text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/17
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Evonik Industries v. OHIM — Bornemann (EVONIK)
 (Věc T-390/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2013/C 32/27
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evonik Industries AG (Essen, Německo) (zástupce: J. Albrecht, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Pohlmann a R. Pethke, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen (Obernkirchen, Německo) (zástupce: A. Oldekop, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. dubna 2011 (věc R 1802/2010-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Johann Heinrich Bornemann GmbH — Geschäftsbereich Kunststofftechnik Obernkirchen a Evonik Industries AG.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodovat.
 2)
 Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a každá nahradí polovinu nákladů řízení vynaložených žalovaným.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/11
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 23. října 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Aachen – Německo) – Rhiannon Morgan (C-11/06) v. Bezirksregierung Köln, Iris Bucher (C-12/06) v. Landrat des Kreises Düren
 (Spojené věci C-11/06 a C-12/06) (1)
 (Občanství Unie - Články 17 ES a 18 ES - Odmítnutí přiznat podporu na vzdělávání státnímu příslušníkovi členského státu, který absolvuje své studium v jiném členském státě - Požadavek pokračování mezi studiem v jiném členském státě a dřívějším studiem po dobu alespoň jednoho roku v zařízení nacházejícím se na území členského státu původu)
 (2007/C 315/18)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Aachen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Rhiannon Morgan (C-11/06), Iris Bucher (C-12/06)
 Žalovaní: Bezirksregierung Köln (C-11/06), Landrat des Kreises Düren (C-12/06)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Aachen – Výklad článků 17 a 18 Smlouvy o ES – Odmítnutí přiznat podporu na vzdělávání („Ausbildungsförderung“) vnitrostátnímu státnímu příslušníkovi, který bydlí v Německu a absolvuje svá studia v jiném členském státě z důvodu, že neabsolvoval minimálně jednoroční studium ve vnitrostátním vzdělávacím zařízení.
 Výrok
 Články 17 ES a 18 ES brání za takových okolností, jako jsou ty, které jsou dány ve věcech v původních řízeních, podmínce, podle níž pro získání podpory na vzdělávání poskytované z titulu studia v jiném členském státě než v tom, kterého jsou studenti žádající o tuto podporu státními příslušníky, musí být toto studium pokračováním vzdělávání absolvovaného během alespoň jednoho roku na území členského státu původu těchto studentů.
 (1) Úř. věst. C 121, 20.5.2006.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 11.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. června 2016 – Maďarsko v. Komise
 (Věc T-662/14) (1)
 („Společná zemědělská politika - Přímé platby - Další kritéria pro plochy s rychle rostoucími dřevinami pěstovanými ve výmladkových plantážích využívané v ekologickém zájmu - Článek 45 odst. 8 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 - Článek 46 odst. 9 písm. a) nařízení (EU) č. 1307/2013 - Zneužití pravomoci - Právní jistota - Zákaz diskriminace - Legitimní očekávání - Právo na vlastnictví - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2016/C 251/26)
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Maďarsko (zástupci: M. Fehér, a G. Koós, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Kranenborg, A. Sipos a G. von Rintelen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení části první věty čl. 45 odst. 8 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 639/2014 ze dne 11. března 2014, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1307/2013, kterým se stanoví pravidla pro přímé platby zemědělcům v režimech podpory v rámci společné zemědělské politiky, a kterým se mění příloha X uvedeného nařízení (Úř. věst. 2014, L 181, s. 1), která zní takto: „ze seznamu stanoveného podle čl. 4 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 1307/2013 vyberou druhy, které jsou z ekologického hlediska nejvhodnější, čímž se vyloučí druhy, které zjevně nejsou původní“.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Maďarsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 448, 15.12.2014.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/31
 Žaloba podaná dne 2. dubna 2012 — Schulze v. OHIM — NKL (Klassiklotterie)
 (Věc T-155/12)
 2012/C 165/52
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hans Gerd Schulze (Hamburk, Německo) (zástupce: K. Lodigkeit, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: NKL Nordwestdeutsche Klassenlotterie (Hamburk)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. ledna 2012 (odvolací řízení R 600/2011-4) v rozsahu, v němž zamítl zápis ochranné známky „Klassiklotterie“;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Klassiklotterie“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 28, 35 a 41 (přihláška č. 8 554 354)
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: NKL Nordwestdeutsche Klassenlotterie
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „NKL-Klassiklotterie“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35 a 41 (zápis německé ochranné známky č. 2 904 650)
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám bylo částečně vyhověno.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009, jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.


