text:
 29.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 111/44
 Žaloba podaná dne 28. prosince 2015 – ZZ a další v. ESVČ
 (Věc F-153/15)
 (2016/C 111/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: ZZ a další (zástupci: N. de Montigny a J.-N. Louis, advokáti)
 Žalovaná: Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí ESVČ, které se nachází na výplatních listinách žalobců v rozsahu, v němž představuje první snížení z 25 % na 20 % příspěvku na životní podmínky na základě rozhodnutí vrchního ředitele.
 Návrhová žádání žalobců
 —
 prohlásit, že rozhodnutí vrchního ředitele ESVČ ze dne 23. února 2015 je na žalobce nepoužitelné;
 —
 v důsledku toho, zrušit jejich výplatní listinu z března 2015 a následně vyhotovené výplatní listiny v rozsahu, v němž používají příspěvek na životní podmínky ve výši 20 %;
 —
 uložit ESVČ náhradu nákladů řízení.


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/17
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. října 2005 – Herrero Romeu v. Komise
 (Věc T-298/02) (1)
 („Úředníci - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Článek 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu - Práce konaná pro jiný stát - Pojem obvyklého bydliště - Odůvodnění - Zásada rovného zacházení“)
 (2005/C 330/42)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anna Herrero Romeu (Brusel, Belgie) (zástupci: J. García-Gallardo Gil-Fournier, J. Guillem Carrau, D. Domínguez Pérez a A. Sayagués Torres, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall, zmocněnec, ve spolupráci s J. Rivasem Andrésem a J. Gutiérrezem Gisbertem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 10. června 2002 odmítajícího přiznat žalobkyni příspěvek za práci v zahraničí stanovený v článku 4 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství a s ním související příspěvky
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 23.11.2002.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Timiș (Rumunsko) dne 12. června 2014 – Silvia Ciup v. Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara
 (Věc C-288/14)
 2014/C 303/25
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Timiș
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Silvia Ciup
 Žalovaná: Administrația Județeană a Finanțelor Publice (AJFP) Timiș – Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice (DGRFP) Timișoara
 Předběžná otázka
 Lze zásady rovnocennosti a efektivity nápravných opatření v případě porušení práva Evropské unie, zakotvené v judikatuře Soudního dvora, jakož i právo na vlastnictví uvedené v článku 17 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání ustanovením vnitrostátního práva, která vrácení daní vybraných s rozporu s právem Společenství a vrácení souvisejících úroků odkládají rozložením platby do splátek na dobu 5 let, přičemž taková vrácení byla nařízena rozsudky vykonatelnými do 31. prosince 2015?


text:
 26.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 350/25
 Žaloba podaná dne 29. července 2016 – holyGhost v. EUIPO – CBM (holyGhost)
 (Věc T-439/16)
 (2016/C 350/31)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: holyGhost GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: M. Wiedemann a S. Engbrink, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: CBM Creative Brands Marken GmbH (Curych, Švýcarsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „holyGhost“ – Přihláška č. 11 757 853
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 30. 05. 2016, ve věci R 2867/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 14.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 302/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. března 2015 Internationaler Hilfsfonds e.V. proti usnesení Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 9. ledna 2015 ve věci T-482/12, Internationaler Hilfsfonds v. Komise
 (Věc C-103/15 P)
 (2015/C 302/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Internationaler Hilfsfonds e.V. (zástupce: H.-H. Heyland, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit usnesení Tribunálu ze dne 9. ledna 2015;
 —
 vrátit věc k rozhodnutí Tribunálu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek podaný podle článku 56 statutu Soudního dvora směřuje proti usnesení Tribunálu vydanému dne 9. ledna 2015 ve věci T-482/12. Tímto usnesením Tribunál odmítl žalobu podanou Internationaler Hilfsfonds e.V. proti Evropské komisi jako nepřípustnou z důvodu neúplného předložení dokumentů a žalobních důvodů. Komise však byla podle názoru navrhovatele v souladu s podmínkami vyplývajícími z rozsudku vydaného dne 22. Května 2012 ve věci T-300/10 – kromě několika výjimek – povinna vydat žalobci úplné podklady ze spisu týkajícího se smlouvy LIEN 97-2011. Tyto podmínky nebyly splněny: Namísto toho Komise údaje v mnohých dokumentech začernila nebo je neuvedla a více dokumentů nepředložila vůbec. Ve své žalobě ze dne 27. října 2012 Internationaler Hilfsfonds e.V. v plném rozsahu objasnil své námitky, když předložil a odkázal na dopis ze dne 27. července 2012 adresovaný Komisi, kterým ji vyzval, aby podle článku 266 SFEU ve spojení s čl. 254 odst. 6 SFEU přijala nezbytná opatření. Také Tribunálu předložil korespondenci, která byla v této souvislosti vyměněna, a přiložil ji dodatečně jako přílohy k žalobě.
 Tribunál ve svém rozhodnutí napadeném tímto kasačním opravným prostředkem tvrdil, že žaloba nesplňovala formální požadavky vyplývající z čl. 44 odst. 1c jednacího řádu a že žalobní důvody nebyly dostatečně objasněny. Navrhovatel to popírá, neboť má za to, že objasnil podrobně souvislosti žaloby, žalobní důvody a všechny informace, a nikoli pouze stručně, čímž bylo Tribunálu bez dalšího umožněno, aby se zabýval předmětem sporu. Navrhovatel Tribunálu zejména vytýká, že za nepřípustný prohlásil i jeho podpůrný návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise ze dne 28. srpna 2012 (kterým předala neúplné dokumenty), a to přestože v této souvislosti uznal daný žalobní důvod.
 Navrhovatel Tribunálu dále vytýká, že označuje písemnosti, které předložil jako přílohy, jako obecný odkaz a že je neuznal, přestože tyto písemnosti přispěly k upřesnění důvodů a dopisů uvedených v žalobě, a tudíž byly nedílnou součástí žaloby. Navrhovatel rovněž zpochybňuje názor Tribunálu, že replika podaná navrhovatelem je neúčinná, ačkoli ji předložil v souladu s jednacím řádem jako doplnění žaloby s upřesněním svých argumentů a předložil s ní všechny napadené dokumenty. Navrhovatel má za to, že napadené rozhodnutí je stiženo právními vadami, neboť se zakládá na závažných procesních pochybeních, a Tribunál tak žalobci odepřel jeho právo na podání účinného opravného prostředku.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 17. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-132/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Článek 10 ES - Šestá směrnice o DPH - Povinnosti v rámci vnitřního systému - Kontrola zdanitelných plnění - Amnestie)
 (2008/C 223/05)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a M. Afonso, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec a G. De Bellis, avvocato dello Stato)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 2 a 22 šesté směrnice 77/388/EHS: Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) – Povinnosti v rámci vnitrostátního režimu – Vnitrostátní zákon, který se vzdává kontroly zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu po sobě jdoucích daňových období
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že v článcích 8 a 9 zákona č. 289 o ustanoveních pro sestavení ročního a víceletého rozpočtu státu (finanční zákon na rok 2003) [legge n. 289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)] ze dne 27. prosince 2002 stanovila obecné a bezpodmínečné vzdání se ověřování zdanitelných plnění uskutečněných v průběhu řady po sobě jdoucích daňových období, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 2 a 22 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, jakož i z článku 10 ES.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


text:
 1.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/35
 Žaloba podaná dne 3. června 2016 – Anta (China) v. EUIPO (Vyobrazení dvou nakreslených čar)
 (Věc T-291/16)
 (2016/C 279/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anta (China) Co. Ltd (Jinjiang City, Čína) (zástupci: A. Franke, K. Hammerstingl, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie (Vyobrazení dvou nakreslených čar)
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. března 2016, ve věci R 1292/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/15
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 28. února 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Rheinland-Pfalz — Německo) — Helga Petersen, Peter Petersen v. Finanzamt Ludwigshafen
 (Věc C-544/11) (1)
 (Volný pohyb služeb - Volný pohyb pracovníků - Právní úprava členského státu, která umožňuje osvobození příjmů plynoucích z pracovní činnosti vykonávané v jiném členském státě v rámci rozvojové pomoci od daně z příjmu - Podmínky - Usazení zaměstnavatele v tuzemsku - Odmítnutí v případě, že je zaměstnavatel usazen v jiném členském státě)
 2013/C 114/20
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Rheinland-Pfalz
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Helga Petersen, Peter Petersen
 Žalovaný: Finanzamt Ludwigshafen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Rheinland-Pfalz — Výklad článku 56 SFEU — Omezení volného pohybu služeb uvnitř Unie — Právní předpisy členského státu, které umožňují osvobození od daně z příjmů pocházejících z pracovní činnosti vykonané v zahraničí v rámci rozvojové pomoci — Omezení tohoto osvobození na případy, ve kterých je zaměstnavatel usazen na vnitrostátním území
 Výrok
 Článek 45 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě členského státu, podle níž jsou příjmy ze závislé činnosti daňového poplatníka, který má v tomto členském státě bydliště a neomezenou daňovou povinnost, osvobozeny od daně z příjmu, pokud je zaměstnavatel usazen v uvedeném členském státě, ale nejsou osvobozeny, pokud je usazen v jiném členském státě.
 (1) Úř. věst. C 25, 28.1.2012.


