou navrhovatelkou proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2006, jímž byl odmítnut zápis označení představujícího javorový list jakožto ochranné známky pro výrobky tříd 18 a 25 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek — Porušení čl. 7 odst. 1 písm. h) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146) a čl. 6ter odst. 1 písm. a) Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví ze dne 20. března 1883, ve znění změn a doplňků — Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu — Tovární nebo obchodní ochranné známky totožné nebo podobné se státním znakem — Vyobrazení javorového listu
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek podaný společností American Clothing Associates NV ve věci C-202/08 P se zamítá.
 2)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 28. února 2008, American Clothing Associates v. OHIM (T215/06), se zrušuje v rozsahu, v němž bylo tímto rozsudkem zrušeno rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 4. května 2006 (věc R 1463/2005-1), kterým byla zamítnuta přihláška označení s vyobrazením javorového listu jako ochranné známky Společenství.
 3)
 Žaloba podaná společností American Clothing Associates NV ve věci T215/06 se zamítá.
 4)
 Společnosti American Clothing Associates NV se ukládá náhrada nákladů řízení ve věcech C-202/08 P a C208/08 P.
 (1) Úř. věst. C 209, 15.8.2008.


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/24
 Žaloba podaná dne 27. května 2005 Marie-Yolande Beau proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-215/05)
 (2005/C 205/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 27. května 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Marie-Yolande Beau, s bydlištěm v Paříži (Francie), zastoupenou Georgem Vandersandenem a Laure Levi, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (AIPN), které odmítá vyhovět její žádosti o uznání její nemoci za nemoc z povolání a které jí ukládá úhradu odměny a vedlejších poplatků lékaři určenému žalobkyní a polovinu odměny a vedlejších poplatků třetímu lékaři,
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se v tomto řízení staví proti odmítnutí orgánu oprávněného ke jmenování vyhovět její žádosti o uznání její nemoci za nemoc z povolání v souladu s článkem 73 služebního řádu.
 V tomto ohledu tvrdí, že začala mít vážné dýchací potíže na začátku roku 1996, zatímco v době svého nástupu v roce 1988 byla zdráva. Krom toho byla předmětem rozhodnutí o invaliditě.
 Na podporu svých návrhů žalobkyně uplatňuje, že lékařský výbor:
 —
 se neřídil pojmem nemoci z povolání a neuskutečnil poslání, které mu bylo svěřeno. V tomto ohledu je potvrzeno, že lékařský výbor neodpověděl ve své zprávě na otázku zda profesní faktor byl jediným nebo jedním z více faktorů, který způsobil její nemoc. V tomto ohledu, skutečnost že žalobkyně nadále po ukončení své profesní činnosti trpí jistými potížemi neznamená, že tato nemoc nemůže být nemocí z povolání. Krom toho se výbor nevyjádřil k případnému použití článku 14 služebního řádu,
 —
 se pravidelně nevyjadřoval k odůvodněním svých návrhů po přihlédnutí k rozcházejícím se lékařským zprávám,
 —
 nevzal v potaz relevantní lékařské zprávy,
 —
 založil své závěry na neúplné zprávě,
 —
 podrobil žalobkyni funkčním dýchacím zkouškám, které nemohly být relevantní na rozdíl od případného specifického testu reakce na tabák, který nebyl uskutečněn.


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/2
 Přidělení soudců k senátům, v nichž zasedají tři soudci
 (2008/C 301/03)
 Soudní dvůr na schůzi konané dne 30. září 2008 rozhodl přidělit soudce k senátům následujícím způsobem:
 Pátý senát
 p. Ilešič, předseda senátu
 p. Tizzano, p. Borg Barthet, p. Levits, p. Kasel, soudci
 Šestý senát
 p. Bonichot, předseda senátu
 p. Schiemann, p. Makarczyk, p. Kūris, p. Bay Larsen, pí Toader, soudci
 Sedmý senát
 p. Ó Caoimh, předseda senátu
 p. Cunha Rodrigues, p. Klučka, p. Lõhmus, pí Lindh, p. Arabadžev, soudci
 Osmý senát
 p. von Danwitz, předseda senátu
 pí Silva de Lapuerta, p. Juhász, p. Arestis, p. Malenovský, soudci


