text:
 18.6.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Hamburg (Německo) dne 18. března 2011 — Jürgen Blödel-Pawlik v. HanseMerkur Reiseversicherung AG
 (Věc C-134/11)
 2011/C 179/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobcel: Jürgen Blödel-Pawlik
 Žalovaná: HanseMerkur Reiseversicherung AG
 Předběžná otázka
 Má se článek 7 směrnice 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (1) použít i tehdy, stane-li se organizátor platebně neschopným proto, že peníze vybrané od cestujících od počátku s podvodným úmyslem vynaložil v plné výši k jinému účelu a uskutečnění cesty nebylo nikdy plánováno?
 (1) Směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (Úř. věst. L 158, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132).


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sozialgericht Stuttgart (Německo) dne 2. května 2007 – Krystyna Zablocka-Weyhermüller v. Land Baden-Württemberg
 (Věc C-221/07)
 (2007/C 183/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Sozialgericht Stuttgart
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Krystyna Zablocka-Weyhermüller
 Žalovaná: Land Baden-Württemberg
 Předběžná otázka
 Je omezení dávek zakotvené v německém právu sociálního odškodnění ve smyslu § 64e Bundesversorgungsgesetz (BVG) (spolkový zákon o zaopatření) pro oprávněné příjemce s bydlištěm nebo obvyklým pobytem v Polsku jakožto státu, který nově přistoupil k EU, v souladu s nadřazeným právem Společenství, zejména s ohledem na volný pohyb osob?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/52
 Žaloba podaná dne 21. dubna 2010 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-178/10)
 (2010/C 161/82)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 22. února 2010, kterým bylo přerušeno zpracování žádostí o průběžné platby podané Španělskem v období od 17. listopadu 2009 do 30. prosince 2009 a podpůrně částečně zrušit uvedené rozhodnutí ve vztahu k následujícím žádostem o průběžné platby:
 —
 2007ES161PO008 Andalusie
 94 370 752,75 eur
 —
 2007ES161PO008 Andalusie
 479 712 483,22 eur
 —
 2007ES162PO001 Kantabrie
 4 697 332,79 eur
 —
 2007ES162PO006 Katalánsko
 15 392 569,98 eur
 —
 2007ES162PO008 Aragon
 12 451 358,48 eur
 —
 přiznat nárok na úroky vůči Komisi z titulu prodlení se skutečnými platbami plynoucí ze žádostí o průběžné platby,
 —
 uložit žalovanému orgánu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí žalované přerušit běh lhůt pro platby na základě určitých žádostí o průběžné platby podaných Španělskem v období od 17. listopadu 2009 do 30. prosince 2009. Přerušení se týká 20 žádostí o průběžné platby v celkové částce 1 890 708 859,51 eur.
 Žalobce uvádí následující žalobní důvody:
 —
 Porušení čl. 91 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1083/2006 (1), neboť Komise napadeným rozhodnutím přerušila běh lhůt pro platby na základě určitých žádostí Španělska o průběžné platby navzdory tomu neexistenci zprávy vnitrostátního kontrolního orgánu či kontrolního orgánu Společenství obsahující důkaz závažných nedostatků ve fungovaní systémů řízení a kontroly.
 —
 Postup Komise v rozporu se strategií kontroly, kterou sama schválila, neboť běh lhůt pro výplatu uvedených předběžných plateb přerušila s odůvodněním, že chybějící kontroly systémů způsobují značné zpoždění v realizaci strategií, ačkoli podle daných strategií mohlo Španělské království předložit dokumenty týkající se kontroly systémů do 30. června 2010.
 —
 Porušení zásady právní jistoty, neboť v napadeném rozhodnutí byla od Španělského království požadována kontrola systémů v dřívějším termínu, než byl termín dohodnutý s Komisí v časovém plánu, přičemž tuto skutečnost španělské orgány nemohly předvídat.
 —
 Porušení zásady ochrany legitimního očekávání, neboť španělské orgány postupovaly vždy podle časových plánů kontroly, které Komise schválila spolu se strategiemi, a tyto časové plány byly dodrženy, aniž by Komise kdykoli naznačila, že předpokládá existenci nějakých nedostatků ve fungování systémů řízení a kontroly.
 —
 Porušení zásady proporcionality, neboť opatření přijaté Komisí bylo nepřiměřené, odporuje účinné správě finančních prostředků a existují jiné méně omezující právní nástroje k dosažení stejného cíle.
 —
 Podpůrně žalobce navrhuje částečně zrušit napadené rozhodnutí z důvodu porušení čl. 87 odst. 2 nařízení č. 1083/2006, neboť po dobu dvou měsíců od přijetí určitých žádostí o platbu nebyla platba provedena.
 —
 Nakonec Španělské království žádá od Komise úroky z prodlení podle čl. 87 odst. 2 nařízení č. 1083/2006, článku 83 nařízení č. 1605/2002 (2) a čl. 106 odst. 5 nařízení č. 2342/2002 (3).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).
 (3) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145).


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/4
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Almer Beheer BV, Daedalus Holding BV v. Van den Dungen Vastgoed BV, Oosterhout II BVBA
 (Věc C-441/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Právo podniků - Směrnice 2003/71/ES - Článek 3 odst. 1 - Povinnost zveřejnit prospekt při veřejné nabídce cenných papírů - Nucený prodej cenných papírů“)
 2014/C 421/05
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelky: Almer Beheer BV, Daedalus Holding BV
 Odpůrkyně: Van den Dungen Vastgoed BV, Oosterhout II BVBA
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování, a o změně směrnice 2001/34/ES, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/11/ES ze dne 11. března 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že povinnost zveřejnit prospekt před každou veřejnou nabídkou cenných papírů se nevztahuje na takový nucený prodej cenných papírů, jako je nucený prodej dotčený ve věci v původním řízení.
 (1) Úř. věst. C 9, 12.1.2013.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen (Švédsko) dne 17. září 2012 — Flora May Reyes v. Migrationsverket
 (Věc C-423/12)
 2012/C 355/19
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Flora May Reyes
 Odpůrce: Migrationsverket
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2004/38 (1) vykládán tak, že členský stát může za určitých podmínek vyžadovat v případě potomka v přímé linii, který je starší 21 let, aby se pokusil najít si zaměstnání, získat pomoc při úsilí o získání finanční samostatnosti od orgánů země svého původu nebo jakýmkoli jiným způsobem dosáhnout své finanční samostatnosti, a pouze tehdy, není-li to možné, může být považován za finančně závislou osobu a spadat pod definici rodinného příslušníka v čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2004/38?
 2)
 Má na výklad pojmu „vyživovaná osoba“ uvedeného v čl. 2 odst. 2 písm. c) směrnice 2004/38 nějaký vliv skutečnost, že příbuzný — z důvodů osobních okolností jako je věk, vzdělání a zdraví — je považován za schopného najít si zaměstnání a kromě toho si přeje začít v členském státě pracovat, což by znamenalo, že podmínky pro to, aby byl podle tohoto ustanovení považován za příbuzného, který je vyživovanou osobou, by již nebyly splněny?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/12
 Žaloba podaná dne 7. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-59/07)
 (2007/C 69/27)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 Komise se domáhá, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Španělské království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2003/109/ES (1) ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, a každopádně tím, že o nich neuvědomilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;
 —
 uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2003/109/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 23. ledna 2006.
 (1) Úř. věst. 2004, L 16, s. 44.