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/32
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. listopadu 2016 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 15. září 2016 ve věci T-139/14, PT Wilmar Bioenergi Indonesia a PT Wilmar Nabati Indonesia v. Rada
 (Věc C-603/16 P)
 (2017/C 030/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: H. Marcos Fraile, zmocněnec, N. Tuominen, advokát)
 Další účastnice řízení: PT Wilmar Bioenergi Indonesia, PT Wilmar Nabati Indonesia, Evropská komise, European Biodiesel Board (EBB)
 Návrhová žádání účastnice podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 15. září 2016, doručený Radě dne 16. září 2016, ve věci T-139/14, PT Wilmar Bioenergi Indonesia a PT Wilmar Nabati Indonesia v. Rada Evropské unie;
 —
 zamítl žalobu na neplatnost napadeného nařízení podanou v prvním stupni; a
 —
 uložil žalobkyním v prvním stupni náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v prvním stupni řízení a v řízení o kasačním opravném prostředku.
 Podpůrně:
 —
 vrátil věc zpět Tribunálu k novému posouzení;
 —
 rozhodl, že o nákladech vynaložených v prvním stupni řízení a v řízení o kasačním opravném prostředku bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Zaprvé, Tribunál použil nesprávné právní kritérium při posouzení, zda Rada měla důkazy umožňující rozhodnout, že domácí ceny surovin obsažené v záznamech příslušných indonéských vývozců byly dostatečně zkresleny, aby odůvodňovaly, že k nim nebude přihlíženo a Rada použije metodu uvedenou v čl. 2 odst. 5 druhém pododstavci základního nařízení (1). Tribunál tím uložil orgánu příliš těžké důkazní břemeno.
 2.
 Zadruhé, závěr Tribunálu, že důkazy předložené orgány nebyly dostatečné k tomu, aby ukázaly, že v důsledku systému diferencované vývozní daně („DET system“) došlo k citelnému zkreslení cen hlavních surovin v Indonésii, není řádně odůvodněn.
 3.
 Zatřetí, výroková část napadeného rozsudku, která ruší antidumpingové clo v rozsahu, v němž se vztahují na žalobkyně, je nepřiměřená vzhledem k jedinému důvodu pro zrušení, který Tribunál připustil, a zjištění protiprávnosti má v důsledku toho neoprávněné účinky.
 4.
 Rada prokáže, že napadený rozsudek je stižen několika nesprávnými právními posouzeními, která mají vliv na jeho platnost. Rada dále tvrdí, že skutečnosti, o něž se opírá šestý žalobní důvod uvedený žalobkyněmi, jsou dostatečně prokázány, takže Soudní dvůr může o tomto žalobním důvodu rozhodnout a žalobu zamítnout.
 5.
 Rada tedy zdvořile žádá o zrušení napadeného rozsudku a zamítnutí žaloby na neplatnost napadeného nařízení, kterou podaly žalobkyně v prvním stupni.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009, L 343, s. 51) („základní nařízení“).


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/40
 Žaloba podaná dne 17. února 2006 – Irsko v. Komise
 (Věc T-50/06)
 (2006/C 86/79)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Irsko (zástupce: D. O'Hagan, zmocněnec, P. McGarry, Barrister)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zcela či úplně zrušit, na základě článku 230 Smlouvy, rozhodnutí Komise K(2005) 4436 konečné ze dne 7. prosince v rozsahu, v němž se týká osvobození minerálních olejů používaných jako palivo pro výrobu hliníku v regionu Shannon od spotřební daně, provedené Irskem;
 —
 uložil Komise náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V roce 1970 byl podnikatelům v Aughinish poskytnut příslib, pokud jde o osvobození topného oleje, který měl být používán při výrobě hliníku v tehdy navrhované továrně u Shannon, Irsko, od cla. V roce 1983 byl podnik v Aughinish uveden do provozu a irské orgány oznámily Komisi, že mají v úmyslu uskutečnit příslib, pokud jde o osvobození od spotřební daně. Žalobce tvrdí, že toto osvobození od daně bylo navíc povoleno následnými rozhodnutími Rady (1). V roce 2000 Komise vznesla otázku státní podpory, která vedla k zahájení formálního vyšetřování a konečně k přijetí napadeného rozhodnutí.
 Na podporu své žaloby žalobce uvádí, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení tím, že měla zato, že dotčená státní podpora představuje novou podporu a nikoliv existující podporu.
 Podle žalobce, i kdyby podpora představovala novou podporu a bylo nezbytné, aby její poskytnutí bylo oznámeno v roce 1983, Komise souhlasí, že podpora byla oznámena včas. Tím, že Komise nepřijala rozhodnutí ve lhůtě, kterou sama stanovila, byla z dotčené podpory učiněna existující podpora. Podpůrně, Komise zacházela s podporou jako s existující podporou v rozhodné době a jednoznační prohlášení, které učinila v roce 1992, potvrzuje, že tomu tak bylo.
 Dále, na základě článku 15 ve spojení s čl. 1 písm. b) bodem iv) nařízení č. 659/1999 (2) tím, že podpora existovala více než deset let a promlčecí doba v nich uvedená uplynula, stala se podpora existující podporou a postupy přijaté Komisí ve vztahu dohledu nad nimi jsou zatížené chybami.
 V souvislosti s prvním žalobním důvodem žalobce rovněž tvrdí, že podpora byla podmíněna právně závaznými přísliby vzniklými na straně irských úřadů před vstupem v roce 1973. Podle žalobce má podpora být považována za existující podporu již na základě samotného tohoto důvodu.
 Žalobce prostřednictvím podpůrných žalobních důvodů tvrdí, že rozhodnutí porušuje zásadu právní jistoty, jelikož je v rozporu se zásadou jednomyslného rozhodování Rady na základě návrhu předloženého Komisí. Toto rozhodnutí je rovněž v přímém rozporu s ustanovením čl. 8 odst. 5 směrnice 92/81/EHS (3) sbližování sazeb spotřební daně z minerálních olejů, který požaduje, aby Komise předložila návrh, pokud jde o narušení hospodářské soutěže nebo neslučitelnosti s vnitřním trhem, aby o nich Rada jednomyslně rozhodla.
 Dále Komise údajně porušila, přinejmenším pokud jde o příjemce podpory, zásadu legitimního očekávání v situaci, kdy Rada výslovně povolila výjimku do 31. prosince 2006.
 Konečně žalobce tvrdí, že Komise porušila základní právní pravidla a zneužila své pravomoci svým jednáním, včetně prodlení při přijímání napadeného rozhodnutí, zejména s ohledem na skutečnost, že poprvé byla podpora oznámena v roce 1983. Navíc Komise nedodržela postup uvedený ve směrnici 92/81/EHS a zveřejnila prohlášení týkající se slučitelnosti dotčeného systému podpor. Toto jednání tudíž Komisi za všech okolností brání v tom, aby požadovala vrácení podpory.
 (1) 92/510/EHS: Rozhodnutí Rady ze dne 19. října 1992, kterým se členským státům povoluje pokračovat v používání stávajících snížených sazeb spotřební daně nebo osvobození od spotřební daně na některé minerální oleje, pokud jsou používány pro stanovené účely, v souladu s postupy stanovenými v čl. 8 odst. 4 směrnice 92/81/EHS (Úř. věst. L 316, s. 16) a další následná rozhodnutí
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).
 (3) Směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, s. 12).


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/39
 Žaloba podaná dne 19. května 2014 – Rintisch v. OHIM – Compagnie laitière européenne (PROTICURD)
 (Věc T-382/14)
 2014/C 282/51
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bernhard Rintisch (Bottrop, Německo) (zástupce: A. Dreyer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Compagnie laitière européenne SA (Conde-sur-Vire, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. března 2014 ve věci R 609/2011-4,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „PROTICURD“ pro výrobky zařazené do tříd 5 a 29 – přihláška mezinárodní ochranné známky č. 9 81 041 pro území Evropské unie
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobce
 Namítaná ochranná známka nebo označení: německé ochranné známky č. 3 9 7 02 429, č. 3 9 5 49 559 a č. 3 9 6 08 644
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné vyhovění odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/53
 Žaloba podaná dne 14. září 2010 — ArcelorMittal España v. Komise
 (Věc T-399/10)
 ()
 2010/C 301/84
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ArcelorMittal España, SA (Gozón, Španělsko) (zástupci: A. Creus Carreras a A. Valiente Martin, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 Zrušit články 1, 2, 3 a 4 rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týkají ArcelorMittal España, S.A.;
 —
 podpůrně zrušit pokutu uloženou ArcelorMittal España, S.A.
 —
 a podpůrně snížit pokutu uloženou ArcelorMittal España, S.A.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Prostřednictvím žaloby se žalobkyně domáhá zrušení článků 1, 2, 3 a 4 rozhodnutí Komise K(2010) 4387 konečné, ze dne 30. června 2010 ve věci COMP/38.344 — Předpínací ocel, kterým Komise rozhodla, že žalobkyně spolu s dalšími společnostmi porušila článek 101 SFEU a článek 53 EHP, neboť se účastnila pokračující dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v odvětví předpínací ocele na celoevropské, anebo národní/regionální úrovni. Dále se domáhá zrušení či snížení uložené pokuty.
 Na podporu žaloby uplatňuje 6 žalobních důvodů.
 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že Komise porušila její základní právo na nestranný soud stanovené v čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy na ochranu lidských práv a základních svobod („EÚLP“) a článek 47 Listiny základních svobod, neboť pokuta byla uložena správním orgánem, jež má zároveň pravomoci vyšetřovací a sankční.
 Zadruhé tvrdí, že se Komise dopustila chyb při výpočtu pokuty, jež vedly k tomu, že žalobkyni byla uložena vyšší pokuta.
 Zatřetí tvrdí, že Komise učinila nesprávný závěr o tom, že žalobkyně měla rozhodující vliv na společnosti Emesa a Galycas’ do prosince 1997.
 Začtvrté tvrdí, že jí Komise protiprávně odmítla zaručit částečnou ochranu podle bodu 23 oznámení o shovívavosti z roku 2002 (1), ačkoli poskytla rozhodující důkazy o trvání a závažnosti protiprávního jednání, a tedy splnila požadavky stanovené v oznámení.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně uplatnila „zvláštní zvýšení za účelem odrazení“ podle bodu 30 pokynů Komise o ukládání pokut z roku 2006 (2), což vedlo k tomu, že žalobkyni byla protiprávně uložena pokut o 20 % vyšší.
 (1) Oznámení Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů, Úř. věst. C 45, s. 3
 (2) Pokyny Komise o metodě stanovování výše pokut podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003, Úř. věst. C 210, s. 2


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/35
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. března 2013 — Marcuccio v. Komise
 (Věc F-131/12)
 (Veřejná služba - Článek 34 odst. 1 a 6 jednacího řádu - Žaloba podaná telefaxem ve lhůtě pro podání žaloby - Vlastnoruční podpis advokáta odlišný od podpisu nacházejícího se na originálu žaloby zaslané poštou - Zmeškání lhůty pro podání žaloby - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 147/68
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie), (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým bylo zamítnuto nahradit žalobci újmu, která mu vznikla z důvodu odchodu do důchodu, spojený s návrhem na náhradu škody.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení.