text:
 22.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 329/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 28. července 2014 – Brunhilde Liebler, Helmut Liebler v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-365/14)
 2014/C 329/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Brunhilde Liebler, Helmut Liebler
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno zásahy třetích osob, které jednají na vlastní odpovědnost a na které byly přeneseny úlohy, jež jsou součástí provozu leteckého dopravce, považovat za mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004 (1)?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Je při tomto posuzování relevantní, kým (leteckou společností, provozovatelem letiště atd.) byla třetí osoba pověřena?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004 , kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1).


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/28
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 13. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada — Španělsko) — Promociones y Construcciones BJ 200 SL
 (Věc C-125/12) (1)
 (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 199 odst. 1 písm. g) - Dobrovolné konkurzní řízení - Osoba povinná odvést daň - Osoba povinná k dani, jíž jsou poskytnuta určitá plnění - Pojem „řízení o nuceném prodeji“)
 2013/C 225/46
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada
 Účastnice původního řízení
 Promociones y Construcciones BJ 200 SL
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Juzgado de lo Mercantil de Granada — Výklad čl. 199 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osoba povinná odvést daň — Osoba povinná k dani, jíž jsou poskytnuta určitá plnění — Pojem „dodávka nemovitosti prodávané dlužníkem z rozhodnutí soudu v řízení o nuceném prodeji“
 Výrok
 Článek 199 odst. 1 písm. g) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že pod pojem řízení o nuceném prodeji spadá jakýkoli prodej nemovitosti uskutečněný dlužníkem nejen v rámci řízení týkajícího se likvidace majetku tohoto dlužníka, ale rovněž v rámci konkurzního řízení, které probíhá před takovým likvidačním řízením, avšak za podmínky, že je tento prodej uložen za účelem uspokojení věřitelů nebo obnovy hospodářské či profesní činnosti uvedeného dlužníka.
 (1) Úř. věst. C 174, 16.6.2012.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/24
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-208/10)
 2010/C 179/39
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Nijenhuis a M. Teles Romão, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2007/44/ES (1) ze dne 5. září 2007, kterou se mění směrnice Rady 92/49/EHS a směrnice 2002/83/ES, 2004/39/ES, 2005/68/ES a 2006/48/ES, pokud jde o procesní pravidla a hodnotící kritéria pro obezřetnostní posuzování nabývání a zvyšování účastí ve finančním sektoru, a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni z této směrnice vyplývají;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 20. března 2009.
 (1) Úř. věst. L 247, s. 1


text:
 8.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 285/49
 Žaloba podaná dne 5. září 2008 – Abouchar v. Komise
 (Věc T-367/08)
 (2008/C 285/89)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Michel Abouchar (Dakar, Senegal) (zástupci: B. Dubreuil Basire a J.-J. Lorang, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 rozhodnout, že zaměstnanci Komise/ERF se dopustili při výkonu své funkce protiprávního jednání;
 —
 rozhodnout, že Komise/ERF porušila ustanovení článků 155 ES a 311 čtvrté Úmluvy z Lomé a obecné zásady řádné správy, náležité péče a ochrany legitimního očekávání;
 —
 rozhodnout, že tato pochybení způsobila přímo žalobci škodu a uložit Komisi/ERF, aby mu solidárně zaplatily za všechny způsobené škody částku 4 500 000 eur jako náhradu škody;
 —
 uložit Komisi/ERF, aby zaplatily žalobci částku 100 000 eur z důvodu nevratných nákladů řízení, které žalobce musel vynaložit;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Prostřednictvím své žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti se žalobce domáhá určení, že Komise porušila prováděcí finanční nařízení pro 6. a 7. Evropský rozvojový fond (dále jen „ERF“) a smlouvy uzavřené mezi Společenstvím a africkými, karibskými a tichomořskými zeměmi („AKT“) zvané „Lomé III“ a „Lomé IV“ (1) v rámci řízení zdrojů ERF týkajícího se projektu financování ve prospěch malých a středních podniků v regionu Saint-Louis v Senegalu.
 V projednávaném případě se žalobce, který obdržel půjčku na projekt zelinářského zemědělského podniku v dotčené oblasti, domnívá, že pochybení při řízení a neoprávněné použití peněz údajně přiznaných zaměstnancům Komise, měly za následek bezprostředně ochromit jeho zemědělský projekt prováděný v rámci evropského rozvojového fondu.