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Spojené království) dne 15. února 2016 – English Bridge Union Limited v. Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 (Věc C-90/16)
 (2016/C 145/29)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: English Bridge Union Limited
 Odpůrci: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs
 Předběžné otázky
 1)
 Jaké jsou základní charakteristiky, které musí určitá činnost vykazovat, aby mohla být „sportem“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. m) směrnice Rady 2006/112/ES (1) ze dne 28. listopadu 2006 (dále jen „hlavní směrnice o DPH“)? Musí daná činnost zahrnovat zejména významný (nebo nikoliv nevýznamný) fyzický prvek, jenž je podstatný pro její výsledek, nebo postačuje, pokud zahrnuje významný duševní prvek, který je podstatný pro její výsledek?
 2)
 Je sportovní bridž „sportem“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. m) hlavní směrnice o DPH?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/19
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. září 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hessisches Finanzgericht, Kassel — Německo) — Plantanol GmbH & Co. KG v. Hauptzollamt Darmstadt
 (Věc C-201/08) (1)
 („Směrnice 2003/30/ES - Podpora užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě - Směrnice 2003/96/ES - Rámcové předpisy Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny - Směs rostlinného oleje, přísady a pohonné hmoty - Biopaliva - Vnitrostátní právní úprava - Osvobození od daně - Nahrazení osvobození od daně povinností dodržovat minimální podíl biopaliv v pohonných hmotách - Soulad se směrnicemi 2003/30/ES a 2003/96/ES - Obecné zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání“)
 2009/C 267/33
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hessisches Finanzgericht, Kassel
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Plantanol GmbH & Co. KG
 Žalovaná: Hauptzollamt Darmstadt
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hessisches Finanzgericht (Německo) — Výklad článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě (Úř. věst. L 123, s. 42), jakož i zásad právní jistoty a ochrany legitimního očekávání — Vnitrostátní právní předpisy nahrazující, před uplynutím doby stanovené předchozími právními předpisy, systém osvobození od daně pro podíl biopaliv z obsažených ve směsových palivech povinným přidáváním biopaliv ke konvečním palivům, což má za následek hospodářské znevýhodnění výrobců, kteří těchto osvobození od daně využívali.
 Výrok
 1)
 Článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/30/ES ze dne 8. května 2003 o podpoře užívání biopaliv nebo jiných obnovitelných pohonných hmot v dopravě musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která vylučuje z režimu osvobození od daně stanoveného touto směrnicí ve prospěch biopaliv takový výrobek, jako je výrobek dotčený ve věci v původním řízení, který je vyroben ze směsi rostlinného oleje, fosilní nafty a zvláštních přísad.
 2)
 Obecné zásady právní jistoty a ochrany legitimního očekávání nebrání v zásadě tomu, aby členský stát, pokud jde o takový výrobek, jako je výrobek dotčený ve věci v původním řízení, zrušil před dnem uplynutí platnosti, který byl původně stanoven vnitrostátní právní úpravou, režim osvobození od daně, jenž byl uplatňován na tento výrobek. Takové zrušení není v žádném případě podmíněno výjimečnými okolnostmi. Je však věcí předkládajícího soudu, aby v rámci celkového posouzení prováděného v konkrétním případě přezkoumal, zda uvedené zásady byly ve věci v původním řízení dodrženy, přičemž zohlední všechny relevantní okolnosti, které se jí týkají.
 (1) Úř. věst. C 183, 19.7.2008.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/48
 Žaloba podaná dne 23. února 2007 – BYK-Chemie v. OHIM – (Substance for Success)
 (Věc T-58/07)
 (2007/C 95/96)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: BYK-Chemie GmbH (Wesel, Německo) (zástupci: J. Kroher a A. Hettenkofer, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. ledna 2007 (věc R0816/2006-4);
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Substance for Success “pro výrobky a služby zařazené do tříd 1, 40–42 (přihláška č. 3 660 552).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť přihlašovaná ochranná známka nepostrádá rozlišovací způsobilost a není třeba ji uvolnit pro oběh.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/16
 Žaloba podaná dne 12. května 2017 – Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-251/17)
 (2017/C 221/20)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Manhaeve a L. Cimaglia, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala všechna opatření nezbytná pro výkon rozsudku vydaného Soudním dvorem dne 19. července 2012 ve věci C-565/10, Komise v. Itálie, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU;
 —
 uložil Italské republice platbu penále ve výši 346 699,21 eur, případně sníženého použitím navrhované metody postupného snížení, za každý den prodlení s výkonem rozsudku vydaného ve věci C-565/10, ode dne vyhlášení rozsudku v této věci až do dne výkonu rozsudku vydaného ve věci C-565/10;
 —
 uložil Italské republice platbu denní paušální částky ve výši 39 113,80 eur, v minimální celkové výši 62 699 421,40 de dne vyhlášení rozsudku ve věci C-565/10 a až do dne, kdy bude rozhodnuto v této věci nebo až do dne výkonu rozsudku vydaného ve věci C-565/10;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou vytýká Komise Italské republice, že nevykonala rozsudek vydaný Soudním dvorem dne 19. července 2012, pokud jde o 80 italských aglomerací, včetně těch, kterých se týká tento rozsudek.
 V tomto ohledu Italská republika uznala, že nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 směrnice Rady ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (1), pokud jde o 35 aglomerací. Uznala dále, že nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 10 této směrnice, pokud jde o 70 aglomerací.
 Komise z toho vyvozuje, že Italská republika nepřijala všechna opatření nezbytná pro plný výkon rozsudku ze dne 19. července 2012.
 (1) Úř. věst. L 135, 30.5. 1991, s. 40


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 23. listopadu 2006 – Ter Lembeek v. Komise
 (Věc T-217/02) (1)
 („Státní podpory - Podpora pro belgickou skupinu Beaulieu - Vzdání se pohledávky“)
 (2006/C 331/62)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ter Lembeek International NV (Wielsbeke, Belgie) (zástupci: J.-P. Vande Maele, F. Wijckmans a F. Tuytschaever, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a H. van Vliet, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení článků 1 a 2 rozhodnutí Komise 2002/825/ES ze dne 24. dubna 2002 o státní podpoře poskytnuté Belgií skupině Beaulieu (Ter Lembeek International) (Úř. věst. L 296, s. 60).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 247, 12.10.2002.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/13
 Žaloba podaná dne 24. května 2013 — Ledra Advertising v. Komise a ECB
 (Věc T-289/13)
 (2013/C 226/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ledra Advertising Ltd (Nikósie, Kypr) (zástupci: C. Paschalides, Solicitor, a A. Paschalides, advokát)
 Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 uložil žalovaným náhradu škody ve výši 958 920,00 EUR z důvodu, že podmínky vyžadované podle Memoranda o porozumění ze dne 26. dubna 2013 mezi Kyprem a žalovanými obsahují v bodech 1.23 až 1.27 požadavky, které jsou zjevně v rozporu s normami vyšší síly stanovícími ochranu jednotlivce, konkrétně s článkem 17 Listiny základních práv Evropské unie a článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech;
 —
 prohlásil příslušné podmínky za neplatné a nařídil, aby byly na základě článku 19 smlouvy, kterou se zřizuje Evropský mechanismus stability (dále jen „Smlouva o EMS“) bezodkladně přehodnoceny nástroje finanční pomoci podle článků 14 až 18 této smlouvy za účelem provedení změn s cílem vyhovět rozsudku Tribunálu; a
 —
 v rozsahu, v němž náhrada podle prvního bodu návrhových žádání neodráží skutečnost, že příslušné podmínky budou zrušeny, uložil náhradu škody za porušení článku 263 SFEU.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že příslušné podmínky Memoranda o porozumění obsahují požadavky, které jsou ve „zjevném rozporu s normou vyšší síly, která stanoví ochranu jednotlivce“ (1), neboť:
 —
 uvedená norma má vyšší právní sílu, poněvadž jde o normu obsaženou v Listině a EÚLP;
 —
 žalované jsou podle čl. 51 odst. 1 Listiny a čl. 6 odst. 2 SFEU povinny respektovat a dodržovat základní práva zaručená Listinou a EÚLP; a
 —
 bankovní vklady jsou majetkem ve smyslu uvedeného článku 17 Listiny a článku 1 protokolu 11 EÚLP.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že níže uvedená porušení byla natolik intenzivní, že se jednalo o závažné porušení normy vyšší právní síly, neboť:
 —
 v době, kdy byly žalobkyni zabaveny její bankovní vklady, nebyly v rámci acquis, které upravuje zabavování bankovních vkladů, zavedeny žádné „podmínky, které stanoví zákon“, a to v rozporu s Listinou a Protokolem;
 —
 vklady byly žalobkyni zabaveny bez „spravedlivé náhrady v přiměřené lhůtě“ v rozporu s článkem 17 Listiny a článkem 1 Protokolu;
 —
 zabavení vkladů je prima facie protiprávní, ledaže je při „dodržení zásady proporcionality [... nezbytné a skutečně odpovídá] cílům obecného zájmu, které uznává Unie, nebo potřebě ochrany práv a svobod druhého“ (2);
 —
 při posuzování veřejného zájmu podle článku 17 Listiny a článku 1 Protokolu nebyl zohledněn konkurující veřejný zájem na zabránění panice a „běhu na banky“ z krátkodobého a střednědobého hlediska;
 —
 cílem nebylo poškodit či sankcionovat Kypr, ale pomoci tomuto státu a eurozóně poskytnutím podpory stability, a tedy nikoli destabilizovat její finanční orgány a hospodářskou životaschopnost, ale poskytnout úlevu; a
 —
 zásah nebyl přiměřený legitimnímu cíli, jelikož účelem článku 3 Smlouvy o EMS z roku 2012 je „mobilizovat finanční zdroje a v rámci přísné podmíněnosti [...] poskytovat podporu stability členům EMS, kteří se potýkají se závažnými potížemi s financováním nebo kterým takové potíže hrozí, je-li to nezbytné k zajištění finanční stability eurozóny jako celku a jejích členských států“, a neparalyzovat přitom její hospodářství.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že zabavení vkladů žalobkyně nebylo nezbytné ani přiměřené.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že žalované v důsledku způsobily, že byla žalobkyně zbavena svých bankovních vkladů, jelikož bankovní vklady žalobkyně by byly chráněny na základě jejích práv podle Listiny a Protokolu nebýt zjevného porušení, takže ztráta žalobkyně byla dostatečně přímá a předvídatelná.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že v případě odůvodněnosti výše uvedených tvrzení musí být příslušné podmínky prohlášeny za neplatné nehledě na to, že jejich adresátem byl Kypr, poněvadž se žalobkyně přímo a osobně dotýkají vzhledem k tomu, že příslušné podmínky a způsob jejich provedení odporují Smlouvě a právním normám, které se týkají jejich provádění, a/nebo představují zneužití pravomoci v rozsahu, v němž bude rozhodnuto, že zabavení bankovních vkladů žalobkyně podrývá právní stát v rozporu s čl. 6 odst. 1 SFEU.
 (1) Viz rozsudek ze dne 2. prosince 1971, 5/71, Zuckerfabrik Schoeppenstedt v. Rada, Recueil, s. 975.
 (2) Článek 52 odst. 1 Listiny.