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. září 2012 — Since Hardware (Guangzhou) v. Rada
 (Věc T-156/11) (1)
 (Dumping - Dovozy žehlicích prken pocházejících z Číny - Zahájení řízení proti jediné společnosti - Status podniku působícího v tržním hospodářství - Tříměsíční lhůta stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) druhém pododstavci nařízení (ES) č. 1225/2009 - Důkazní břemeno - Zjištění újmy)
 (2012/C 331/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd (Canton, Čína) (zástupci: V. Akritidis a Y. Melin, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, zmocněnec, ve spolupráci s B. O'Connorem, solicitor, a S. Gubelem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: S. Thomas a H. van Vliet, zmocněnci), Vale Mill (Rochdale) Ltd (Rochdale, Spojené království) a Colombo New Scal SpA (Rovagnate, Itálie) (zástupci: G. Berrisch, advokát, a N. Chesaites, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1243/2010 ze dne 20. prosince 2010 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozů žehlicích prken pocházejících z Čínské lidové republiky, vyráběných společností Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd. (Úř. věst. L 338, s. 22)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Since Hardware (Guangzhou) Co., Ltd ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a společnostmi Vale Mill (Rochdale) Ltd a Colombo New Scal SpA
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 120, 16.4.2011.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/53
 Žaloba podaná dne 13. prosince 2005 – Bracke v. Komise
 (Věc F-123/05)
 (2006/C 60/99)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jean-Marc Bracke (Watermael-Boitsfort, Belgie) (zástupce: P. Bruwier, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 7. září 2005 vydané orgánem oprávněným ke jmenování (OOJ) jako odpověď na stížnost Jean-Marca Brackea (č. R/570/05), jakož i následné akty přijaté v důsledku tohoto rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce, úspěšný uchazeč výběrového řízení COM/PC/04 zpochybňuje legitimitu rozhodnutí OOJ nezaměstnat jej jako úředníka ve zkušební době z důvodu, že nesplňuje podmínky počtu let služby uvedené mezi podmínkami požadovanými v rámci výše uvedeného výběrového řízení.
 Žalobce uplatňuje, že sporné rozhodnutí porušuje článek 27 služebního řádu v rozsahu, v němž bez platného odůvodnění vylučuje část uchazečů na obsazované pracovní místo. Krom toho se dovolává porušení zásady zákazu diskriminace, zásady řádné správy, zásady nezávislosti zkušební komise, jakož i zásady legitimního očekávání. Konečně tvrdí, že ustanovení oznámení o výběrovém řízení, z kterého vychází uvedené rozhodnutí, tedy bod III.1, je pro porušení zásady zákazu diskriminace protiprávní, a musí být tudíž prohlášeno za nepoužitelné v souladu s článkem 241 ES.


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 10. února 2009 – Irsko v. Evropský parlament, Rada Evropské unie
 (Věc C-301/06) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 2006/24/ES - Uchovávání údajů vytvářených nebo zpracovávaných v souvislosti s poskytováním služeb elektronických komunikací - Volba právního základu“)
 (2009/C 82/03)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, zmocněnec, E. Fitzsimons, D. Barniville a A.. Collins, SC)
 Vedlejší účastnice na podporu návrhových žádání žalobce: Slovenská republika (zástupce: J. Čorba, zmocněnec)
 Žalovaní: Evropský parlament (zástupci: H. Duintjer Tebbens, M. Dean a A. Auersperger Matić, zmocněnci), Rada Evropské unie (zástupci: J.-C. Piris, J. Schutte a S. Kyriakopoulou, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci na podporu návrhových žádání žalovaných: Španělské království (zástupci: M. A. Sampol Pucurull a J. Rodríguez Cárcamo, zmocněnci), Nizozemské království (zástupkyně: C. ten Dam a C. Wissels, zmocněnkyně), Komise Evropských společenství (zástupci: C. Docksey, R. Troosters a C. O'Reilly, zmocněnci), Evropský inspektor ochrany údajů (zástupce: M. H. Hijmans, zmocněnec)
 Předmět
 Zrušení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/24/ES ze dne 15. března 2006 o uchovávání údajů vytvářených nebo zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací nebo veřejných komunikačních sítí a o změně směrnice 2002/58/ES (Úř. věst. L 105, s. 54) – Výběr právního základu
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Španělské království, Nizozemské království, Slovenská republika, Komise Evropských společenství a Evropský inspektor ochrany údajů ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 237, 30.9.2006.


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/9
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. září 2005 – CeWe Color v. OHIM
 (Spojené věci T-178/03 a T-179/03) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Slovní označení DigiFilm a DigiFilmMaker - Absolutní důvod pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm b) a c) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2005/C 257/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CeWe Color AG & Co. OHG (Oldenburg, Německo) (zástupci: C. Spintig, S. Richter, U. Sander a H. Förster, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: I. Mayer a G. Schneider, jako zmocněnci)
 Předmět věci
 Dvě žaloby podané proti rozhodnutím třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 12. března 2003 (ve věcech R 638/2002-3 a R 641/2002-3), týkajícím se zápisu slovních označení DigiFilmMaker a DigiFilm jako ochranných známek Společenství
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 2.8.2003.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 5. dubna 2006 – Deutsche Bahn v. Komise
 (Věc T-351/02) (1)
 („Státní podpory - Stížnost soutěžitele - Směrnice 92/81/EHS - Spotřební daně z minerálních olejů - Minerální oleje používané jako pohonná hmota pro létání - Osvobození od spotřební daně - Dopis Komise stěžovateli - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Napadnutelný akt - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Pojem podpora - Přičitatelnost státu - Rovné zacházení“)
 (2006/C 131/69)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deutsche Bahn AG (Berlín, Německo) (zástupci: původně M. Schütte, M. Reysen a W. Kirchhoff, poté M. Schütte a M. Reysen, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreutschitz a J. Flett, zmocněnci)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Rada Evropské unie (zástupci: A.-M. Colaert, F. Florindo Gijón a C. Saile, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. září 2002, kterým se zamítá stížnost podaná žalobkyní dne 5. července 2002
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Rada ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 31, 8.2.2003.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/90
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015 – De Nicola v. EIB
 (Věc F-104/13)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Psychické obtěžování - Vyšetřovací řízení - Zpráva vyšetřovací komise - Nesprávná definice psychického obtěžování - Rozhodnutí prezidenta EIB nevyhovět stížnosti - Zrušení - Žaloba na náhradu škody“)
 (2016/C 048/101)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (zástupci: G. Nuvoli a F. Martin zmocněnci, A. Dal Ferro, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení na jedné straně dopisu prezidenta EIB, kterým tento zaprvé nepřijal žádné opatření týkající se psychického obtěžování, kterého měl být žalobce předmětem po 20 let, zadruhé odůvodnil všechny předložené skutečnosti, a zatřetí žalobci v podstatě stanoví povinnost pracovat s „mentorem“ a „business partnerem“, a na druhé straně stanoviska výboru „Dignity at work“ ze dne 14. března 2013.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 29. dubna 2013, kterým prezident Evropské investiční banky zamítl stížnost na psychické obtěžování C. De Nicola, se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská investiční banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené C. De Nicola.