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/30
 Žaloba podaná dne 20. února 2012 — Chico’s Brands Investments v. OHIM — Artsana (CHICO’S)
 (Věc T-83/12)
 2012/C 118/51
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Chico’s Brands Investments, Inc. (Fort Myers, Spojené státy) (zástupce: T. Holman, solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Artsana SpA (Grandate, Itálie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 27. října 2011 ve věci R 2084/2010-1,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „CHICO’S“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 25 a 35 — přihláška ochranné známky Společenství č. 1585579
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: italská obrazová ochranná známka „chicco“ č. 420865, mimo jiné pro výrobky zařazené do třídy 25; italská obrazová ochranná známka „chicco“ č. 846672/380042, mimo jiné pro výrobky zařazené do třídy 25; mezinárodní obrazová ochranná známka „chicco“ č. 763084, mimo jiné pro výrobky zařazené do třídy 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 15 odst. 1 písm. a) a čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně konstatoval, že důkazy, které předložil odpůrce, prokazují řádné užívání starší ochranné známky v Itálii. Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně konstatoval, že mezi přihlašovanou ochrannou známkou Společenství a starší ochrannou známkou existuje nebezpečí záměny.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/73
 Žaloba podaná dne 12. října 2015 – Rose Vision v. Komise
 (Věc T-587/15)
 (2015/C 398/86)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rose Vision, S.L. (Pozuelo de Alarcón, Španělsko) (zástupce: J. Marín López, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zaprvé, na základě článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí Komise C(2015) 5449 final ze dne 28. července 2015, týkající se povinnosti společnosti Rose Vision, S.L., navrátit celkovou částku 5 35 613,20 eur s příslušenstvím;
 —
 zadruhé, na základě článku 272 SFEU rozhodl, že Komise porušila v souvislosti se závěrečnou zprávou o auditu 11-INFS-025 a s auditem 11-BA119-016 provedeným u společnosti Rose Vision v rámci její účasti na projektech „Support action to the Integral Satcon Initiative (sISI)“, „Implementing cooperation on Future Internet and ICT Components between Europe and Latin America (FIRST)“, „Supporting the future of the NEM European Technology Platform (FutureNEM)“, „Support Action for the NEM European Technology Platform (4NEM)“ a „Structural Funds for Regional Research Advancement (SFERA)“ bod II.14 odst. 1 písm. a) a bod II.22 odst. 5 všeobecných podmínek FP7;
 —
 zatřetí, na základě článku 272 SFEU rozhodl, že závěrečná zpráva o auditu 11-INFS-025 a zpráva o auditu 11-BA119-016, vyhotovené v rozporu s bodem II.14 odst. 1 písm. a) a bodem II.22 odst. 5 všeobecných podmínek FP7, jsou ze smluvního hlediska absolutně neplatné a neúčinné;
 —
 začtvrté, na základě článku 272 SFEU ve spojení s čl. 340 prvním pododstavcem SFEU rozhodl, že Rose Vision nedluží Komisi částku 5 35 613,20 eur s příslušenstvím, zmíněnou v rozhodnutí Komise C(2015) 5449 final ze dne 28. července 2015;
 —
 zapáté, na základě článku 272 SFEU ve spojení s čl. 340 prvním pododstavcem SFEU uložil Komisi povinnost zaplatit společnosti Rose Vision částky dlužné z titulu účasti společnosti Rose Vision na projektech FP7, které v současnosti dosahují 1 95 571,13 eur za projekty Komise sISI, FIRST, FutureNEM, 4NEM a SFERA a 2 17 729,37 eur s příslušenstvím za projekty Evropské agentury pro výzkum E-Sponder a MaPEer SME. Obě částky, které jsou pouze prozatímní a budou přesně vypočteny v pozdějším stadiu tohoto řízení, vzrostou v každém případě o úroky podle bodu II.5 odst. 5 všeobecných podmínek FP7;
 —
 a zašesté, na základě článku 272 SFEU ve spojení s čl. 340 prvním a druhým pododstavcem SFEU uložil Komisi smluvní náhradu škody vzniklé společnosti Rose Vision porušením bodu II.14 odst. 1 písm. a), bodu II.22 odst. 5 a bodu II.5 odst. 3 písm. d) všeobecných podmínek FP7, jakož i mimosmluvní náhradu škody vzniklé zařazením společnosti Rose Vision do kategorie výstrah W2 systému včasného varování (EWS), a to ve výši uvedené v bodě 114 této žaloby nebo v jiné výši, kterou Tribunál uzná ex aequo et bono za přiměřenou.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že závěrečná zpráva o auditu 11-INFS-025 ze dne 9. října 2012 a závěrečná zpráva o auditu11-BA119-016 ze dne 22. dubna 2013, podle nichž nelze na výdaje vynaložené společností Rose Vision poskytnout dotaci, neboť nejsou skutečné, jsou v rozporu s bodem II.4 odst. 1 písm. a) všeobecných podmínek FP7.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že závěrečná zpráva o auditu 11-INFS-025 ze dne 9. října 2012 a závěrečná zpráva o auditu 11-BA119-016 ze dne 22. dubna 2013 jsou v rozporu s bodem II.22 odst. 5 všeobecných podmínek FP7.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že pozastavení plateb společnosti Rose Vision ze strany Komise na všechny projekty Sedmého rámcového programu, jichž se Rose Vision účastní, jakož i pozastavení plateb, o kterém rozhodla Agentura v návaznosti na pozastavení plateb ze strany Komise, představují porušení bodu II.5 odst. 3 písm. d) všeobecných podmínek FP7.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že zařazení společnosti Rose Vision do kategorie výstrah W2 systému včasného varování (EWS) postrádá v souladu s právním názorem vyjádřeným v rozsudku Tribunálu ze dne 22. dubna 2012, T-320/09, Planet v. Komise, právní základ.