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/28
 Žaloba podaná dne 17. ledna 2006 Komisí Evropských společenství proti Francouzské republice
 (Věc C-18/06)
 (2006/C 60/53)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 17. ledna 2006 žaloba směřující proti Francouzské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou M. Nolinem, jako zmocněncem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Francouzská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Komise 2004/103/ES ze dne 7. října 2004 o kontrolách totožnosti a rostlinolékařských kontrolách rostlin, rostlinných produktů nebo jiných předmětů uvedených v části B přílohy V směrnice Rady 2000/29/ES, které lze provádět jinde než ve vstupním místě do Společenství nebo v místě jeho blízkosti, a o podmínkách souvisejících s těmito kontrolami (1), nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;
 2.
 uložil Francouzské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 31. prosince 2004.
 (1) Úř. věst. L 313, 12.10.2004, s. 16.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/49
 Žaloba podaná dne 15. dubna 2010 — Slovak Telekom v. Komise
 (Věc T-171/10)
 2010/C 148/80
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Slovak Telekom a.s. (Bratislava, Slovenská republika) (zástupci: D. Geradin, L. Kjølbye a M. Maier, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2010) 902 ze dne 8. února 2010 v řízení podle čl. 18 odst. 3 a čl. 24 odst. 1 nařízení Rady č. 1/2003 (1) (věc COMP/39523 — Slovak Telekom); a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Prostřednictvím této žaloby se žalobkyně podle článku 263 SFEU domáhá zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 902 ze dne 8. února 2010, kterým jí v souladu s čl. 18 odst. 3 a čl. 24 odst. 1 nařízení Rady č. 1/2003 nařídila poskytnout určité informace v rámci případu COMP/39523 — Slovak Telekom v řízení podle článku 102 SFEU a uložila penále v případě nedodržení uvedeného rozhodnutí.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody.
 Zaprvé žalobkyně vychází z nesprávného právního posouzení, pokud jde o pravomoci Komise požadovat informace podle čl. 18 odst. 3 nařízení Rady č. 1/2003, zahrnující období, které předchází přistoupení Slovenské republiky k Evropské Unii. Komise neměla před 1. květnem 2004 pravomoc uplatnit právo Evropské unie, aby prováděla vyšetřování na území Slovenské republiky. V důsledku toho není oprávněna použít svoje vyšetřovací pravomoci zakotvené v čl. 18 odst. 3 nařízení č. 1/2003, aby získala informace, které se týkají uvedeného období.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je třeba zrušit, protože je v rozporu se zásadou spravedlivého řízení zakotvenou v čl. 41 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (2). Vyšetřování Komise zaměřené na chování Slovak Telekom během období, kdy právo EU nebylo použitelné a kdy Slovak Telekom neměla povinnost ho dodržovat, může Slovak Telekom poškozovat. Komise měla tuto informaci zohlednit ve svém posouzení. Z napadeného rozhodnutí však jasně vyplývá, že toto je záměr Komise.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí je třeba zrušit, protože je v rozporu se zásadou proporcionality. Tato zásada je vyjádřena v čl. 18 odst. 3 nařízení Rady č. 1/2003, podle něhož je Komise oprávněna od podniků požadovat veškeré nezbytné informace. V případě Slovak Telekom však Komise neprokázala potřebnou souvislost mezi požadovanými informacemi z období před přistoupením a údajně nezákonným chováním po 1. květnu 2004. Informace nebo dokumenty týkající se období před přistoupením nejsou proto nezbytné k tomu, aby Komise mohla posoudit, zda chování Slovak Telekom po přistoupení je v souladu s právem EU.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
 (2) Listina základních práv Evropské unie (Úř. věst. ze dne 30. března 2010, C 83, s. 389).


text:
 27.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/13
 Žaloba podaná dne 6. ledna 2017 – RK v. Rada
 (Věc T-11/17)
 (2017/C 095/22)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: RK (zástupci: L. Levi a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl, že žaloba je přípustná a opodstatněná;
 v důsledku toho,
 —
 zrušil nedatované rozhodnutí Rady přijaté na základě článku 42c služebního řádu úředníků Evropské unie;
 —
 případně zrušil rozhodnutí ze dne 27. září 2016, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 29. dubna 2016;
 —
 uložil žalované náhradu majetkové újmy způsobené žalobci;
 —
 uložil žalované povinnost zaplatit náhradu nemajetkové újmy žalobce;
 —
 uložil žalované náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z námitky protiprávnosti směřující proti článku 42c služebního řádu, z porušení článků 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie, z porušení směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79), jakož i z porušení článku 1d služebního řádu.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 42c služebního řádu, jak byl proveden ve sdělení Rady zaměstnancům č. 71/15, jakož i z nesprávností a nesrovnalostí z hlediska právního a skutkového, kterými jsou stižena napadená rozhodnutí.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut a z porušení práva na obhajobu.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti řádné péče a z porušení zásady řádné správy.


text:
 30.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 130/19
 Žaloba podaná dne 23. února 2011 — LG Display a LG Display Taiwan v. Komise
 (Věc T-128/11)
 2011/C 130/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: LG Display Co. Ltd (Soul, Korea) a LG Display Taiwan (Taiwan, Čínská republika) (zástupci: A. Winckler a F.-C. Laprévote, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 částečně zrušit nebo podstatně snížit uloženou pokutu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení a dalších nákladů a výdajů vzniklých v souvislosti s touto věcí;
 —
 přijmout jakékoli další opatření, které Soudní dvůr považuje za nezbytné.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně svou žalobou požadují částečné zrušení rozhodnutí Komise K(2010) 8761 v konečném znění ze dne 8. prosince 2010 ve věci COMP/39.309 — LCD — Displeje z tekutých krystalů, v němž Komise rozhodla, že žalobkyně spolu s ostatními podniky porušily článek 101 SFEU a článek 53 EHP, když se účastnily jedné a trvající dohody a jednání ve vzájemné shodě v odvětví obrazovek LCD pro použití v TV, v noteboocích a monitorech, v rozsahu, v němž jim rozhodnutí ukládá pokutu.
 Na podporu žaloby uvádí žalobkyně čtyři důvody
 1)
 První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise nesprávně a neodůvodněně zahrnula prodeje společností LG Display jejich mateřským společnostem do hodnoty prodejů pro účely výpočtu pokut a porušila řádné procesní zásady, jako jsou práva na obhajobu. V této souvislosti žalobkyně uvádějí, že:
 —
 zaprvé, tvrzení Komise, že se protiprávní jednání týkalo prodejů společností LG Display mateřským společnostem, nebylo součástí prohlášení o námitkách a že rozdíly mezi prohlášením o námitkách a napadeným rozhodnutím porušují právo žalobkyň na slyšení;
 —
 zadruhé, Komise nesprávně použila Pokyny o stanovování pokut, když zahrnula prodeje společností LG Display jejich mateřským společnostem do výpočtu pokuty;
 —
 zatřetí, popis dotčených prodejů, použitý Komisí, jakožto „přímé prodeje EHP“ a „přímé prodeje EHP prostřednictvím transformovaných výrobků“ porušuje zásadu rovného zacházení.
 Žalobkyně mají za to, že jakákoli pokuta uložená společnostem LG Display musí vycházet pouze z prodejů na „volném trhu“ pro nespřízněné subjekty, jelikož protiprávní jednání se může týkat pouze těchto prodejů.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že Komise nesprávně odmítla osvobodit společnosti LG Display v roce 2005 od uložení pokuty, čímž porušila oznámení o shovívavosti z roku 2002. V této souvislosti žalobkyně tvrdí, že:
 —
 zaprvé, přístup LG Display ke spisu byl znemožněn procesními pochybeními;
 —
 zadruhé, LG Display splnila požadavky pro částečné osvobození od pokuty podle platného oznámení o shovívavosti z roku 2002;
 —
 zatřetí, odmítnutí žádosti společnosti LG Display ze strany Komise není odůvodněné, spočívá na několika právních pochybeních a je stiženo nesprávným skutkovým posouzením.
 Žalobkyně tedy mají za to, že pokuta uložená LG Display musí vycházet z částečného osvobození pro rok 2005.
 3)
 Třetí žalobní důvod se týká toho, že navzdory skutečnosti, že LG Display poskytla Komisi mimořádnou pomoc, která přesahovala rámec jejích povinností podle oznámení o shovívavosti z roku 2002, odmítla Komise za tuto spolupráci dodatečně snížit pokutu o alespoň 10 % a porušila tím oznámení o shovívavosti.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z tvrzení, že skutečnost, že Komise z napadeného rozhodnutí vyloučila japonské dodavatele LCD, i když dva z nich přiznali svou účast na stejném trvajícím protiprávním jednání, porušuje zásadu právní jistoty, vystavuje společnosti LG Display významnému riziku dvojího ohrožení a porušuje zásadu proporcionality.