text:
 2.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/3
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. května 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof — Německo) — Hauptzollamt Koblenz v. Kurt Etling, Thomas Etling (C-230/09), Hauptzollamt Oldenburg (C-231/09) v. Theodor Aissen, Hermann Rohaan
 (Spojené věci C-230/09 a C-231/09) (1)
 (Zemědělství - Odvětví mléka a mléčných výrobků - Nařízení (ES) č. 1788/2003 - Dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků - Nařízení (ES) č. 1782/2003 - Režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky - Převod individuálních referenčních množství - Důsledky pro výpočet dávky - Důsledky pro výpočet prémie pro mléčné výrobky)
 2011/C 194/03
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Hauptzollamt Koblenz (C-230/09), Hauptzollamt Oldenburg (C-231/09)
 Žalovaní: Kurt Etling, Thomas Etling (C-230/09), Theodor Aissen, Hermann Rohaan (C-231/09)
 Za přítomnosti: Bundesministerium der Finanzen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesfinanzhof — Výklad čl. 5 písm. k) nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků (JO L 270, p. 123; Zvl. vyd. 03/40, s. 391) — Převzetí referenčního množství mléka během referenčního období po zrušení pachtovní smlouvy — Zohlednění množství již dodaného předchozím pachtýřem při stanovení referenčního množství disponibilního pro propachtovatele?
 Výrok
 1)
 Článek 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1788/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví dávka v odvětví mléka a mléčných výrobků, ve znění nařízení Rady (ES) č. 2217/2004 ze dne 22. prosince 2004, musí být vykládán v tom smyslu, že nevyužitou část vnitrostátního referenčního množství přiděleného na dodávky je třeba přerozdělovat úměrně k individuálnímu referenčnímu množství každého producenta, který překročil své referenční množství, to znamená k množství stanovenému k 1. dubnu příslušného období dvanácti měsíců, anebo podle objektivních kritérií, která stanoví členské státy. Pojem „individuální referenční množství“ použitý v tomto ustanovení neumožňuje zohlednění převodů referenčních množství, k nimž by došlo v průběhu tohoto období.
 2)
 Vnitrostátní právní úprava, kterou se realizuje možnost stanovená v čl. 10 odst. 3 nařízení č. 1788/2003, ve znění nařízení č. 2217/2004, a sice možnost stanovit objektivní kritéria, podle kterých se přerozděluje nevyužitá část vnitrostátního referenčního množství přiděleného na dodávky, musí být v souladu zejména s obecnými zásadami práva Unie a s cíli sledovanými společnou zemědělskou politikou, a zejména s cíli sledovanými společnou organizací trhů v odvětví mléka.
 3)
 Tyto cíle nebrání vnitrostátní právní úpravě, přijaté při realizování uvedené možnosti, která umožňuje producentům, kteří překročili svá referenční množství, na které bylo v souladu s nařízením č. 1788/2003, ve znění nařízení č. 2217/2004, v průběhu příslušného období dvanácti měsíců převedeno určité referenční množství, v jehož rámci již bylo mléko v tomtéž období vyprodukováno a dodáno producentem, který tímto množstvím disponoval před převodem, účastnit se uvedeného přerozdělování tím, že toto referenční množství bude zahrnuto částečně či v celém rozsahu. Členské státy však měly dbát, aby taková právní úprava nevedla k převodům, jejichž jediným cílem by i přes dodržení formálních podmínek stanovených tímto nařízením bylo umožnit některým producentům, kteří překročili svá referenční množství, zajistit si výhodnější postavení při tomto přerozdělování.
 4)
 Pojem „individuálního referenčního množství, na které lze poskytnout prémii a které je dostupné v zemědělském podniku,“ obsažený v čl. 95 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001, ve znění nařízení Komise (ES) č. 118/2005 ze dne 26. ledna 2005, jenž odpovídá pojmu „disponibilní referenční množství“ definovanému v čl. 5 písm. k) nařízení č. 1788/2003, ve znění nařízení č. 2217/2004, je třeba vykládat v tom smyslu, že v případě, kdy je na určitého producenta v průběhu příslušného období dvanácti měsíců převedeno určité referenční množství, v rámci kterého již bylo v témž období mléko dodáno převodcem, tento pojem nepokrývá u nabyvatele tu část převedeného referenčního množství, kterou převodce již využil k dodávkám bez platby dávky.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) dne 15. března 2010 — DP Grup EOOD v. Direktor na Agentsia „Mitnitsi“
 (Věc C-138/10)
 2010/C 148/25
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen sad Sofia-grad
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: DP Grup EOOD
 Žalovaný: Direktor na Agentsia „Mitnitsi“
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 63 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství vykládat s ohledem na okolnosti původního řízení v tom smyslu, že celnímu orgánu ukládá, aby provedl pouze kontrolu shody celního prohlášení s podmínkami stanovenými v článku 62 tohoto nařízení tím způsobem, že provede toliko kontrolu dokladů v rozsahu uvedeném v článku 68 nařízení a pouze na základě předložených dokladů vydá rozhodnutí o přijetí celního prohlášení, když vyvstala pochybnost o správnosti kódu celního sazebníku pro zboží a pro určení tohoto kódu je nutný znalecký posudek?
 2)
 Je nutno s ohledem na okolnosti původního řízení chápat rozhodnutí celního orgánu o okamžitém přijetí celního prohlášení podle článku 63 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), jako rozhodnutí celního orgánu ve smyslu ustanovení čl. 4 bodu 5 ve spojení s čl. 8 odst. 1 první odrážkou celního kodexu, a sice ohledně celého obsahu podaného celního prohlášení, když jsou dány současně následující okolnosti:
 a)
 rozhodnutí celního orgánu o přijetí celního prohlášení bylo provedeno pouze na základě dokladů, které byly předloženy společně s celním prohlášením;
 b)
 při provádění potřebných kontrol před přijetím celního prohlášení existovalo podezření, že uvedený kód celního sazebníku pro zboží není správný;
 c)
 při provádění potřebných kontrol před přijetím celního prohlášení byly informace ohledně obsahu zboží uvedeného v celním prohlášení, které měly význam z hlediska správného určení kódu celního sazebníku, neúplné;
 d)
 při provádění kontrol před přijetím celního prohlášení byl odebrán vzorek k vypracování posudku za účelem správného určení kódu celního sazebníku pro zboží?
 3)
 Je třeba článek 63 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství vykládat s ohledem na okolnosti původního řízení v tom smyslu,
 a)
 že umožňuje, aby legalita přijetí celního prohlášení byla po propuštění zboží zpochybněna před soudem, nebo v tom smyslu,
 b)
 že přijetí celního prohlášení nemůže být předmětem žaloby, protože tímto přijetím se pouze konstatovalo deklarování zboží u celních orgánů a určil se časový okamžik vzniku celního dluhu při dovozu a přijetí celního prohlášení nepředstavuje žádné rozhodnutí celního orgánu ohledně otázek správného sazebního zařazení a výše cel dlužných na základě tohoto prohlášení?
 (1) Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/20
 Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — Aecops v. Komise
 (Věc T-53/11)
 2011/C 139/39
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AECOPS — Associação de Empresas de Construção, Obras Públicas e Serviços (Lisabon, Portugalsko) (zástupci: J. da Cruz Vilaça a L. Pinto Monteiro, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 v souladu s článkem 263 SFEU zrušil rozhodnutí Komise ze dne 27. října 2010 ve věci 89 0771 P1, jímž se částka finanční pomoci schválené rozhodnutím Komise K(89) 0570 ze dne 22. března 1989 snižuje na 48 504 201 portugalských escud a jímž se zároveň ukládá vrácení částky 628 880,97 eur.
 —
 uložil Evropské komisi, aby nesla vlastní náklady řízení a nahradila náklady řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z překročení přiměřené lhůty pro přijetí rozhodnutí, což zahrnuje:
 —
 promlčení lhůty pro zahájení řízení: žalobkyně se domnívá, že napadené rozhodnutí bylo přijato po uplynutí promlčecí doby čtyř let stanovené článkem 3 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství. I kdyby se mimoto případně prokázalo, že došlo k přerušení této promlčecí lhůty, její délka každopádně překročila dvojnásobek promlčecí doby, aniž bylo přijato jakékoli rozhodnutí podle čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce uvedeného nařízení. Jelikož došlo k promlčení předmětného práva, je třeba napadené rozhodnutí považovat za nezákonné a nevykonatelné;
 —
 porušení zásady právní jistoty: žalobkyně se domnívá, že skutečnost, že Komise od okamžiku, kdy došlo k namítaným nesrovnalostem, do okamžiku přijetí konečného rozhodnutí nechala uplynout více než dvacet let, představuje porušení zásady právní jistoty. Podle této základní zásady právního řádu Evropské unie má každý právo na to, aby jeho záležitosti byly orgány Unie řešeny v přiměřené lhůtě;
 —
 porušení práva na obhajobu: žalobkyně se domnívá, že došlo k porušení jejího práva na obhajobu, neboť skutečnost, že od okamžiku, kdy došlo k namítaným nesrovnalostem, do okamžiku přijetí konečného rozhodnutí uplynulo více než dvacet let, jí znemožnila vyjádřit se včas, tedy v době, kdy ještě disponovala dokumenty, jimiž by bylo možné odůvodnit výdaje, na něž podle Komise nelze poskytnout příspěvek.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení čl. odůvodnění: žalobkyně se domnívá, že napadené rozhodnutí nesplňuje požadavky, které na odůvodnění klade článek 296 SFEU. Napadené rozhodnutí totiž neuvádí, byť stručně, důvody, které vedly ke snížení finanční pomoci poskytnuté z Evropského sociálního fondu; ani v dopise Instituto de Gestão do Fundo Social Europiu, jímž bylo napadené rozhodnutí žalobkyni sděleno, nejsou smysluplně uvedeny důvody pro snížení pomoci ani to, na které výdaje lze a na které nelze poskytnout příspěvek. Podle žalobkyně by i uvedené nedostatky odůvodnění měly Tribunál vést ke zrušení napadeného rozhodnutí.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. května 2006 – Galileo International Technology a další v. Komise
 (Věc T-279/03) (1)
 („Žaloba na náhradu škody - Mimosmluvní odpovědnost Společenství - Projekt Společenství globálního systému družicové navigace (Galileo) - Škoda uplatňovaná majiteli ochranných známek a obchodních firem obsahujících výraz ‚Galileo‘ - Odpovědnost Společenství v případě neexistence protiprávního chování jeho orgánů - Výjimečná a zvláštní škoda“)
 (2006/C 165/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Galileo International Technology LLC (Bridgetown, Barbade), Galileo International LLC (Wilmington, Delaware, Spojené státy), Galileo Belgium SA (Brusel, Belgie), Galileo Danmark A/S (Kodaň, Dánsko), Galileo Deutschland GmbH (Frankfurt nad Mohanem, Německo), Galileo España, SA, (Madrid, Španělsko), Galileo France SARL (Roissy-en-France, Francie), Galileo Nederland BV (Hoofdorp, Nizozemsko), Galileo Nordiska AB (Stockholm, Švédsko), Galileo Portugal Ltd (Alges, Portugalsko), Galileo Sigma Srl (Řím, Itálie), Galileo International Ltd (Langley, Berkshire, Spojené království), The Galileo Co. (Londýn, Spojené království) a Timas Ltd (Dublin, Irsko) (zástupci: C. Delcorde, J.-N. Louis, J.-A. Delcorde a S. Maniatopoulos, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: N. Rasmussen a M. Huttunen, zmocněnci, ve spolupráci s A. Berenboomem a N. Van den Bosschem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na náhradu škody směřující jednak k tomu, aby Komise přestala užívat výraz „Galileo“ v souvislosti s projektem Společenství globálního systému družicové navigace a podněcovat třetí osoby k tomu, aby tento výraz užívaly, a jednak k tomu, aby byla nahrazena škoda, která vznikla žalobcům v důsledku užívání a propagace Komisí uvedeného výrazu, který je údajně totožný s ochrannými známkami zapsanými žalobci, jakož i s jejich obchodními firmami
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobcům se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 18.10.2003.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/50
 Žaloba podaná dne 5. února 2008 – Nardin v. Parlament
 (Věc F-12/08)
 (2008/C 171/99)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Thierry Nardin (Lucemburk, Lucemburské velkovévodství) (zástupce: V. Wiot, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 2. dubna 2007, kterým se stanoví žalobcovy nároky v okamžiku nástupu do zaměstnání, v rozsahu, v němž mu toto rozhodnutí nepřiznává nárok na příspěvek za práci v zahraničí, dále uložení povinnosti žalovanému vyplatit žalobci příspěvek za práci v zahraničí včetně úroků z prodlení a nahradit nemajetkovou újmu, která byl žalobci způsobena
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 2. dubna 2007, kterým se stanoví žalobcovy nároky v okamžiku nástupu do zaměstnání, v rozsahu, v němž mu toto rozhodnutí nepřiznává nárok na příspěvek za práci v zahraničí;
 —
 uložit Evropskému parlamentu povinnost vyplatit žalobci příspěvek za práci v zahraničí odpovídající měsíčně částce ve výši 16 % z celkové částky základního platu, jakož i příspěvek na domácnost a příspěvek na vyživované dítě, vyplácené žalobci měsíčně počínaje dubnem 2007 a za všechny následující měsíce, až do úplného splacení dluhu;
 —
 uložit povinnost zaplatit úroky z prodlení ve výši 8 % za rok počítané od lhůt splatnosti jednotlivých částek až do úplného splacení dluhu;
 —
 uložit Evropskému parlamentu povinnost zaplatit žalobci částku 10 000 eur nebo jakoukoli jinou i vyšší částku jako náhradu nemajetkové újmy, která mu byla způsobena;
 —
 uložit Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/28
 Kritéria přidělování věcí senátům
 (2007/C 235/51)
 Dne 19. září 2007 Soud v souladu s článkem 4 přílohy I statutu Soudního dvora a článkem 12 jednacího řádu Soudu prvního stupně rozhodl zachovat do 30. září 2008 následující podmínky přidělování věcí senátům:
 —
 první senát bude příslušný pro všechny věci, s výjimkou věcí týkajících se především otázek přijímání, posudkového řízení/povýšení a ukončení služebního poměru, kde bude příslušný druhý senát;
 —
 určitý počet věcí bude přidělován třetímu senátu nezávisle na dotčených oblastech v pravidelných intervalech určených na plenární schůzi;
 —
 od výše uvedených pravidel přidělování se bude možno odchýlit z důvodu souvislosti věcí, jakož i za účelem zajištění vyváženého a přiměřeně diverzifikovaného pracovního zatížení v rámci Soudu.