 Žalobce se v podstatě dovolává dvou povinností zakládajících mimosmluvní odpovědnost Společenství, které Komise nesplnila. Konkrétněji žalobce namítá jednak pochybení, kterých se dopustili zaměstnanci při výkonu svých funkcí a jednak nedostatek dohledu nad financováním poskytovaným Komisí, porušení článků 155 ES a 311 čtvrté Úmluvy z Lomé, jakož i obecné zásady řádné správy, náležité péče a ochrany legitimního očekávání.
 (1) Dne 23. ledna 2000 byla úmluva z Lomé nahrazena dohodou z Cotonou (Úř. věst. L 317, s. 3). Žalobce se přesto ve své žalobě odvolává na Úmluvu z Lomé III a IV.


text:
 17.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 231/50
 Žaloba podaná dne 23. května 2017 – Nosio v. EUIPO (MEZZA)
 (Věc T-314/17)
 (2017/C 231/65)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nosio SpA (Mezzocorona, Itálie) (zástupce: A. Perani a J. Graffer, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „MEZZA“ – Přihláška č. 14 822 506
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. března 2017, ve věci R 1518/2016-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 konstatoval porušení a nesprávné uplatnění čl. 43 odst. 1 nařízení č. 207/2009;
 —
 prohlásil za přípustné navrhované vymezení týkající se třídy 33, a to „alkoholické nápoje, zejména vína a šumivá vína, obsažená v lahvích nebo nádobách o obsahu, který je větší nebo menší než 0,375 litru“;
 —
 konstatoval porušení článku 75 nařízení č. 207/2009;
 —
 zrušil rozhodnutí vydané dne 1. března 2017 pátým odvolacím senátem EUIPO ve věci R 1518/2016-5, oznámené dne 23. března 2017;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů tohoto řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení a nesprávné uplatnění čl. 43 odst. 1 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení článku 75 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení a nesprávné uplatnění čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/43
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2016 – QE v. Eurojust
 (Věc T-850/16)
 (2017/C 038/57)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: QE (Gouvy, Belgie) (zástupci: T. Bontinck a S. Cherif, advokáti)
 Žalovaný: Eurojust
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 nařídil před rozhodnutím ve věci předložení zápisu z jednání konaného dne 17. března 2016;
 —
 zrušil sporná rozhodnutí ze dne 22. dubna 2016 a 18. května 2016;
 —
 uložil Eurojust, aby nahradil újmu utrpěnou QC, oceněnou na 20 000 eur (dvacet tisíc eur), s výhradou jejího zvýšení nebo snížení v průběhu řízení, navýšenou o úroky ode dne podání stížnosti ze dne 8. července 2016, vypočítané na základě sazby stanovené Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace, používané v dotyčném období, navýšené o dva body;
 —
 uložil Eurojust náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z neexistence právního základu, porušení práva být vyslechnut a porušení zásady proporcionality, jimiž je stiženo rozhodnutí ze dne 22. dubna 2016.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 23 odst. 2 přílohy IX služebního řádu úředníků Evropské unie, zjevně nesprávného posouzení, porušení zásady proporcionality a povinnosti náležité péče, jimiž je stiženo rozhodnutí ze dne 18. května 2016.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci a střetu zájmů, jimiž jsou stižena obě napadená rozhodnutí.