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. ledna 2013 Nexans France SAS, Nexans SA proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 14. listopadu 2012 ve věci T-135/09, Nexans France SAS, Nexans SA v. Evropská komise
 (Věc C-37/13 P)
 2013/C 101/22
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Nexans France SAS, Nexans SA (zástupci: M. Powell, Solicitor, J.-P. Tran-Thiet, advokát, G. Forwood, Barrister, A. Rogers, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž zamítá druhou část prvního žalobního důvodu, podle níž byl územní rozsah působnosti rozhodnutí o inspekci příliš rozsáhlý a nedostatečně přesný;
 —
 na základě dostupných informací zrušit rozhodnutí o inspekci z důvodu jeho příliš rozsáhlou územní působnosti, nedostatečného odůvodnění a nedostatečné přesnosti, nebo podpůrně vrátit věc Tribunálu zpět k novému rozhodnutí v souladu s rozsudkem Soudního dvora, pokud jde o právní otázky;
 —
 zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž se jím společnosti Nexans ukládá povinnost nést vlastní náklady a nahradit polovinu nákladů vynaložených Komisí v řízení před Tribunálem a uložit Komisi náhradu nákladů vynaložených společností Nexans ve výši, kterou určí Soudní dvůr,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů vynaložených společností Nexans v tomto řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Tribunál nesprávně zamítl jejich návrh na zrušení rozhodnutí o inspekci, jelikož bylo nedostatečně přesné, mělo příliš rozsáhlou územní působnost a vztahovalo se na jakoukoli podezřelou dohodu či jednání ve vzájemné shodě, které „pravděpodobně mělo globální dosah“. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek rovněž tvrdí, že Tribunál nesprávně rozhodl o nákladech řízení.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/15
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 18. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākā tiesa – Lotyšsko) – „Latvijas dzelzceļš“ VAS v. Valsts ieņēmumu dienests
 (Věc C-154/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 94 odst. 1 a článek 96 - Režim vnějšího tranzitu Společenství - Odpovědnost hlavního povinného - Články 203 a 204 a čl. 206 odst. 1 - Vznik celního dluhu - Odnětí celnímu dohledu - Nesplnění jedné z povinností vyplývající z použití celního režimu - Úplné zničení nebo nenahraditelná ztráta zboží v důsledku jeho povahy nebo následkem nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci - Článek 213 - Zaplacení celního dluhu společně a nerozdílně - Směrnice 2006/112/ES - Daň z přidané hodnoty (DPH) - Článek 2 odst. 1, jakož i články 70 a 71 - Zdanitelné plnění a vznik daňové povinnosti - Články 201, 202 a 205 - Osoby povinné odvést daň - Zjištění chybějícího nákladu celním úřadem určení - Nesprávně uzavřené nebo poškozené spodní zařízení pro vykládku cisternového vagónu“)
 (2017/C 239/19)
 Jednací jazyk: lotyšština
 Předkládající soud
 Augstākā tiesa
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně:„Latvijas dzelzceļš“ VAS
 Žalovaný: Valsts ieņēmumu dienests
 Výrok
 1)
 Článek 203 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, musí být vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení nepoužije v případě, kdy celnímu úřadu určení stanovenému v rámci tohoto režimu nebyl předložen celý objem zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu Společenství z důvodu úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty části tohoto zboží, která byla uspokojivě prokázána.
 2)
 Článek 204 odst. 1 písm. a) nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, musí být vykládán v tom smyslu, že pokud celnímu úřadu určení stanovenému v rámci tohoto režimu nebyl předložen celý objem zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu Společenství z důvodu úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty části tohoto zboží, která byla uspokojivě prokázána, tato situace, která představuje nesplnění jedné z povinností spojených s tímto režimem, a sice povinnosti předložit celnímu úřadu určení zboží v nezměněném stavu, vede v zásadě ke vzniku celního dluhu při dovozu pro část zboží, která nebyla tomuto úřadu předložena. Je věcí vnitrostátního soudu, aby ověřil, zda taková okolnost, jako je poškození zařízení pro vykládku, splňuje v projednávané věci kritéria, kterými se vyznačují pojmy „vyšší moc“ a „nepředvídatelná okolnost“ ve smyslu čl. 206 odst. 1 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, a sice zda se jeví jako neobvyklá pro hospodářský subjekt činný v odvětví přepravy tekutých látek a nezávislá na jeho vůli a zda jejím důsledkům nemohlo být přes všechnu vynaloženou péči zabráněno. V rámci tohoto ověření musí tento soud zejména zohlednit, zda jsou dodržena platná pravidla a požadavky na technický stav cisteren a bezpečnost přepravy takových tekutých látek, jako je rozpouštědlo, ze strany hospodářských subjektů, jako je hlavní povinný a přepravce.
 3)
 Článek 2 odst. 1 písm. d), jakož i články 70 a 71 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že za část zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu Společenství, která byla úplně zničena nebo nenahraditelně ztracena, není tato daň splatná.
 4)
 Ustanovení čl. 96 odst. 1 písm. a) ve spojení s čl. 204 odst. 1 písm. a) a odst. 3 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, musí být vykládána v tom smyslu, že osobou povinnou zaplatit celní dluh, který vznikl ve vztahu ke zboží nacházejícímu se v režimu vnějšího tranzitu Společenství, je hlavní povinný, i když dopravce nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 96 odst. 2 tohoto nařízení, zejména povinnost předložit toto zboží v nezměněném stavu ve stanovené lhůtě celnímu úřadu určení.
 5)
 Článek 96 odst. 1 písm. a) a odst. 2, čl. 204 odst. 1 písm. a) a odst. 3, jakož i článek 213 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, musí být vykládány v tom smyslu, že celní úřad členského státu není povinen prohlásit společnou a nerozdílnou odpovědnost dopravce, který musí být spolu s hlavním povinným považován za osobu povinnou zaplatit celní dluh.
 (1) Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


text:
 1.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 431/50
 Žaloba podaná dne 29. září 2014 — ZZ v. Rada
 (Věc F-98/14)
 (2014/C 431/79)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupkyně: M. Velardo, advokátka)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Částečné zrušení dvou sdělení Rady zaměstnancům v rozsahu, v němž vážou nárok na náhradu nákladů na cestu z místa zaměstnání do místa původu a na dobu na cestu na příspěvek za práci v zahraničí nebo na příspěvek za pobyt v zahraničí, a uložení povinnosti žalované zaplatit žalobci náhradu údajně utrpěné majetkové a nemajetkové újmy
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit na základě článku 270 SFEU rozhodnutí ve sdělení zaměstnancům (dále jen „SZ“) 13/14 (rozhodnutí č. 2/2014) ze dne 9. ledna 2014, kterým se mění pravidla pro dobu na cestu, v návaznosti na použitelnost článku 7 přílohy V služebního řádu od 1. ledna 2014, jakož i rozhodnutí ve sdělení zaměstnancům (dále jen „SZ“) 9/14 (rozhodnutí č. 12/2014), kterým se mění pravidla pro náklady na cestu, v návaznosti na použitelnost článku 8 přílohy VII služebního řádu od 1. ledna 2014, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie, zveřejněným v Úředním věstníku č. L 287 ze dne 29. října 2013. Návrh na zrušení se omezuje na tu část uvedených SZ, která váže nárok na náhradu nákladů na cestu a na dobu na cestu na příspěvek za práci v zahraničí nebo na příspěvek za pobyt v zahraničí, a na článek 6 SZ 9/14, který zavedl nová kritéria pro určení místa původu;
 —
 uložit žalované zaplatit žalobci částku 1 65 596,42 eur za vzniklou majetkovou újmu a částku 40 000 eur za nemajetkovou újmu;
 —
 uložit žalované zaplacení úroků z prodlení a kompenzačních úroků ve výši 6,75 % za vzniklou majetkovou a nemajetkovou újmu;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.


text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2015 – Evyap v. OHIM – Megusta Trading (nuru)
 (Věc T-56/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství znázorňující vlnovku - Starší národní a mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky DURU - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 221/15)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evyap Sabun Yağ Gliserin Sanayi ve Ticaret A.Ş. (Istanbul, Turecko) (zástupce: J. Güell Serra, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: Ó. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Megusta Trading GmbH (Curych, Švýcarsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. listopadu 2013 (věc R 1861/2012-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Evyap Sabun Yağ Gliserin Sanayi ve Ticaret A.Ş. a Megusta Trading GmbH
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Evyap Sabun Yağ Gliserin Sanayi ve Ticaret A.Ş. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 28.4.2014.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko) dne 8. června 2009 — trestní řízení proti Emilu Eredicsovi a dalším
 (Věc C-205/09)
 2009/C 205/34
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Szombathelyi Városi Bíróság (Maďarsko)
 Účastníci původního řízení
 Trestní řízení proti Emilu Eredicsovi a dalším
 Předběžné otázky
 1)
 Soud v trestním řízení před ním zahájeném žádá o zodpovězení otázky, zda se pojem „oběť“ ve smyslu čl. 1 písm. a) rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV vztahuje na „jinou než fyzickou osobu“ s ohledem na povinnost podporovat mediaci mezi obětí a pachatelem trestného činu v trestních věcech stanovenou v článku 10 rámcového rozhodnutí, a současně o upřesnění a doplnění rozsudku vydaného Soudním dvorem dne 28. června 2007 ve věci Dell’Orto, C-467/05.
 2)
 Soud se ohledně článku 10 rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV, podle kterého „[k]aždý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech pro trestné činy, které považuje za vhodné pro tento druh opatření“, táže, zda je možné pojem „trestné činy“ vykládat v tom smyslu, že se týká všech trestných činů, jejichž skutková podstata vymezená zákonem je v podstatě obdobná.
 3)
 Může být výraz „[k]aždý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech [...]“ v čl. 10 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV vykládán v tom smyslu, že vytvoření podmínek pro mediaci ve vztahu k pachateli a oběti je možné přinejmenším do přijetí rozhodnutí v prvním stupni, tedy, že požadavek doznání se ke skutkům v soudním řízení po ukončení vyšetřování je v souladu s povinností podporovat mediaci, s výhradou splnění ostatních požadovaných podmínek?
 4)
 Pokud jde o čl. 10 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2001/220/SVV, klade si soud otázku, zda výraz, podle kterého „[k]aždý členský stát podporuje mediaci v trestních věcech pro trestné činy, které považuje za vhodné pro tento druh opatření“, zakládá povinnost zaručit obecný přístup k možnosti mediace v trestních věcech, s výhradou předchozího splnění podmínek stanovených zákonem, bez možnosti výkladu. To znamená, pokud je třeba na otázku odpovědět kladně, je existence podmínky, podle které „vzhledem k povaze trestného činu, druhu mediace a osobě obviněného lze od soudního řízení upustit nebo se jeví odůvodněné domnívat se, že soud bude moci zohlednit účinnou lítost při stanovení trestu“, v souladu s ustanoveními (požadavky) výše uvedeného článku 10?