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/35
 Žaloba podaná dne 31. srpna 2015 – Nizozemsko v. Komise
 (Věc T-501/15)
 (2015/C 346/40)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. Bulterman, B. Koopman a H. Stergiou)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí,
 —
 v rozsahu, v němž se týká finanční opravy ve výši 336 064,53 eur (2009), 403 863,66 eur (2010) a 230 786,49 eur (2011) provedené v souvislosti se skutečností, že Evropská komise měla za to, že sankční režim je uplatňován příliš shovívavě,
 —
 v rozsahu, v němž se týká finanční opravy provedené v souvislosti s částečnou kontrolou tří povinných požadavků v roce 2009 (1 597 182 eur, 15,53 eur a 358,20 eur), čtyř povinných požadavků v roce 2010 (1 630 540,68 eur a 6 520,50 eur) a čtyř povinných požadavků v roce 2011 (1 631 326,51 eur), pokud jde o posouzení Evropské komise, že Nizozemsko porušilo povinný požadavek na hospodaření č. 8,
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se domáhá částečného zrušení prováděcího rozhodnutí Komise (EU) 2015/1119 ze dne 22. června 2015, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) [oznámeno pod číslem C(2015) 4076] (Úř. věst. L 182, s. 39).
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení článku 24 nařízení (ES) č. 73/2009 (1) a článku 71 nařízení (ES) č. 1122/2009 (2) v důsledku závěru o přílišné shovívavosti při uplatňování nizozemského sankčního režimu, který je v rozporu s těmito ustanoveními.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článků 3, 4 a 5 nařízení (ES) č. 73/2009 v důsledku závěru, který je v rozporu s těmito ustanoveními a se zásadou právní jistoty a spočívá v tom, že Nizozemsko údajně provedlo částečnou kontrolu povinného požadavku na hospodaření (SMR) č. 8 stanoveného v příloze II nařízení (ES) č. 73/2009. Komise se podle názoru žalobce nesprávně domnívala, že nizozemský sankční režim nesplňuje všechny požadavky stanovené nařízením (ES) č. 21/2004 (3) a články 3, 4 a 5 nařízení (ES) č. 73/2009.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 73/2009 ze dne 19. ledna 2009, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a zrušuje nařízení (ES) č. 1782/2003 (Úř. věst. L 30, s. 16).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1122/2009 ze dne 30. listopadu 2009 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 73/2009, pokud jde o podmíněnost, modulaci a integrovaný administrativní a kontrolní systém v rámci režimů přímých podpor pro zemědělce stanovených v uvedeném nařízení, a k nařízení Rady (ES) č. 1234/2007, pokud jde podmíněnost v rámci režimu přímé podpory pro odvětví vína (Úř. věst. L 316, s. 65).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 21/2004 ze dne 17. prosince 2003 o stanovení systému identifikace a evidence ovcí a koz a o změně nařízení (ES) č. 1782/2003 a směrnic 92/102/EHS a 64/432/EHS (Úř. věst. L 5, s. 8).


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/26
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 3. září 2008 – Nuova Agricast v. Komise
 (Věc T-479/07) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Zpětvzetí rozhodnutí o odmítnutí přístupu - Zveřejnění dokumentů v rozporu s výslovným stanoviskem jejich autora - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2008/C 272/51)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nuova Agricast (Figgia, Itálie) (zástupce: A. Calabrese, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Costa de Oliveira a G. Conte, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2007, které žalobkyni odmítá přístup k některým dokumentům, které italské orgány předaly Komisi v rámci vyšetřovacího řízení ohledně režimu státní podpory.
 Výrok
 1)
 Není již namístě vydávat rozhodnutí ve věci samé.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/47
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2011 — Winzer Pharma v. OHIM — Alcon (OFTAL CUSI)
 (Věc T-160/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství OFTAL CUSI - Starší slovní ochranná známka Společenství Ophtal - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2011/C 269/102
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dr. Robert Winzer Pharma GmbH (Berlín, Německo) (zástupce: S. Schneller, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Alcon Inc. (Hünenberg, Švýcarsko) (zástupce: M. Vidal-Quadras Trias de Bes, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. února 2009 (věc R 1471/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Dr. Robert Winzer Pharma GmbH a Alcon Inc.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Dr. Robert Winzer Pharma GmbH ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada nákladů řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a společnosti Alcon Inc.
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