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Varhoven administrativen sad (Bulharsko) dne 8. června 2011 — EMS Bulgaria TRANSPORT OOD v. Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpalnenieto“, grad Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencia za prihodite (ředitel ředitelství „Odvolací agenda a správa výkonu“ Plovdiv u ústřední správy Národní agentury pro příjmy)
 (Věc C-284/11)
 2011/C 238/12
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Varhoven administrativen sad
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: EMS Bulgaria TRANSPORT OOD
 Žalovaný: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i upravlenie na izpalnenieto“, grad Plovdiv pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (ředitel ředitelství „Odvolací agenda a správa výkonu“ Plovdiv u ústřední správy Národní agentury pro příjmy)
 Předběžné otázky
 1)
 Mají být čl. 179 odst. 1, články 180 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), jakož i zásada efektivity v oblasti nepřímých daní, kterou se zabýval Soudní dvůr v rozsudku ze dne 8. května 2008, Ecotrade (C-95/07 a C-96/07), vykládány v tom smyslu, že připouštějí, aby taková prekluzívní lhůta, jako je prekluzívní lhůta stanovená v projednávané věci v čl. 72 odst. 1 zákona o dani z přidané hodnoty (ve znění z roku 2008), byla § 18 přechodných a závěrečných ustanovení zákona, kterým se mění a doplňuje zákon o dani z přidané hodnoty, prodloužena do konce dubna 2009 pouze pro pořizovatele zboží, kterým vznikla daňová povinnost před 1. lednem 2009, a to s ohledem na okolnosti sporu v původním řízení, zejména na
 —
 skutečnost, že vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby se osoba, která uskutečnila pořízení uvnitř Společenství a není registrována podle zákona o dani z přidané hodnoty, dobrovolně registrovala, ačkoli nesplňuje podmínky povinné registrace, která je podmínkou pro uplatnění nároku na odpočet daně z přidané hodnoty;
 —
 novou právní úpravu článku 73a zákona o dani z přidané hodnoty (v platnosti ode dne 1. ledna 2009), podle které je třeba přiznat nárok na odpočet daně z přidané hodnoty nezávisle na tom, zda byla dodržena lhůta podle čl. 72 odst. 1 zákona o dani z přidané hodnoty, jestliže vznikla daňová povinnost pořizovateli zboží, a pokud dodání nebylo zatajeno a v účetnictví jsou obsaženy údaje o tomto dodání;
 —
 pozdější změnu čl. 72 odst. 1 zákona o daně z přidané hodnoty (v platnosti ode dne 1. ledna 2010), podle které lze nárok na odpočet daně z přidané hodnoty uplatnit ve zdaňovacím období, ve kterém tento nárok vznikl, nebo v jednom z dvanácti následujících zdaňovacích období?
 2)
 Musí být zásada daňové neutrality jakožto základní zásada, která je významná pro vytvoření a fungování společného systému daně z přidané hodnoty, vykládána v tom smyslu, že praxe daňových kontrol, která jako ve sporu v původním řízení, uznává opožděný vypočet daně z přidané hodnoty a jako sankci pro tento případ stanoví povinnost placení úroků a krom toho také sankci ve formě odepření nároku na odpočet daně z přidané hodnoty, je za konkrétních okolností existujících v případě navrhovatelky v řízení o kasačním opravném prostředku přípustná, s ohledem na skutečnost, že plnění nebylo zatajeno, účetnictví obsahuje údaje o tomto plnění, daňová správa má k dispozici nezbytné údaje, nejedná se o zneužití a nebyl tím poškozen rozpočet?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Liège (Belgie) dne 4. července 2011 — Auditeur du travail v. Yangwei SPRL
 (Věc C-349/11)
 2011/C 282/10
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Liège
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Auditeur du travail
 Žalovaná: Yangwei SPRL
 Předběžné otázky
 Musí být ustanovení 5 odst. 2 písm. a) Rámcové dohody o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, jež je přílohou směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (1), vykládáno v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jež stanoví:
 —
 povinnost uchovávat kopii pracovní smlouvy na částečný úvazek nebo výňatek obsahující pracovní dobu, totožnost a podpis obou smluvních stran na místě, kde je možné nahlédnout do pracovního řádu (článek 157 programového zákona),
 —
 povinnost, že musí být možné kdykoli zjistit, kdy začíná cyklus (článek 158 programového zákona),
 —
 pokud jde o pružnou pracovní dobu, povinnost zaměstnavatele uvědomit pracovníka prostřednictvím oznámení pět dní předem; na začátku dne musí být krom toho vyvěšeno oznámení obsahující individuální pracovní dobu každého pracovníka na částečný úvazek; toto oznámení je třeba mimoto uchovávat po dobu jednoho roku (článek 159 programového zákona),
 —
 povinnost zaměstnavatele, který zaměstnává pracovníky na částečný úvazek, uchovávat dokument, v němž musí být zaznamenány všechny výjimky z pracovní doby uvedené v článcích 157 až 159 (článek 160 programového zákona), tedy dokument, jenž musí splňovat určité podmínky uvedené v článku 161 programového zákona?
 (1) Úř. věst. 1998, L 14, s. 9; Zvl. vyd. 05/03, s. 267.