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 17. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Unabhängiger Finanzsenat Salzburg – Aigen – Rakousko) – Schwaninger Martin, Viehhandel – Viehexport v. Zollamt Salzburg, Erstattungen
 (Věc C-207/06) (1)
 (Nařízení (ES) č. 615/98 - Vývozní náhrady - Dobré životní podmínky skotu během přepravy - Směrnice 91/628/EHS - Použitelnost předpisů o ochraně zvířat během přepravy - Předpisy o délce trvání a odpočinku a o námořní přepravě skotu s místem určení mimo Společenství - Krmení a napájení zvířat během cesty)
 (2008/C 223/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Finanzsenat Salzburg – Aigen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Schwaninger Martin, Viehhandel – Viehexport
 Žalovaná: Zollamt Salzburg, Erstattungen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Unabhängiger Finanzsenat (Rakousko) – Výklad článku 1 nařízení Komise (ES) č. 615/98 ze dne 18. března 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim vývozních náhrad, pokud jde o ochranu živého skotu během přepravy (Úř. věst. L 82, s. 19), jakož i kapitoly VII čl. 48 odst. 7 písm. a) a b) přílohy směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS (Úř. věst. L 340, s. 17) a čl. 5 A odst. 2 písm. d) ii) první odrážky této směrnice – Použitelnost pravidel na ochranu zvířat týkajících se délky trvání cesty a odpočinku na přepravu skotu po moři do místa mimo Společenství ve vozidle naloženém na plavidle bez vyložení zvířat – Nezaznamenání hodin, kdy byla přepravovaná zvířata během přepravy skutečně krmena a napájena, do plánu cesty
 Výrok
 1)
 Článek 1 nařízení Komise (ES) č. 615/98 ze dne 18. března 1998, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim vývozních náhrad, pokud jde o ochranu živého skotu během přepravy, nelze vykládat tak, že ustanovení bodu 48 odst. 7 písm. b) přílohy směrnice Rady 91/628/EHS ze dne 19. listopadu 1991 o ochraně zvířat během přepravy a o změně směrnic 90/425/EHS a 91/496/EHS, ve znění směrnice Rady 95/29/ES ze dne 29. června 1995, musí být použito na námořní přepravu mezi zeměpisným bodem na území Evropského společenství a zeměpisným bodem nacházejícím se ve třetí zemi, uskutečňovanou pomocí vozidel naložených na lodě, aniž by došlo k vykládce zvířat.
 2)
 Bod 48 odst. 7 písm. a) přílohy směrnice 91/628, ve znění směrnice 95/29, musí být vykládán tak, že v případě námořní přepravy mezi zeměpisným bodem na území Evropského společenství a zeměpisným bodem nacházejícím se ve třetí zemi uskutečňované pomocí vozidel naložených na lodě, aniž by došlo k vykládce zvířat, nezapočítává doba trvání přepravy, jsou-li zvířata přepravována v souladu s podmínkami stanovenými v bodě 48 odst. 3 a 4 přílohy směrnice 91/628, s výjimkou délky trvání cesty a dob pro odpočinek. V takovém případě může nový časový úsek silniční přepravy začít podle odstavce 4 písm. d) uvedeného bodu 48 okamžitě po vyložení vozidla v přístavu třetí země určení.
 3)
 Plán cesty, který obsahuje psacím strojem předem vepsanou poznámku o tom, že jsou zvířata během přepravy po moři krmena a napájena „večer, ráno, v poledne, večer, ráno“, může splňovat požadavky směrnice 91/628, ve znění směrnice 95/29, prokáže-li se, že se tyto úkony uskutečnily. Má-li příslušný orgán za to, že s ohledem na soubor dokumentů předložených vývozcem nebyly požadavky uvedené směrnice dodrženy, je na něm, aby posoudil, zda toto porušení mělo dopad na dobré životní podmínky zvířat, zda takovéto pochybení může být případně napraveno a zda povede ke ztrátě, snížení nebo zachování nároku na vývozní náhradu.
 (1) Úř. věst. C 190, 12.8.2006.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 5. března 2015 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-502/13) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Uplatňování snížené sazby - Dodání digitálních nebo elektronických knih“)
 (2015/C 138/10)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Soulay a F. Dintilhac, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Rada Evropské unie (zástupci: E. Chatziioakeimidou a A. de Gregorio Merino, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupkyně: D. Holderer, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastník podporující žalovaného: Belgické království (zástupci: M. Jacobs a J.-C. Halleux, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství uplatňováním sazby daně z přidané hodnoty ve výši 3 % v případě dodání digitálních nebo elektronických knih, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 96 až 99, 110 a 114 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, ve znění směrnice Rady 2010/88/EU ze dne 7. prosince 2010, ve spojení s přílohami II a III uvedené směrnice a prováděcím nařízením Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112.
 2)
 Lucemburské velkovévodství ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů vynaložených Evropskou komisí.
 3)
 Belgické království a Rada Evropské unie ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/63
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 23. září 2009 — Neophytou v. Komise
 (Věc F-22/05 RENV) (1)
 („Veřejná služba - Vrácení věci Soudu pro veřejnou službu po zrušení - Otevřené výběrové řízení - Nezapsání na seznam kandidátů vhodných na přijetí - Výběrová komise - Jmenování“)
 2009/C 282/118
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Neophytos Neophytou (Itzig, Lucembursko) (zástupce: S. A. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí výběrové komise nezapsat žalobce na seznam kandidátů vhodných na přijetí výběrového řízení EPSO/A/1/03, které se konalo za účelem vytvoření seznamu kandidátů vhodných na přijetí na místa pomocných administrátorů (A 8) kyperské státní příslušnosti — Věc T-43/07 P vrácena po projednání kasačního opravného prostředku
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 N. Neophytou ponese polovinu vlastních nákladů řízení vynaložených na řízení před Soudem pro veřejnou službu a Soudem prvního stupně.
 3)
 Komise Evropských společenství ponese kromě vlastních nákladů řízení vynaložených na řízení před Soudem pro veřejnou službu a Soudem prvního stupně rovněž polovinu nákladů řízení vynaložených N. Neophytou na uvedená řízení.
 (1) Úř. věst. C 155, 25.6.2005, s. 29.


text:
 14.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/38
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. ledna 2016 – Arbuzov v. Rada
 (Věc T-434/14) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vzhledem k situaci na Ukrajině - Zmrazení finančních prostředků - Seznam osob, subjektů a orgánů, jimž se zmrazují finanční prostředky a hospodářské zdroje - Zařazení jména žalobce na seznam - Důkaz opodstatněnosti zařazení na seznam“)
 (2016/C 098/49)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Sergej Arbuzov (Kyjev, Ukrajina) (zástupci: M. Machytková a P. Radošovský, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: A. Westerhof Löfflerová a J. P. Hix, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 26) a prováděcího rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2014/119 (Úř. věst. L 111, s. 91), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobce zapsáno na seznam osob, subjektů a orgánů, na které se použijí tato omezující opatření.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, ve znění prováděcího rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2014/119 se zrušuje v rozsahu, v němž se vztahuje na Sergeje Arbuzova.
 2)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Sergejem Arbuzovem.
 (1) Úř. věst. C 282, 25.8.2014.


text:
 8.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 164/21
 Žaloba podaná dne 12. dubna 2013 — Rubinum v. Komise
 (Věc T-201/13)
 2013/C 164/37
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rubinum, SA (Rubí, Španělsko) (zástupci: C. Bittner a P.-C. Scheel, Rechtsanwälte)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 Prohlásil prováděcí nařízení Komise (EU) č. 288/2013 za neplatné
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uvádí žalobkyně následující:
 1)
 Porušení čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 1831/2003 (1)
 V této souvislosti žalobkyně uplatňuje, že napadené nařízení se zakládá zejména na čl. 13 odst. 2 nařízení č. 1831/2003 a v projednávaném případě nebyly splněny podmínky tohoto předpisu. Poukazuje zejména na skutečnost, že napadené nařízení se zakládá na domněnkách a že ve skutečnosti nebyl v dotyčném přípravku konkrétně zjištěn přenos antimikrobiální odolnosti ani produkce toxinů.
 2)
 Porušení čl. 9 odst. 1 nařízení č. 1831/2003
 Na tomto místě žalobkyně uvádí, že Komise měla o její žádosti podané na základě čl. 10 odst. 2 ve spojení s článkem 7 nařízení č. 1831/2003 rozhodnout podle čl. 9 odst. 1 téhož nařízení.
 3)
 Porušení čl. 5 odst. 2 nařízení č. 1831/2003
 V tomto ohledu žalobkyně uvádí, že v několika povolovacích řízeních již přiměřeně a dostatečně prokázala, že doplňková látka, kterou vyrábí, nemá podle čl. 5 odst. 2 nařízení č. 1831/2003 škodlivé účinky na zdraví lidí a zvířat nebo na životní prostředí. Komise a EFSA toto tvrzení navíc nevyvrátili.
 4)
 Porušení čl. 6 nařízení (ES) č. 178/2002 (2)
 Na tomto místě tvrdí žalobkyně v podstatě, že napadené nařízení se nezakládá na řádné a úplné analýze rizik.
 5)
 Porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 178/2002
 Žalobkyně v této souvislosti mimo jiné tvrdí, že Komise nemůže napadené nařízení odůvodnit ani zásadou předběžné opatrnosti podle článku 7 nařízení č. 178/2002. Krom toho uvádí, že napadené nařízení porušuje požadavky čl. 7 odst. 2 nařízení č. 178/2002 i při zohlednění zásady předběžné opatrnosti.
 6)
 Porušení základních zásad unijního práva.
 Žalobkyně vytýká v uvedené souvislosti porušení práva být slyšen, nároku na spravedlivé řízení a zásady proporcionality.
 7)
 Porušení článku 19 nařízení č. 1831/2003
 Na tomto místě je vytýkáno, že Komise nedodržela dvouměsíční lhůtu stanovenou v článku 19 nařízení č. 1831/2003 pro přezkum rozhodnutí nebo opomenutí EFSA a že rozhodla o žádosti žalobkyně o přezkum stanoviska EFSA teprve po přijetí napadeného nařízení.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat (Úř. věst. L 268, s. 29).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. L 31, s. 1).