text:
 5.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 2/3
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 16. prosince 2015
 ve věci E-5/15
 Matja Kumba T M’bye a další v. Stiftelsen Fossumkollektivet
 (směrnice 2003/88/ES – pracovní doba – ochrana bezpečnosti a zdraví pracovníků – úprava pracovní doby – doba odpočinku – maximální týdenní pracovní doba – odchylky od minimální doby odpočinku – souhlas zaměstnanců – újma)
 (2017/C 2/03)
 Ve věci E-5/15 Matja Kumba T M’bye a další v. Stiftelsen Fossumkollektivet – ŽÁDOST k Soudnímu dvoru podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora, kterou podal odvolací soud Eidsivating lagmannsrett, týkající se výkladu článku 6 a čl. 22 odst. 1 písm. a) a b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen a Páll Hreinsson (soudce-zpravodaj), soudci, vynesl dne 16. prosince 2015 rozsudek, jehož výroková část zní:
 1.
 Pracovní doba, která na základě dohody či smlouvy o péči v rámci společné domácnosti činí v průměru 84 hodin týdně, je v souladu s článkem 6 směrnice 2003/88/ES za okolností upravených v čl. 22 odst. 1 písm. a), pokud pracovník s výkonem takové práce výslovně, svobodně a individuálně souhlasil a pokud jsou dodrženy obecné zásady ochrany bezpečnosti a zdraví dotyčného pracovníka. To znamená, že pokud stát EHP využívá možnosti stanovené v čl. 22 odst. 1 směrnice, musí vnitrostátní právní předpisy náležitě zohledňovat fyzické a duševní zdraví pracovníků. Nicméně taková úprava pracovní doby je v souladu s články 3 a 5 směrnice pouze v případě, že jsou splněny podmínky pro použití odchylky v čl. 17 odst. 2 ve spojení s čl. 17 odst. 3 písm. c) bodem i).
 2.
 Ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého souhlas zaměstnance s tím, že bude na základě dohody či smlouvy o péči v rámci společné domácnosti pracovat déle než 60 hodin týdně, nelze odvolat, je v souladu s články 6 a 22 směrnice, pokud jsou dodrženy obecné zásady ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků.
 3.
 Oznámení výpovědi a nabídku nové smlouvy za nových podmínek následující poté, co zaměstnanec odmítne souhlas s úpravou pracovní doby představující více než 48 hodin během období sedmi dnů, nelze považovat za újmu ve smyslu čl. 22 odst. 1 písm. b) směrnice, pokud je ukončení pracovního poměru založeno na důvodech, které jsou zcela nezávislé na odmítnutí souhlasu s výkonem takové dodatečné práce ze strany zaměstnance.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/20
 Žaloba podaná dne 27. listopadu 2012 — Ted-Invest v. OHIM — Scandia Down (sensi scandia)
 (Věc T-516/12)
 2013/C 32/31
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ted-Invest (Plovdiv, Bulharsko) (zástupce(i): I. Ivanova, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Scandia Down LLC (Weehawken, Spojené státy)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. září 2012 ve věci R 2247/2011-1, které prohlašuje ochrannou známku za neplatnou pro výrobky zařazené do tříd 20 a 24;
 —
 podpůrně, pokud Tribunál nevyhoví žalobě v plném rozsahu, aby vyhověl žalobě a zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu ve vztahu k výrobkům zařazeným do třídy 20.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „sensi scandia“ pro výrobky zařazené do tříd 16, 20 a 24 — zápis ochranné známky Společenství č. 8596975
 Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Návrh na prohlášení neplatnosti se zakládal na důvodech uvedených v čl. 53 odst. 1 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 a vycházel ze zápisu slovní ochranné známky Společenství „SCANDIA HOME“ (č. 8173312) pro výrobky a služby zařazené do tříd 20, 24, 25 a 35
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: prohlášení sporné ochranné známky za neplatnou
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 53 odst. 1 ve spojení s čl. 8 odst. 2 a 8 odst. 1 nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/21
 Žaloba podaná dne 9. ledna 2012 — Interbev v. Komise
 (Věc T-18/12)
 2012/C 80/36
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Association Nationale Interprofessionnelle du Bétail et des Viandes (Interbev) (Paříž, Francie) (zástupci: P. Morrier a A. Bouviala, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise K(2011) 4923 v konečném znění ze dne 13. července 2011 o státní podpoře SA.14.974 (C 46/2003) — Francie — týkající se příspěvků ve prospěch INTERBEV, dosud nezveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie, v rozsahu, v němž jím byla jako státní podpora kvalifikována jednak jednání INTERBEV mezi lety 1996 a 2004 v oblasti reklamy, propagace, technické asistence a výzkumu a vývoje, a jednak takto byly kvalifikovány rozšířené dobrovolné příspěvky sloužící k financování těchto jednání, přičemž státní prostředky byly nedílnou součástí výše uvedených opatření státní podpory;
 —
 podpůrně, zrušil rozhodnutí Evropské komise K(2011) 4923 v konečném znění ze dne 13. července 2011 o státní podpoře SA.14.974 (C 46/2003) — Francie — týkající se příspěvků ve prospěch INTERBEV, dosud nezveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie, v rozsahu, v němž jsou tímto rozhodnutím vnitrostátní soudy vyzvány, aby přikročily k vymáhání navrácení rozšířených dobrovolných příspěvků (napadené rozhodnutí, body 201 a 202);
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby se žalobce dovolává čtyř žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí z hlediska článku 296 SFEU a zejména podmínek týkajících se i) selektivního hospodářského zvýhodnění ve prospěch provozovatelů v odvětví chovu dobytka a ovcí, ii) přičitatelnosti jednání žalobce státu, iii) narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy, a iv) vztahu závazného určení mezi jednáními žalobce a rozšířenými dobrovolnými příspěvky, rovněž zvanými „povinně dobrovolné příspěvky“, vybíranými mezi lety 1996 a 2004.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU v rozsahu, v němž jednání žalobce mezi lety 1996 a 2004:
 —
 nejsou přičitatelná státu a rozšířené dobrovolné příspěvky, z nichž byla tato jednání financována, nejsou státními prostředky a nejsou nijak přičitatelné Francouzskému státu;
 —
 nepředstavují hospodářské zvýhodnění jednoho nebo několika příjemců;
 —
 nenarušují hospodářskou soutěž a neovlivňují obchod mezi členskými státy, a to ani potenciálně.
 3)
 Třetí, podpůrný žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení existence vztahu závazného určení mezi rozšířenými dobrovolnými příspěvky a jednáními žalobce.
 4)
 Čtvrtý, navýsost podpůrný žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení důsledků, které měl vnitrostátní soud vyvodit z neoznámení rozšířených dobrovolných příspěvků. Komise v bodě 202 napadeného rozhodnutí vyzývá vnitrostátní soudy, aby nařídily navrácení rozšířených dobrovolných příspěvků a rozhodly o neplatnosti podpor, a dotyčné osoby vyzývá, aby se obrátily na vnitrostátní soud, přestože vnitrostátní soud není povinen nařídit navrácení podpor a rozšířených dobrovolných příspěvků z důvodu nepřiměřenosti a neproveditelnosti takového navrácení.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/20
 Žaloba podaná dne 16. května 2006 – Komise Evropských společenství v. Francouzská republika
 (Věc C-222/06)
 (2006/C 165/36)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Maidani a G. Braun, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/97/ES ze dne 4. prosince 2001, kterou se mění směrnice Rady 91/308/EHS o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 15. června 2003.
 (1) Úř. věst. L 344, s. 76.


text:
 23.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 357/8
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2017 – Laufen Austria v. Komise
 (Věc T-411/10) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh se zařízením a pevnými součástmi koupelen - Rozhodnutí o tom, že byl porušen článek 101 SFEU a článek 53 Dohody o EHP - Pokuty - Uložení povinnosti mateřské a dceřiné společnosti zaplatit pokutu společně a nerozdílně - Horní hranice ve výši 10 % obratu - Výpočet horní hranice pouze na základě obratu dceřiné společnosti za období protiprávního jednání před tím, než ji nabyla mateřská společnost“)
 (2017/C 357/09)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Laufen Austria AG (Wilhelmsburg, Rakousko) (zástupce: E. Navarro Varona, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, F. Jimeno Fernández a F. Castilla Contreras, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na základě článku 263 SFEU směřující zaprvé k částečnému zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39092 – zařízení a pevné součásti koupelen), a zadruhé návrh na snížení pokuty uložené žalobkyni tímto rozhodnutím.
 Výrok rozsudku
 1)
 Část pokuty uložená Laufen Austria AG, za kterou je osobně odpovědná vzhledem k protiprávnímu jednání, jehož se dopustila v období od 12. října 1994 do 28. října 1999, činí 4 788 001 eur.
 2)
 Společnost Laufen Austria a Evropská komise ponesou každá vlastní náklady řízení vynaložené v řízení před Tribunálem a Soudním dvorem.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/48
 Žaloba podaná dne 5. října 2004 Guidem Strackem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-394/04)
 (2004/C 300/94)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 5. října 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství panem Guidem Strackem, Wasserliesch (Německo), zastoupeným advokátem J. Mosarem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí o přidělení bodů a na základě něho vydané rozhodnutí o nepovýšení, vydaných v rámci řízení o povýšení za rok 2003 dle článku 45 Služebního řádu úředníků Evropských společenství;
 —
 uložil žalované nahradit všechny soudní a jiné náklady.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní návrh směřuje proti způsobu provedení řízení o povýšení za rok 2003, proti neudělení prioritních bodů žalobci, jakož i proti rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování nepovýšit žalobce v rámci řízení o povýšení za rok 2003 do nejbližší vyšší platové třídy A5.
 Žalobce vytýká porušení následujících ustanovení a obecných právních zásad:
 —
 článku 26 Služebního řádu
 —
 článku 25 Služebního řádu
 —
 článku 24, věty 4 a 5 Služebního řádu
 —
 článku 110 ve spojení s článkem 45 Služebního řádu
 —
 článku 43 Služebního řádu
 —
 čl. 45 odst. 1 Služebního řádu a zásady rovnosti
 —
 zaopatřovací povinnosti veřejné správy vůči svým úředníkům
 —
 prováděcích ustanovení k článku 45 Služebního řádu
 —
 článku 41 Charty základních práv, práva na spravedlivé správní řízení, zásady zaopatření a povinnosti zajistit právo být slyšen
 —
 povinnosti odůvodnit rozhodnutí jakož i zákazu libovůle
 —
 povinnosti ochrany legitimní důvěry a pravidla patere legem quam ipse fecisti