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/2
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 12. května 2005
 ve věci C-287/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volné poskytování služeb - Programy věrnosti zákazníků - Důkazní břemeno)
 (2005/C 205/03)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-287/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 3. července 2003, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: M. Patakia a N. B. Rasmussen) proti Belgickému království (zmocněnkyně: E. Dominkovits, ve spolupráci s E. Balatem, advokátem), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), R. Schintgen, P. Kūris a G. Arestis, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlet, vrchní rada, vydal dne 12. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 200, 23.8.2003


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/21
 Žaloba podaná dne 21. února 2005 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-96/05)
 (2005/C 93/39)
 Jednací jazyk: řečtina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. února 2005 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Geraldem Braunem a Georgiosem Zavvosem, členy právní služby Komise, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Řecká republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/65/ES ze dne 27. září 2001, kterou se mění směrnice 78/660/EHS, 83/349/EHS a 86/635/EHS, pokud se jedná o pravidla oceňování pro roční účetní závěrky a konsolidované účetní závěrky některých forem společností, bank a ostatních finančních institucí (1) nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 2.
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta stanovená k provedení směrnice uplynula dne 1. ledna 2004.
 (1) Úř. věst. L 283, 27.10.2001, s. 28.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/24
 Žaloba podaná dne 7. března 2012 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-111/12)
 2012/C 126/46
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: A. Rubio González)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2011) 9990 ze dne 22. prosince 2011, kterým se snižuje podpora z Fondu soudržnosti přidělená následujícím projektům: „Nakládání s odpady v autonomní oblasti Extremadura — 2001“ (CCI č. 2001.ES.16.C.PE.043); „Odvod odpadních vod a dodávky vody v povodí řeky Douro — 2001“ (CCI č. 2000.ES.16.C.PE.070); „Nakládání s odpady v autonomní oblasti Valencie — 2011 — Skupina II“ (CCI č. 2001.ES.16.C.PE.026) a „Odvod a čištění odpadních vod v oblasti Bierzo Bajo“ (CCI č. 2000.ES.16.C.PE.036);
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce v podstatě totožné žalobní důvody, jaké již předložil ve věci T-109/12, Španělsko v. Komise.
 Zejména namítá nedostatek odůvodnění v případě použití zásady proporcionality podle čl. H odst. 2 přílohy II nařízení Rady (ES) č. 1164/94 ze dne 16. května 1994, o zřízení Fondu soudržnosti, neboť Komise jen odkázala na dokument „Pokyny k finančním opravám u veřejných zakázek“, představený členským státům ve Výboru pro koordinaci Fondů dne 28. listopadu 2007, přičemž tento dokument nijak nerozebírá důvody odůvodňující výši tam uvedených paušálních sazeb pro opravy.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/62
 Žaloba podaná dne 2. září 2014 – ZZ v. Komise
 (Věc F-89/14)
 2014/C 421/91
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ZZ (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)
 Žalovaná: Komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise, kterým se zamítá nárok na příspěvek za práci v zahraničí, a uložení povinnosti zaplatit žalobkyni tento příspěvek společně s úroky od jejího nástupu do služebního poměru.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí o zamítnutí nároku žalobkyně na příspěvek za práci v zahraničí, které Komise přijala dne 11. 11. 2013 jakožto OOJ (PMO) a bylo oznámeno dne 19. 11. 2013;
 —
 uložit žalované, aby jí zaplatila tento příspěvek od jejího nástupu do služebního poměru v Komisi;
 —
 uložit žalované, aby jí zaplatila úroky ve výši úrokové míry použité ECB pro refinanční operace z částky odpovídající každému z těchto příspěvků, a to ode dne splatnosti až do úplného zaplacení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/2
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 16. ledna 2014 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-67/12) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2002/91/ES - Energetická náročnost budov - Články 3, 7 a 8 - Neúplné provedení)
 2014/C 85/03
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann a I. Galindo Martin, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království (zástupci: A. Rubio González a S. Centeno Huerta, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí nebo neoznámení všech opatření nezbytných k dosažení souladu s články 3, 7 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov (Úř. věst. 2003, L 1, s. 65; Zvl. vyd. 12/02, s. 168) ve spojení s článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov (Úř. věst. L 153, s. 13) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 3, 7 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto ustanovení.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