text:
 27.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/43
 Žaloba podaná dne 2. června 2015 – Hamás v. Rada
 (Věc T-289/15)
 (2015/C 245/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hamás (Dauhá, Katar) (zástupkyně: L. Glock, advokátka)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/521 ze dne 26. března 2015, kterým se aktualizuje a mění seznam osob, skupin a subjektů, na něž se vztahují články 2, 3 a 4 společného postoje 2001/931/SZBP o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu, a kterým se zrušuje rozhodnutí 2014/483/SZBP, v rozsahu, v němž se týká Hamásu (včetně Hamás-Izz-al-Din-al-Quassem);
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/513 ze dne 26. března 2015, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje prováděcí nařízení (EU) č. 790/2014, v rozsahu, v němž se týká Hamásu (včetně Hamas-Izz al-Din al-Qassem);
 —
 uložil Radě náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce uplatňuje na podporu žaloby sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 1 odst. 4 společného postoje 2001/931 (1), jelikož vnitrostátní rozhodnutí, na která poukazuje Rada, neodpovídají podmínkám, které vyžaduje uvedený článek k tomu, aby bylo možné tato rozhodnutí považovat za rozhodnutí přijatá příslušným orgánem.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z pochybení týkajícího se věcné správnosti skutkových zjištění, jelikož podstatné skutkové okolnosti uváděné Radou nebyly podloženy žádným důkazem.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení, pokud jde o teroristickou povahu organizace Hamás.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady nevměšování, která brání tomu, aby bylo možno Hamás, jenž je legálním politickým hnutím, které zvítězilo ve volbách konaných v Palestině a tvoří jádro palestinské vlády, považovat za teroristický subjekt.
 5.
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila povinnost uvést odůvodnění.
 6.
 Šestý žalobní důvod vychází z porušení práva žalobce na obhajobu, jakož i jeho práva na účinnou soudní ochranu v průběhu vnitrostátní fáze řízení.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek, jelikož zmrazení finančních prostředků žalobce je neodůvodněným zásahem do jeho vlastnického práva.
 (1) Společný postoj Rady ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (Úř. věst. L 344, s. 93; Zvl. vyd. 18/01, s. 217).


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 24. dubna 2006 Société des Produits Nestlé SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 22. února 2006 ve věci T-74/04, Société des produits Nestlé SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), vedlejší účastník: Quick restaurants SA
 (Věc C-193/06 P)
 (2006/C 165/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Société des Produits Nestlé SA (zástupce: D. Masson, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a Quick restaurants SA
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství T-74/04 ze dne 22. února 2006 a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Podle účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když dotčenou ochrannou známku neposoudil globálně a in concreto, třebaže jedná-li se o ochrannou známku složenou z postavy se zvláště rozlišovací způsobilostí a z jejího jména, obrazové a slovní prvky této kombinované ochranné známky zde nemohou být odděleny.
 Soud rovněž porušil ustanovení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (1), jelikož při posouzení nebezpečí záměny nezohlednil veškeré dotčené relevantní prvky, a to co se týče jak přihlašované ochranné známky účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek, tak slovní ochranné známky vedlejšího účastníka.
 A konečně, tím, že provedl analýzu pouze části práv uplatňovaných v námitkách vedlejšího účastníka, Soud nerespektoval pravidla použitelná pro oblast námitek proti zápisu ochranných známek.
 (1) Úř. věst. 1994, L 11, s. 1.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/28
 Žaloba podaná dne 8. června 2012 — Fuhr v. Komise
 (Věc T-248/12)
 2012/C 227/49
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Carl Fuhr GmbH & Co. KG (Heiligenhaus, Německo) (zástupci: C. Bahr, S. Dethof a A. Malec, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2012) 2069 final ze dne 28. března 2012 ve věci COMP/39.452 — Kování oken a balkónových dveří v rozsahu, v němž se dotýká žalobkyně;
 —
 podpůrně přiměřeně snížil pokutu uloženou žalobkyni napadeným rozhodnutím;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně osm žalobních důvodů:
 Zaprvé žalobkyně uplatňuje porušení článku 101 SFEU v důsledku přijetí domněnky, že se žalobkyně účastnila komplexního jednotného protiprávního jednání. V důsledku paušálního nazírání na konkrétní jednání účastnících se podniků a jejich paušálního hodnocení, jakož i nepřípustného jednotného nazírání na všechny účastnící se podniky porušila žalovaná svou povinnost právního posouzení individuálního podílu účastnících se podniků na protiprávním jednání. Žalovaná žalobkyni přičetla cizí podíl na protiprávním jednání, aniž pro to existoval právní základ, a tím porušila zásadu nulla poena sine lege vyplývající z čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
 Zadruhé žalobkyně uplatňuje nesprávné přijetí domněnky, že se žalobkyně účastnila protiprávního jednání s rozsahem v EHP. Žalobkyně se neúčastnila žádné z mnohých schůzek, ani žádného z mnohých setkání mimo Německo. Krom toho si nebyla protiprávního jednání s rozsahem v EHP vědoma, ani neměla s ohledem na celkové okolnosti povinnost si být této skutečnosti vědoma.
 Zatřetí žalobkyně uvádí, že žalovaná porušila povinnost náležitého odůvodnění podle čl. 296 odst. 2 SFEU tím, že paušálně a jednotně nazírala na individuální podíly dotčených podniků na protiprávním jednání.
 Začtvrté žalobkyně uplatňuje nesprávný výpočet pokuty v důsledku zohlednění obratu nesouvisejícího s protiprávním jednáním, a tudíž porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, jakož i Pokynů pro výpočet pokut z roku 2006. Vzhledem k tomu, že se žalobkyně neúčastnila protiprávního jednání s rozsahem v EHP, byla žalovaná oprávněna zohlednit pouze obrat dosažený žalobkyní v Německu. Krom toho nebyla oprávněna zohlednit obrat nesouvisející s protiprávním jednáním dosažený v rámci velkoobchodu se zákazníky, kteří nakoupené výrobky prodávali v souladu s určením těchto výrobků výlučně mimo EHP.
 Zapáté žalobkyně uvádí, že výpočet pokut, které jí byly uloženy, byl stižen zásadními vadami spočívajícími v nesprávném posouzení, a že tudíž došlo k porušení čl. 23 odst. 3 nařízení č. 1/2003, jakož i zásady přiměřenosti trestů podle čl. 49 odst. 3 Listiny ve spojení s čl. 48 odst. 1 Listiny. Pokuta, která byla žalobkyni uložena, je nepřiměřeně vysoká a neproporcionální. Žalovaná při výpočtu pokuty zejména neodůvodnila individuální podíl žalobkyně na protiprávním jednání z hlediska délky trvání, rozsahu a intenzity, ani nezohlednila polehčující okolnosti, které svědčí ve prospěch žalobkyně.
 Zašesté žalobkyně uplatňuje porušení zásady rovného zacházení v důsledku svévolného a nepřezkoumatelného minimálního snížení pokuty uložené žalobkyni. Provedené snížení pokuty uložené žalobkyni nijak neodpovídá rozsahu snížení pokut uložených všem ostatním účastnícím se podnikům, vážně žalobkyni znevýhodňuje a není nijak věcně odůvodněné.
 Zasedmé žalobkyně uplatňuje porušení zásady rovného zacházení při výpočtu základní částky pokuty. Žalovaná přitom bez jakéhokoli zohlednění závažnosti individuálního podílu na protiprávním jednání stanovila u všech podniků tentýž procentní podíl základní částky pokuty, a tím žalobkyni vážně znevýhodnila.
 Zaosmé žalobkyně uplatňuje porušení článku 41 Listiny v důsledku nepřiměřené délky řízení a jejího nezohlednění při výpočtu pokuty.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/7
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 1. července 2008 – Chronopost SA (C-341/06 P), La poste (C-342/06 P) v. Union française de l'express (UFEX), DHL Express (France) SAS, Federal express international (France) SNC, CRIE SA, Komise Evropských společenství, Francouzská republika
 (Spojené věci C-341/06 P a C-342/06 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Zachování pravidel řízení před Soudem - Rozsudek Soudu - Zrušení - Vrácení věci - Druhý rozsudek Soudu - Složení soudního kolegia - Státní podpory - Poštovní oblast - Veřejný podnik pověřený poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu - Logistická a obchodní podpora poskytnutá dceřiné společnosti - Dceřiná společnost, která nepůsobí ve vyhrazeném odvětví - Převod expresní poštovní činnosti na tuto dceřinou společnost - Pojem,státní podpory' - Rozhodnutí Komise - Podpora a převod nepředstavující státní podpory - Odůvodnění)
 (2008/C 209/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky): Chronopost SA (zástupce: D. Berlin, advokát) (C-341/06 P), La Poste (zástupce: H. Lehman, advokát) (C-342/06 P)
 Další účastnice řízení: Union française de l'express (UFEX), DHL Express (France) SAS, Federal express international (France) SNC, CRIE SA, Komise Evropských společenství (zástupce: C. Giolito, zmocněnec), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a F. Million, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího rozšířeného senátu) ze dne 7. června 2006, Ufex a další v. Komise (T-613/97), kterým tento zrušil rozhodnutí Komise 98/365/ES ze dne 1. října 1997 o podporách údajně poskytnutých Francií SFMI-Chronopost v rozsahu, v němž toto stanoví, že ani logistická a obchodní podpora poskytnutá La Poste své dceřiné společnosti SFMI-Chronopost, ani převod Postadex nepředstavují státní podporu ve prospěch SFMI-Chronopost – Porušení práva na spravedlivý proces z důvodu neexistence nestrannosti Soudu (soudní kolegium částečně shodné s kolegiem, jež vydalo dřívější rozsudek zrušený Soudním dvorem) – Zneužití pravomoci a porušení článků 230 ES a 253 ES – Porušení pojmu státní podpory, a tudíž článku 87 ES.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 7. června 2006, UFEX a další v. Komise (T-613/97) se zrušuje jednak v rozsahu, v němž zrušuje rozhodnutí Komise 98/365/ES ze dne 1. října 1997 o podporách poskytnutých Francií SFMI-Chronopost v části, v níž shledává, že ani logistická a obchodní podpora poskytnutá La Poste její dceřiné společnosti, a sice SFMI-Chronopost, ani převod Postadex, nepředstavují státní podporu ve prospěch SFMI-Chronopost, a jednak v rozsahu, v němž v důsledku toho stanoví náhradu nákladů řízení.
 2)
 Žaloba podaná pod č. věci T-613/97 k Soudu prvního stupně Evropských společenství se zamítá.
 3)
 Každý účastník řízení, jakož i Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 249, 14.10.2006.