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/44
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. června 2016 – IREPA v. Komise a Účetní dvůr
 (Věc T-825/14) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Rybolov - Italský národní program shromažďování údajů o rybolovu za období 2009-2010 - Navrácení části záloh vyplacených žalobci - Předběžná zpráva Účetního dvora - Akt, který nelze napadnout žalobou - Přípravný akt - Předběžné informační dopisy - Výzva k úhradě - Článek 263 čtvrtý pododstavec SFEU - Neexistence bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 (2016/C 270/50)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Istituto di ricerche economiche per la pesca e l’acquacoltura – IREPA Onlus (Salerne, Itálie) (zástupce: F. Tedeschini, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Moro, D. Nardi a K. Walkerová, zmocněnci) a Účetní dvůr Evropské unie (zástupci: N. Scafarto a L. Massocchi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEU na zrušení rozhodnutí obsaženého ve výzvě k úhradě ze dne 30. září 2014 vydané Komisí k úhradě částky 458 347,35 euro, zprávy Účetního dvora ze dne 27. února 2013, dopisů Komise ze dne 12. července 2013 a 6. srpna 2014 a všech předcházejících, souvisejících nebo následných aktů, včetně aktů neznámých ovlivňujících majetkové právní poměry žalobce.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Istituto di ricerche economiche per la pesca e l’acquacoltura – IREPA Onlus ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a Účetním dvorem Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 65, 23. 2. 2015.


text:
 11.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. listopadu 2015 – GSA a SGI v. Parlament
 (Věc T-321/15) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Služby v oblasti požární bezpečnosti, pomoci osobám a vnější kontroly v sídle Parlamentu v Bruselu - Odmítnutí nabídky uchazeče - Povinnost předložit předchozí povolení vydané podle vnitrostátních právních předpisů - Proporcionalita - Rovné zacházení - Zásada otevřenosti - Volný pohyb služeb“)
 (2016/C 007/39)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Gruppo Servizi Associati SpA (GSA) (Řím, Itálie); a Security Guardian’s Institute (SGI) (Louvain-la-Neuve, Belgie) (zástupce: E. van Nuffel d’Heynsbroeck, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: P. López-Carceller a B. Simon, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Parlamentu obsažených v dopise ze dne 12. června 2015, kterým Parlament informoval žalobkyně o odmítnutí nabídky, kterou předložily v rámci otevřeného řízení o zadání zakázky EP/DGSAFE/UIB/SER/2014-014 týkající se služeb v oblasti požární bezpečnosti, pomoci osobám (oblast 1) a vnější kontroly (oblast 2) v sídle Parlamentu v Bruselu (JO 2014/S 246-433095), a dále o zadání zakázky, která byla předmětem tohoto zadávacího řízení, jinému uchazeči.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Gruppo Servizi Associati SpA (GSA) a Security Guardian’s Institute (SGI) ponesou náklady řízení, včetně nákladů řízení o předběžných opatřeních.
 (1) Úř. věst. C 262, 10.8.2015.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tatabányai Törvényszék (Maďarsko) dne 26. května 2017 – Éva Nothartová v. Sámson József Boldizsár
 (Věc C-306/17)
 (2017/C 269/11)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Tatabányai Törvényszék
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Éva Nothartová
 Žalovaný: Sámson József Boldizsár
 Předběžné otázky
 V případě vzájemné žaloby, která se týká jiné skutečnosti či smlouvy než původní žaloba, pro určení soudu příslušného rozhodnout o vzájemné žalobě
 a)
 se použije pouze čl. 8 bod 3 nařízení (EU) č. 1215/2012 (dále jen „nařízení Brusel Ia“) (1), jelikož pouze toto ustanovení upravuje vzájemnou žalobu, nebo
 b)
 se čl. 8 bod 3 nařízení Brusel Ia vztahuje pouze na vzájemné žaloby, které se týkají stejné skutečnosti či smlouvy jako původní žaloba, takže se nepoužije na vzájemnou žalobu, která se netýká stejné skutečnosti či smlouvy jako původní žaloba, a proto na základě ostatních pravidel příslušnosti nařízení Brusel Ia lze určit, že soud příslušný rozhodnout o původní žalobě je rovněž příslušný rozhodnout o vzájemné žalobě?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 351, s. 1).