text:
 7.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/11
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. května 2012 — MasterCard a další v. Komise
 (Věc T-111/08) (1)
 („Hospodářská soutěž - Rozhodnutí sdružení podniků - Trh služeb v oblasti zúčtování transakcí uskutečněných debetními kartami, debetními kartami s odloženou splatností (charge karty) a kreditními kartami - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Mnohostranně sjednané dispozitivní mezibankovní poplatky - Článek 81 odst. 1 a 3 ES - Pojem,vedlejší omezení - Neexistence objektivní nutnosti - Omezení hospodářské soutěže z hlediska výsledku - Podmínky pro udělení individuální výjimky - Právo na obhajobu - Nápravné opatření - Penále - Odůvodnění - Proporcionalita“)
 2012/C 200/20
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MasterCard, Inc. (Wilmington, Spojené státy); MasterCard International, Inc. (Wilmington); a MasterCard Europe (Waterloo, Belgie) (zástupci: B. Amory, V. Brophy, S. McInnes, advokáti, a T. Sharpe, QC)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault, N. Khan a V. Bottka, poté N. Khan a V. Bottka, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyně: Banco Santander, SA (Santander, Španělsko) (zástupci: F. Lorente Hurtado, P. Vidal Martínez a A. Rodriguez Encinas, advokáti); Royal Bank of Scotland plc (Edinburgh, Spojené království) (zástupci: D. Liddell, solicitor, D. Waelbroeck, advokát, N. Green, QC, a M. Hoskins, barrister); HSBC Bank plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Coleman, P. Scott, solicitors, a R. Thompson, QC); Bank of Scotland plc (Edinburgh) (zástupci: původně S. Kim, K. Gordon a C. Hutton, solicitors, poté J. Flynn, QC, E. McKnight a K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors); Lloyds TSB Bank plc (Londýn) (zástupci: E. McKnight, K. Fountoukakos-Kyriakakos, solicitors, a J. Flynn, QC); a MBNA Europe Bank Ltd (Chester, Spojené království) (zástupci: A. Davis, solicitor, a J. Swift, QC)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně E. Jenkinson a I. Rao, zmocněnkyně, poté I. Rao, S. Ossowski a F. Penlington, a nakonec I. Rao, S. Ossowski a C. Murrell, zmocněnci, ve spolupráci J. Turnerem, QC, a J. Holmesem, barrister); British Retail Consortium (Londýn) (zástupci: P. Crockford, solicitor, a A. Robertson, barrister); a EuroCommerce AISBL (Brusel, Belgie) (zástupci: původně F. Tuytschaever a F. Wijckmans, poté F. Wijckmans a J. Stuyck, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí C (2007) 6474 final, ze dne 19. prosince 2007, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věci COMP/34.579 — MasterCard, COMP/36.518 — EuroCommerce, COMP/38.580 — Commercial Cards) a podpůrně návrh na zrušení článků 3 až 5 a 7 téhož rozhodnutí.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti MasterCard, Inc., MasterCard International, Inc. a MasterCard Europe ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 British Retail Consortium a EuroCommerce AISBL ponesou vlastní náklady řízení.
 5)
 Banco Santander, SA, Royal Bank of Scotland plc, HSBC Bank plc, Bank of Scotland plc, Lloyds TSB Bank plc a MBNA Europe Bank Ltd ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 116, 9.5.2008.


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/11
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. srpna 2015 společností Iranian Offshore Engineering & Construction Company (IOEC) proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 25. června 2015 ve věci T-95/14, Iranian Offshore Engineering & Construction v. Rada
 (Věc C-459/15 P)
 (2015/C 346/13)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Iranian Offshore Engineering & Construction Company (IOEC) (zástupci: J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea a J. Iriarte Ángel, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Zrušit rozsudek Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 25. června 2015 ve věci T-95/14;
 —
 rozhodnout s konečnou platností spor v tom smyslu, že bude vyhověno návrhovým žádáním žalobkyně, nyní navrhovatelky, v prvním stupni řízení; to znamená zrušit článek 1 rozhodnutí 2013/661/SZBP (1) ze dne 15. listopadu 2013 a článek 1 prováděcího nařízení (EU) 1154/2013 (2) ze dne 15. listopadu 2013 v rozsahu, v němž se týkají společnosti IOEC nebo mohou na ni mít vliv, a vyřadit její jméno z příslušných příloh uvedených předpisů;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři důvody:
 Nesprávné právní posouzení v tom, že rozsudek nesprávně tvrdí, že Rada splnila svou povinnost uvést odůvodnění a neporušila právo na účinnou soudní ochranu.