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/25
 Žaloba podaná dne 27. prosince 2013 — Kinnarps v. OHIM (MAKING LIFE BETTER AT WORK)
 (Věc T-697/13)
 2014/C 93/44
 Jednací jazyk: švédština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kinnarps AB (Falköping, Švédsko) (zástupce: M. Wahlin, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. října 2013 vydané ve věci R 2272/2012-2,
 —
 prohlásil, že ochranná známka žalobkyně, MAKING LIFE BETTER AT WORK, má, pokud jde o výrobky a služby, jichž se tato věc týká, rozlišovací způsobilosti dostatečnou k tomu, aby mohla být zapsána jako ochranná známka Společenství,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní v rámci řízení před Tribunálem a OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „MAKING LIFE BETTER AT WORK“ pro výrobky a služby spadající do tříd 16, 20, 35 a 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 887 982
 Rozhodnutí průzkumových referentů: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/9
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 18. listopadu 2004
 ve věci C-420/02: Komise Evropských společenství proti Helénské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Protiprávní ukládání odpadů na místě Péra Galini - Směrnice 75/442/EHS o odpadech, ve znění směrnice 91/156/EHS - Články 4 a 9)
 (2005/C 6/14)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-420/02, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 21. listopadu 2002, Komise Evropských společenství, (zmocněnec: M. Konstantinidis) proti Helénské republice (zmocněnkyně: E. Skandalou), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), K. Lenaerts, S. von Bahr a K. Schiemann, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: M. Múgica Arzamendi, vrchní rada, vydal dne 18. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Helénská republika tím, že nepřijala nezbytná opatření, aby zajistila, že odpady ukládané na místě „Péra Galini“ v územním obvodu nómos Héraklion (Řecko) budou využity nebo odstraněny bez ohrožení lidského zdraví a bez ohrožení vod, ovzduší, půdy, rostlin a živočichů, bez obtěžování hlukem nebo zápachem, a tím, že vydala k provozování tohoto zařízení povolení, které neobsahuje nezbytné informace, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 9 směrnice 75/442/EHS o odpadech, ve znění směrnice 91/156/EHS.
 2)
 Helénské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 31, 8.2.2003.


text:
 10.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/15
 Žaloba podaná dne 29. července 2016 – De Masi v. Komise
 (Věc T-423/16)
 (2016/C 371/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fabio De Masi (Brusel, Belgie) (zástupce: Prof. A. Fischer-Lescano)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 20. května 2016 o žádosti o přístup k dokumentům skupiny Code of Conduct;
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 13. července 2016 o žádosti o přístup k dokumentům skupiny Code of Conduct;
 —
 uložil žalované podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu náhradu nákladů řízení a náhradu nákladů případných vedlejších účastníků řízení na podporu návrhových žádání žalobce.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1)
 Žalobce tvrdí, že rozhodnutí žalované ze dne 20. května 2016 a ze dne 13. července 2016 porušuje právo na vydání rozhodnutí o potvrzující žádosti v přiměřených lhůtách, které je stanoveno ve výše uvedeném ustanovení.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 15 odst. 3 SFEU ve spojení s čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001
 Žalobce dále uvádí, že odmítnutí úplného přístupu k dokumentům, které žalovaná vypracovala v souvislosti se skupinou „kodex chování“ (zdanění podniků) zřízenou Radou, navíc porušuje jeho právo nahlížet do těchto dokumentů, přičemž toto právo je zaručeno výše uvedenými ustanoveními
 Žalobce v této souvislosti tvrdí, že výjimky z požadavků na transparentnost, které jsou stanoveny podle čl. 4 odst. 3 a 1, písm. a) čtvrté odrážky nařízení (ES) č. 1049/2001, se v projednávaném případě nepoužijí.
 Kromě toho žalobce uplatňuje nedostatečné posouzení a odůvodnění a skutečnost, že je dán převažující veřejný zájem na zpřístupnění dokumentů.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. 2001 L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/36
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 24. září 2008 – Oakley v. OHIM – Venticique (O STORE)
 (Věc T-116/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství O STORE - Starší národní slovní ochranná známka THE O STORE - Srovnání maloobchodních služeb s odpovídajícími výrobky - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Návrh na změnu rozhodnutí podaný vedlejší účastnicí - Článek 134 odst. 3 jednacího řádu Soudu“)
 (2008/C 285/64)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Oakley, Inc. (One Icon, Foothill Ranch, Spojené státy)(zástupci: M. Huth-Dierig a M. Nentwig, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Venticinque Ltd (Hailsham, East Sussex, Spojené království) (zástupce: D. Caneva, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 17. ledna 2006 (spojené věci R 682/2004-1 a R 685/2004-1), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Venticinque Ltd a Oakley, Inc.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Oakley, Inc., se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů vynaložených vedlejší účastnicí.
 3)
 Venticinque Ltd ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 154, 1.7.2006.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/37
 Žaloba podaná dne 27. března 2017 – CeramTec v. EUIPO – C5 Medical Werks (Znázornění kloubní hlavice)
 (Věc T-194/17)
 (2017/C 161/53)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CeramTec (Plochingen, Německo) (zástupci: A. Renck a E. Nicolás Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C5 Medical Werks (Grand Junction, Colorado, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie růžové barvy (Znázornění kloubní hlavice) – Přihláška č. 10 214 112
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 15. února 2017, ve věci R 928/2016-4
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO, nebo společnosti C5 Medical Werks v případě, že vstoupí do řízení jako vedlejší účastník řízení, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení článků 59 a 83 nařízení č. 207/2009.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/31
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. února 2014 Alvaro Sesma Merino proti rozsudku vydanému dne 11. prosince 2013 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-125/12, Sesma Merino v. OHIM
 (Věc T-127/14 P)
 2014/C 184/53
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Alvaro Sesma Merino (El Campello, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. prosince 2013 ve věci F-125/12 v plném rozsahu a rozhodnout v souladu s návrhovými žádáními, které žalobce předložil v tomto řízení,
 —
 podpůrně, po zrušení výše uvedeného rozsudku, vrátit věc Soudu pro veřejnou službu k novému rozhodnutí,
 —
 zrušil hodnotící zprávu (Appraisal Report) žalobce za rok 2011 ve znění ze dne 1. února 2012, jakož i emaily žalovaného ze dne 2. února 2012, v 14:51 h a ze dne 2. února 2012, v 15:49 h v rozsahu, v němž obsahují cíle, které OHIM stanovil žalobci pro období od 1. října 2011 do 30. září 2012,
 —
 uložil OHIM, aby žalobci zaplatil náhradu škody za morální a nemajetkovou újmu, kterou utrpěl, v přiměřené výši určené na základě uvážení Tribunálu,
 —
 uložil OHIM náhradu veškerých nákladů řízení, tedy nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu, jakož i náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení čl. 90 odst. 2 služebního řádu
 —
 Navrhovatel tvrdí, že na rozdíl od názoru uvedeného v napadeném rozsudku, představuje stanovení cílů nepochybně opatření, které se bezprostředně a osobně týká právního postavení dotyčné osoby a může přímo zhoršit určitou právní situaci.
 —
 Navrhovatel v tomto ohledu mimo jiné uvádí, že Soud pro veřejnou službu přezkoumal pouze to, zda stanovení cílů má závazné právní účinky pro budoucí hodnocení úředníka namísto toho, aby přezkoumal, zda je stanovení cílů samo o sobě spojeno se závaznými právními účinky pro navrhovatele, což by v každém případě musel potvrdit. Navrhovatel Soudu pro veřejnou službu vytýká, že smísil stanovení cílů s hodnocením žalobce. Navíc je v rozporu s požadavkem náležité péče a se zásadou proporcionality, a tedy v rozporu se zásadou právního státu, když se na úředníka během celého roku z důvodu nepřiměřeného stanovení cílů uplatňují případně nepřiměřené pracovní podmínky, aniž by se proti nim mohl přímo bránit.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení základního práva na účinnou právní ochranu ve smyslu čl. 6 odst. 1 EÚLP a článku 47 Listiny základních práv
 —
 Navrhovatel namítá porušení základního práva na účinnou právní ochranu z důvodu absence hmotněprávního přezkumu. Tvrdí, že namítal porušení dalších základních práv a že takové porušení je vždy také aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení ve smyslu čl. 90 druhého pododstavce služebního řádu. Odkaz na řízení o pozdějším hodnocení porušuje základní právo na účinnou právní ochranu.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení zákonů logiky
 —
 Navrhovatel v tomto ohledu namítá, že posouzení stanovení cílů jen jako přípravného postupu pro hodnocení představuje porušení zákonů logiky.
 —
 Uvedené platí rovněž pro konstatování soudu, podle něhož lze za určitých podmínek posoudit i stanovení cílů jako akt nepříznivě zasahující do právního postavení ve smyslu čl. 90 druhého pododstavce služebního řádu. Právě přezkum těchto požadavků však představuje přezkum opodstatněnosti. Soud pro veřejnou službu tak uznává potřebu možnosti právní ochrany, tuto však následně nesoudržně odmítá jako nepřípustnou.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/39
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Stagecoach Group v. EUIPO (MEGABUS.COM)
 (Věc T-805/14) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie MEGABUS.COM - Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 - Článek 7 odst. 3 nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Žaloba zjevně nepřípustná nebo po právní stránce zjevně zcela neopodstatněná“)
 (2016/C 260/48)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Stagecoach Group plc (Perth, Spojené království) (zástupce: G. Jacobs, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. října 2014 (věc R 1984/2013-4) týkajícímu se přihlášky k zápisu slovního označení MEGABUS.COM jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako zčásti zjevně nepřípustná a zčásti zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 2)
 Společnosti Stagecoach Group plc se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