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/38
 Žaloba podaná dne 5. prosince 2005 – Cerafogli a Poloni v. ECB
 (Věc T-431/05)
 (2006/C 48/75)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Maria Concetta Cerafogli (Frankfurt nad Mohanem, Německo) a Paolo Poloni (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: G. Vandersanden, advokát, a L. Levi, advokátka)
 Žalovaná: Evropská centrální banka
 Návrhové žádání žalobců
 —
 zrušit výplatní pásku žalobců z měsíce února 2005, která byla nahrazena v květnu 2005, jakož i dopis žalované ze dne 15. února 2005;
 —
 bude-li potřeba, zrušit zamítavá rozhodnutí ohledně návrhů na administrativní kontrolu („administrative reviews“) (rozhodnutí ze dne 17. května 2005) a ohledně stížností („grievance procedures“) (rozhodnutí ze dne 26. září 2005);
 —
 uložit žalované zaplatit náhradu škody a úroky k napravení újmy žalobců, jež spočívá v přiznání 5 000 eur na žalobce z důvodu ztráty kupní síly ode dne 1. července 2001, v přiznání doplatků odpovídající odměny a zvýšení platu žalobců o 0,3 % za období od 1. července 2001 a o 0,6 % za období od 1. července 2003, a v použití úroku na částku doplatků platu žalobců od data jejich příslušné doby splatnosti až do jejich skutečné platby. Tato úroková míra musí být vypočtena na základě míry určené Evropskou centrální bankou pro hlavní operace refinancování, použitelné pro dotčené období, zvýšené o dva body;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V rámci věci T-63/02, podané týmiž žalobci, zaměstnanci Evropské centrální banky (ECB), Soud zrušil rozhodnutí obsažená ve výplatních páskách žalobců, které byly žalobcům doručeny dne 13. července 2001 za měsíc červenec 2001, jelikož ECB opomenula konzultovat s výborem zaměstnanců přijetí úpravy platů za rok 2001. Po tomto rozsudku ECB přistoupila ke konzultacím s výborem zaměstnanců ohledně úpravy platů za roky 2001 až 2003, jakož i zvýšení platů všem zaměstnancům ode dne 1. července 2004. Krom toho v únoru 2005 vypracovala novou výplatní pásku pro žalobce nahrazující výplatní pásku z července 2001, kterou Soud zrušil.
 Žalobci nejprve uplatňují, že tím, že ECB odmítla se zpětnými účinky uplatnit korekci spojenou s úpravou platů za rok 2001, porušila článek 233 ES, jakož i autoritu rozsudku ze dne 20. listopadu 2003 ve věci T-63/02.
 Krom toho uplatňují porušení článků 45 a 46 podmínek zaměstnání v ECB, „Memorandum of Understanding“ o vztazích mezi ředitelstvím ECB a výborem zaměstnanců, zásad řádné správy a zákazu diskriminace a povinnosti dobré víry.
 Nakonec žalobci rovněž navrhují náhradu škody, kterou údajně utrpěli z důvodu dotčeného chování ECB.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/8
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. března 2017 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-160/16) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Energetická politika - Energetická náročnost budov - Směrnice 2010/31/EU - Článek 5 odst. 2 - Zpráva o nákladově optimálních úrovních“)
 (2017/C 121/11)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Zavvos a K. Talabér-Ritz, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: N. Dafniou zmocněnec)
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že nepředala zprávu o nákladově optimálních úrovních podle čl. 5 odst. 2 druhého pododstavce směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov, která měla být vypracována v souladu s ustanoveními nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 244/2012 ze dne 16. ledna 2012, kterým se doplňuje směrnice 2010/31/EU stanovením srovnávacího metodického rámce pro výpočet nákladově optimálních úrovní minimálních požadavků na energetickou náročnost budov a prvků budov, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 5 odst. 2 směrnice 2010/31.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 11.7.2016.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/8
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 16. června 2011 — Evropská komise v. Rakouská republika
 (Věc C-10/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb kapitálu - Odpočítatelnost darů poskytnutých zařízením pověřeným výzkumnými a vzdělávacími činnostmi - Omezení odpočítatelnosti na dary poskytnuté zařízením usazeným na vnitrostátním území)
 2011/C 232/12
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: R. Lyal a W. Mölls, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článku 56 ES a článku 40 dohody ze dne 2. května 1992 o Evropském hospodářském prostoru (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3) — Vnitrostátní právní úprava podmiňující poskytnutí daňové výhody stanovené pro dary poskytnuté výzkumným a veřejně vzdělávacím zařízením tím, aby byl příjemce daru usazen na vnitrostátním území
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že umožnila odpočítatelnost darů poskytnutých zařízením pověřeným výzkumnými a vzdělávacími činnostmi výhradně v případě, že uvedená zařízení jsou usazena v Rakousku, porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 56 ES a z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/39
 Žaloba podaná dne 17. července 2009 — Verband Deutscher Prädikats- und Qualitätsweingüter v. OHIM (GG)
 (Věc T-278/09)
 2009/C 220/82
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Verband Deutscher Prädikats- und Qualitätsweingüter eV (Gau Algesheim, Německo) (zástupce: N. Schindler, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 30. dubna 2009 (věc R 1568/2008-1);
 —
 uložit OHIM, aby nesl vlastní náklady řízení a náhradu nákladů řízení žalobce.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „GG“ pro výrobky zařazené do třídy 33 (přihláška č. 6 388 284).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 75 z důvodu nedostatečného odůvodnění a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009 (1), neboť přihlašovaná ochranná známka má nezbytnou minimální míru rozlišovací způsobilosti a není třeba ji ponechat dostupnou.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/29
 Žaloba podaná dne 12. července 2007 – Sandor v. Komise
 (Věc F-69/07)
 (2007/C 235/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Virag Sandor (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí Komise, kterými byly stanoveny pracovní podmínky žalobkyně jako smluvního zaměstnance, v rozsahu, v jakém stanoví, jednak uplatnění výhrady uvedené v článku 100 pracovního řádu ostatních zaměstnanců (dále jen „pracovní řád“) a v článku 1 přílohy VIII služebního řádu úředníků Evropských společenství (dále jen „služební řád“) a jednak, dobu trvání smlouvy na období od 16. září 2006 do 15. září 2009;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, poté, co pracovala pro Komisi ode dne 1. května 2001 do 15. září 2006 jako místní zaměstnanec a pomocný zaměstnanec na základě 14 různých navazujících pracovních smluv na dobu určitou, byla přijata jako smluvní zaměstnanec na období od 16. září 2006 do 15. září 2009. Vzhledem k tomu, že při lékařské prohlídce před přijetím do zaměstnání bylo zjištěno, že žalobkyně trpí nemocí, uplatnil orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv výhradu stanovenou v článku 100 pracovního řádu a článku 1 přílohy VIII služebního řádu.
 Na podporu své žaloby žalobkyně především uplatňuje, že omezením doby trvání její smlouvy smluvního zaměstnance Komise porušila zásadu stability zaměstnání, která vyplývá z obecných právních zásad týkajících se ochrany zaměstnanců. V potřebném rozsahu uplatňuje protiprávnost článku 88 pracovního řádu.
 Mimoto žalobkyně uplatňuje, že tím, že jí výhradová doložka neumožňuje využít záruk stanovených pro případ invalidity či úmrtí, porušuje dosah článku 100 pracovního řádu v rozsahu, v jakém jí správa ukládá nové období vyloučení na 5 let, ačkoli je ve službě Komise od 1. května 2001. V potřebném rozsahu uplatňuje protiprávnost článku 100 pracovního řádu.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/42
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 14. července 2008 – Calebus v. Komise
 (Věc T-366/06) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí 2006/613/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti - Napadnutelný akt - Nedostatek přímého vlivu - Nepřípustnost“)
 (2008/C 223/72)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Calebus, SA (Almería, Španělsko) (zástupci: R. Bocanegra Sierra, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: A. Alcover San Pedro a D. Recchia, zmocněnci)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno, abogado del Estado)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/613/ES ze dne 19. července 2006, kterým se podle směrnice Rady 92/43/EHS přijímá seznam lokalit významných pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti (Úř. věst. L 259, s. 1, 21.9.2006), v rozsahu, v němž označuje lokalitu nazvanou „Ramblas de Gergal, Tabernas y Sur de Sierra Alhamilla“, v níž se nachází pozemek žalobkyně, za lokalitu významnou pro Společenství ve středomořské biogeografické oblasti.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Calebus, SA ponese kromě vlastních nákladů řízení také náklady vynaložené Komisí.
 3)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 19. března 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf — Německo) — Mitsui & Co. Deutschland GmbH v. Hauptzollamt Düsseldorf
 (Věc C-256/07) (1)
 („Celní kodex Společenství - Vrácení cla - Článek 29 odst. 1 a odst. 3 písm. a) - Celní hodnota - Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Článek 145 odst. 2 a 3 - Zohlednění plateb uskutečněných prodávajícím v rámci plnění záruky stanovené v kupní smlouvě při určení celní hodnoty - Časová působnost - Hmotněprávní pravidla - Procesní pravidla - Zpětná účinnost pravidla - Platnost“)
 2009/C 113/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Mitsui & Co. Deutschland GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Düsseldorf
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Düsseldorf — Výklad čl. 29 odst. 1 a odst. 3 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), jakož i čl. 145 odst. 2 a odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002 ze dne 11. března 2002 (Úř. věst. L 68, s. 11; Zvl. vyd. 02/12, s. 209) — Platnost těchto posledně uvedených ustanovení v rozsahu ve kterém se tato použijí se zpětnou účinností rovněž na dovozy, pro které byla celní prohlášení přijata před vstupem nařízení Komise (ES) č. 444/2002 v platnost — Zohlednění plateb uskutečněných prodávajícím v rámci plnění záruky stanovené v kupní smlouvě při určení celní hodnoty dováženého zboží pro účely náhrady kupujícímu výdajů spojených se záručními plněními, která je posledně uvedený povinen poskytnout svým odběratelům z důvodu vadnosti zboží.
 Výrok
 1)
 Článek 29 odst. 1 a odst. 3 písm. a) nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, jakož i čl. 145 odst. 2 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002 ze dne 11. března 2002, je třeba vykládat v tak, že jestliže vady zboží, které se objeví po jeho propuštění do volného oběhu, ale o nichž je prokázáno, že existovaly před tímto propuštěním, vedou na základě smluvní záruky k následným náhradám výrobce-prodávajícího ve prospěch kupujícího, přičemž tyto náhrady odpovídají nákladům na opravy fakturovaným distributory posledně uvedené osoby, pak takové náhrady mohou vést ke snížení hodnoty transakce uvedeného zboží, a tudíž jeho celní hodnoty, tedy hodnoty deklarované na základě ceny, která byla původně dohodnuta mezi výrobcem-prodávajícím a kupujícím.
 2)
 Článek 145 odst. 2 a 3 nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení č. 444/2002, se nepoužije na dovozy, jejichž celní prohlášení byla přijata před 19. březnem 2002.
 (1) Úř. věst. C 183, 4.8.2007.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Corte suprema di cassazione (Itálie) dne 16. listopadu 2010 — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Safilo Spa
 (Věc C-529/10)
 ()
 2011/C 30/36
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Odpůrkyně: Safilo Spa
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje zásada boje proti zneužívání práva v daňové oblasti tak, jak je definována v rozsudcích C-255/02 Halifax a C-425/06 Part Service, základní zásadu práva Společenství pouze pokud jde o daně harmonizované a upravené předpisy sekundárního práva Společenství, anebo se vztahuje, ve smyslu předpokladu porušení základních svobod, na oblast daní neharmonizovaných, jakými jsou daně přímé, jsou-li předmětem zdanění hospodářské činnosti nadnárodního charakteru, jako je nabytí užívacích práv ze strany společnosti k akciím jiné společnosti sídlící v jiném členském státě nebo ve třetí zemi?
 2)
 Bez ohledu na odpověď na předchozí otázku, existuje na úrovni Společenství zájem, aby členské státy stanovily přiměřené nástroje k potírání daňových úniků v oblasti neharmonizovaných daní? Brání tomuto zájmu nepoužití — v kontextu opatření týkajících se odpuštění daní — zásady zákazu zneužití práva uznané rovněž za pravidlo vnitrostátního práva a jsou v takovém případě porušeny zásady vyplývající z čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii?
 3)
 Lze ze zásad, jimiž se řídí jednotný trh, mimo případy výjimečných opatření úplného vzdání se daňové pohledávky, odvodit zákaz stanovení mimořádného opatření pro ukončení daňových sporů, jehož použití je časově omezeno a je podmíněno zaplacením jedné části dlužné daně, jež je výrazně nižší než je daň samotná?
 4)
 Brání zásada zákazu diskriminace a právní úprava v oblasti státních podpor režimu ukončení daňových sporů, o kterém se jedná v této věci?
 5)
 Brání zásada účinného uplatňování práva Společenství mimořádné časově omezené procesní právní úpravě, která odstraňuje přezkum legality (zejména přezkum správného výkladu a uplatňování práva Společenství) soudem rozhodujícím v posledním stupni, jenž má povinnost předložit Soudnímu dvoru Evropské unie žádost o rozhodnutí o předběžných otázkách týkajících se platnosti a výkladu?


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/21
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 14. března 2008 – Buczek Automotive v. Komise
 (Věc T-1/08 R) (1)
 („Předběžné opatření - Návrh na odklad vykonatelnosti - Přípustnost - Nedostatek naléhavosti“)
 (2008/C 116/38)
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Buczek Automotive sp. z o.o. (Sosnowiec, Polsko) (zástupci: původně T. Gackowski, poté D. Szlachetko-Reiter, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Gross, M. Kaduczak a A. Stobiecka-Kuik, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise K(2007) 5087 konečné ze dne 23. října 2007 o státní podpoře C 23/2006 (ex NN 35/2006), kterou Polsko poskytlo výrobci oceli Technologie Buczek Group
 Výrok
 1)
 Návrh se zamítá.
 2)
 O náhradě nákladů řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008, s. 53.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana (Itálie) dne 22. ledna 2015 – Pippo Pizzo v. CRGT
 (Věc C-27/15)
 (2015/C 138/39)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Giustizia Amministrativa per la Regione siciliana
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Pippo Pizzo
 Žalovaná: CRGT srl
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být články 47 a 48 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (1) vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je výše popsaná italská právní úprava, která umožňuje částečné využití schopností jiného subjektu v oblasti služeb, jak je uvedeno výše?
 2)
 Brání či nikoli zásady práva Evropské unie, a zejména zásady ochrany legitimního očekávání, právní jistoty a proporcionality, pravidlu právního řádu členského státu, které umožňuje vyloučit z veřejného zadávacího řízení podnik, který nesplnil povinnost – jejíž nesplnění je sankcionováno vyloučením – zaplatit částku pro účely účasti na výše uvedeném řízení, protože tato povinnost nebyla výslovně uvedena v zadávací dokumentaci, a to přestože existenci této povinnosti nelze jasně vyvodit z doslovného znění platných právních předpisů členského státu, ale lze k ní dospět pomocí dvojité právní operace, která spočívá nejprve v extenzivním výkladu některých ustanovení pozitivního právního řádu členského státu a poté ve výkladu – v souladu se závěry tohoto extenzivního výkladu – normativního obsahu zadávací dokumentace?
 (1) Úř. věst. L 134, s. 114.