 Nesprávné právní posouzení v tom, že rozsudek tvrdí, že opatření přijatá proti navrhovatelce byla podložena důkazy, zatímco ve skutečnosti postrádají jakýkoliv faktický základ a rozsudek je založen na domněnkách. To vedlo rovněž ke zneužití pravomoci a k porušení použitelných právních pravidel a zásady rovného zacházení.
 Nesprávné právní posouzení v tom, že rozsudek nesprávně tvrdí, že bylo respektováno právo společnosti IOEC vlastnit majetek, jakož i zásada proporcionality.
 (1) Rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 306, s. 18).
 (2) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 306, s. 3).


text:
 4.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/17
 Žaloba podaná dne 28. ledna 2009 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-37/09)
 (2009/C 82/31)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: J.-B. Laignelot, S. Pardo Quintillán a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika jednak tím, že nepřijala nezbytná opatření, nevyhnutelná k zajištění, aby odpad uložený v kamenolomech Limas, Linos a Barreiras na území obce Lourosa byl zneškodněn nebo vyzvednut, aniž by došlo k ohrožení lidského zdraví či poškození životního prostředí, a zejména aniž by došlo k ohrožení vody a půdy, a aby dotčený odpad převzal soukromoprávní či veřejnoprávní podnik pověřený jeho zneškodněním či vyzvednutím, a jednak tím, že nepřijala nezbytná opatření k omezení vypouštění nebezpečných látek uvedených v seznamu II do podzemních vod a k předcházení znečištění podzemních vod uvedenými látkami, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech, kterou byla kodifikována směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, a z článků 3 a 5 směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Od 80. let byly odpadky a odpad různého původu ukládány do bývalých kamenolomů bez jakékoli kontroly ze strany příslušných orgánů. Odpad byl ukládán do kamenolomů až do února roku 2004. Teprve v červnu roku 2004 byla tato území uzavřena.
 Analýza vody pocházející z různých míst bývalých kamenolomů odhalila znepokojivou hodnotu chemického znečištění. Spodní voda v oblasti je znečištěná.
 Po mnoho let portugalské správní orgány nepřijaly žádná opatření nezbytná k zabránění tomu, aby držitelé neidentifikovaných odpadů dané odpady ukládali a svévolně zanechávali v bývalých kamenolomech. Správní orgány nekontrolovaly odkládání a svévolné zanechávání odpadů v kamenolomech ani jejich zneškodňování.
 Na druhé straně Portugalská republika nepřijala opatření nezbytná k zabránění odvádění toxických a škodlivých látek do podzemních vod. Neprovedla předchozí průzkum ukládání látek, jež by mohly zavinit nepřímé odvádění škodlivých látek do podzemních vod. Rovněž nekontrolovala ukládání odpadů na povrchu.


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/13
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 11. května 2005
 ve spojených věcech T-160/02 až T-162/02, Naipes Heraclio Fournier, SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o neplatnosti - Článek 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 40/94 - Obrazová ochranná známka obsahující vyobrazení meče z karetní hry - Obrazová ochranná známka obsahující vyobrazení obuškového jezdce z karetní hry - Obrazová ochranná známka obsahující vyobrazení mečového krále z karetní hry - Absolutní důvody pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 40/94)
 (2005/C 171/22)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve spojených věcech T-160/02 až T-162/02, Naipes Heraclio Fournier, SA, se sídlem ve Vitoria (Španělsko), zastoupená E. Armijem Chávarrim, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. Crespo Carrillo, dále O. Montalto a I. de Medrano Caballero), přičemž druhým účastníkem řízení u odvolacího senátu OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník řízení před Soudem, je France Cartes SAS, se sídlem v Saint Max (Francie), zastoupená C. de Haasem, advokátem, jejímž předmětem je žaloba podaná proti třem rozhodnutím druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 28. února 2002 (věci R 771/2000-2, R 770/2000-2 a R 766/2000-2), týkajícím se řízení o neplatnosti mezi Naipes Heraclio Fournier, SA a France Cartes SAS, Soud (třetí senát), ve složení M. Jaeger, předseda, V. Tiili a O. Czúcz, soudci, vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 11. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloby se zamítají.
 2)
 Návrhy vedlejšího účastníka směřující k tomu, aby byla žalobkyni uložena náhrada nákladů řízení, jsou, pokud jde o náklady vynaložené u zrušovacího oddělení, jako nepřípustné odmítnuty.