text:
 7.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 139/26
 Žaloba podaná dne 15. března 2011 — High Tech v. OHIM — Vitra Collections (Tvar židle)
 (Věc T-161/11)
 2011/C 139/50
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: High Tech Srl (Milán, Itálie) (zástupci: G. Floridia a R. Floridia, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Vitra Collections AG
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a prohlásil ochrannou známku Společenství č. 2.298.420 za neplatnou
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: trojrozměrná obrazová ochranná známka představující „Alu chair“ (ochranná známka Společenství č. 2 298 420) pro výrobky zařazené do třídy 20.
 Majitelka ochranné známky Společenství: Vitra Collections AG
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: porušení čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu iii) nařízení č. 207/2009. Žalobkyně také uplatňuje neplatnost ochranné známky z důvodu, že její zápis by vyloučil žalobkyni z trhu s designovými předměty, které jsou veřejným dílem, a jedná se tedy o přihlášku, která nebyla podána v dobré víře.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zamítnutí návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: výklad a nesprávné použití čl. 7 odst. 1 písm. e) bodu iii) a čl. 52 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/34
 Žaloba podaná dne 1. srpna 2013 — ZZ v. Komise
 (Věc F-75/13)
 2013/C 274/57
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolne, É. Marcha, J.-N. Louis, S. Orlandi, advokáti)
 Žalovaná: Komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí neposkytnout žalobci příspěvek za práci v zahraničí.
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí PMO ze dne 4. října 2012, kterým byl zamítnut nárok žalobce na příspěvek za práci v zahraničí stanovený v článku 4 přílohy VII služebního řádu;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/38
 Žaloba podaná dne 16. března 2005 Nicolou Falcionem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-132/05)
 (2005/C 143/73)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 16. března 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Nicolou Falcionem, s bydlištěm v Bruselu, zastoupeným Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 24. března 2004 o konečném pracovním zařazení při přijímání do platové třídy A5/4;
 —
 uložil Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce byl rozhodnutím ze dne 24. března 2004 jmenován úředníkem do platové třídy A5/4. Ve své žalobě zpochybňuje své konečné pracovní zařazení při přijímání. Žalobce se na podporu své žaloby dovolává porušení článku 31 služebního řádu a zjevně nesprávného posouzení. Žalobce tvrdí, že Komise měla současně zohlednit jeho relevantní profesionální zkušenost a univerzitní vzdělání od 16. července 1974 do 28. února 1982. Komise nezohlednila tuto zkušenost z důvodu, že žalobce obdržel univerzitní diplom z ekonomie až dne 1. března 1982.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Alba Iulia (Rumunsko) dne 6. června 2014 – SC Enterprise Focused Solutions SRL v. Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia
 (Věc C-278/14)
 2014/C 303/22
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Alba Iulia
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: SC Enterprise Focused Solutions SRL
 Žalovaná: Spitalul Județean de Urgență Alba Iulia
 Předběžná otázka
 Lze čl. 23 odst. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 (1) vykládat v tom smyslu, že definuje-li veřejný zadavatel technické specifikace výrobku, který je předmětem veřejné zakázky, prostřednictvím odkazu na určitou značku, se vlastnosti rovnocenného nabízeného výrobku musí vztahovat pouze na technické specifikace výrobků, které jsou vyráběny nebo se mohou vztahovat i na stávající výrobky na trhu, jejichž výroba však byla ukončena?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114).


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/31
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2009 — Evropská komise v. Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-545/09)
 2010/C 63/51
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Currall, B. Eggers, zmocněnci)
 Žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že čl. 12 odst. 4 písm. a) Úmluvy o statutu Evropských škol (1) musí být vykládána a uplatňována tak, aby bylo zajištěno, aby učitelé přidělení členským státem měli během svého vyslání právo na stejný postup v zaměstnání a platový nárůst jako učitelé zaměstnaní v tomto členském státě, a že skutečnost, že určití učitelé přidělení Spojeným královstvím jsou během svého přidělení zbaveni práva na přístup k lepším platovým podmínkám [známým pod názvy „threshold pay“ (příplatek nad rámec platu), „excellent teacher system“ (režim pro vynikající učitele), „advanced skills teachers“ (učitelé s výjimečnými předpoklady)] a práva na další příplatky jako [„teaching and learning responsibility payments“ (příplatky za zodpovědnost za vzdělávání)], jakož i práva na postup ve stávajících platových tabulkách, na který mají nárok učitelé zaměstnaní ve školách v Anglii a Walesu, je neslučitelná s čl. 12 odst. 4 písm. a) a čl. 25 odst. 1 Úmluvy.
 —
 uložil Spojenému království Velké Británie a Severního Irska náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tento návrh je žádostí podle článku 26 Úmluvy o statutu Evropských škol (dále jen „Úmluva“) o rozhodnutí týkající se výkladu a uplatňování čl. 12 odst. 4 písm. a) a čl. 25 odst. 1 Úmluvy.
 V souladu s Úmluvou jsou učitelé Evropských škol vysíláni jejich domovskými členskými státy. Článek 12 odst. 4 písm. a) Úmluvy stanoví, že přidělení učitelé „si zachovají postup v zaměstnání a důchodové nároky zaručené jejich vnitrostátními právními předpisy“. Platy učitelů přidělených Spojeným královstvím jsou přesto během období vyslání „zmraženy“. Učitelé přidělení k Evropským školám jsou tak zbaveni práva na přístup k lepším platovým podmínkám [známým pod názvy „threshold pay“ (příplatek nad rámec platu), „excellent teacher system“ (režim pro vynikající učitele), „advanced skills teachers“ (učitelé s výjimečnými předpoklady)] a práva na další příplatky [jako „teaching and learning responsibility payments“ (příplatky za zodpovědnost za vzdělávání)], jakož i práva na postup ve stávajících platových tabulkách, na který mají nárok učitelé zaměstnaní ve školách v Anglii a Walesu.
 Tato praxe je v rozporu se zněním a cílem čl. 12 odst. 4 písm. a) Úmluvy. Vede ke snížení důchodových nároků dotčených učitelů a zpomalení jejich kariérního postupu po návratu do Spojeného království. Navíc má negativní dopady na rozpočet Unie, z kterého je hrazen rozdíl mezi nižším vnitrostátním platem a doplatkem Společenství pro přidělené učitele.
 Článek 12 odst. 4 písm. a) Úmluvy a v důsledku toho čl. 25 odst. 1 musí být proto vykládán a uplatňován tak, aby byl přiděleným učitelům zajištěn plný přístup k lepším platovým podmínkám, postup v současných platových tabulkách a další příplatky.
 (1) Úř. věst. L 212, 17.8.1994, s. 3, Zvl. vyd. 16/01, s. 16.