 3)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) a zbývající části nákladů řízení vedlejšího účastníka.
 4)
 Ve zbývající části se návrhy vedlejšího účastníka zamítají.
 (1) Úř. věst. C 180, 27.7.2002.


text:
 25.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 334/32
 Žaloba podaná dne 17. července 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-13/14)
 (2014/C 334/13)
 Dne 17. července 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie) Markusem Schneiderem a Mariou Moustakali, žalobu k Soudu ESVO směřující proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že Island nepřijetím všech opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 21c přílohy XVIII Dohody o EHP (směrnice Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru č. 147/2009 a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil své povinnosti vyplývající z tohoto aktu a z článku 7 Dohody o EHP.
 2.
 uložil Islandu náhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 žaloba uvádí, že Island nejpozději do 26. srpna 2013 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 26. června 2013 týkajícímu se skutečnosti, že islandský stát do svého vnitrostátního právního řádu neprovedl směrnici Rady 2004/113/ES ze dne 13. prosince 2004, kterou se zavádí zásada rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování („akt“), uvedenou v bodě 21c přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k této dohodě,
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal všechna opatření nutná k provedení aktu a/nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu ESVO, nesplnil své povinnosti vyplývající z článku 17 aktu a článku 7 Dohody o EHP.


text:
 19.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/22
 Žaloba podaná dne 24. ledna 2011 — Fraas v. OHIM (károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, černá, béžová, tmavě červená a světle červená)
 (Věc T-50/11)
 2011/C 89/44
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: V. Fraas (Helmbrechts-Wüstenselbitz, Německo) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí R 1316/2010-4 čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. listopadu 2010;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka zobrazující károvaný vzor v barvách tmavě šedá, světle šedá, černá, béžová, tmavě červená a světle červená pro výrobky spadající do tříd 18, 24 a 25.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí žaloby.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1písm. b) ve spojení s čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 (1), protože dotčená ochranná známka má rozlišovací způsobilost, a porušení článků 75 a 76 nařízení (ES) č. 207/2009, neboť odvolací senát se nezabýval rozsáhlou skutkovou a právní argumentací žalobkyně.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 25.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 58/3
 Kasační opravný prostředek podaný dne 23. listopadu 2011 Inuit Tapiriit Kanatami a dalšími proti rozsudku Tribunálu (sedmého rozšířeného senátu) vydanému dne 6. září 2011 ve věci T-18/10, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Evropský parlament, Rada Evropské unie, Nizozemské království, Evropská komise
 (Věc C-583/11 P)
 2012/C 58/03
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters’ and Trappers’ Association, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC), Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) (zástupci: H. Viaene, avocat, a J. Bouckaert, advocaat)
 Další účastníci řízení: Evropský parlament, Rada Evropské unie, Nizozemské království, Evropská komise
 Návrhová žádání navrhovatelů
 Navrhovatelé se domáhají toho, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadené usnesení Tribunálu a prohlásil žalobu na neplatnost za přípustnou, pokud by Soudní dvůr měl mít za to, že jsou k dispozici všechny potřebné důkazy pro rozhodnutí o přípustnosti žaloby na neplatnost sporného nařízení (1)
 —
 podpůrně, zrušil napadené nařízení a vrátil věc Tribunálu;
 —
 uložil Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení vynaložených navrhovateli;
 —
 rozhodl, že Evropská komise a Nizozemské království ponesou vlastní náklady řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 Navrhovatelé předkládají tři důvody kasačního opravného prostředku: 1) Tribunál se při použití čl. 263 čtvrtého pododstavce Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“) dopustil nesprávného právního posouzení, 2) Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění a tím porušil článek 47 Listiny základních práv Evropské unie („Listina“) a článků 6 a 13 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod („EÚLP“), jako obecných zásad unijního práva, a 3) Tribunál nesprávně vyložil a zkreslil důkazy předložené navrhovateli v řízení v prvním stupni.
 2)
 V prvním důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že výklad pojmu „právní akt s obecnou působností“ podaný Tribunálem, tj. pojem samostatný a nezahrnující pojem „legislativní akt“, je nesprávný v tom, že popírá jakýkoli raison d’être nové možnosti zahájení řízení podle čl. 263 čtvrtého pododstavce (první část prvního důvodu kasačního opravného prostředku). V druhé části prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé dále poukazují na nesprávné právní posouzení, kterého se měl Tribunál dopustit tím, že shledal, že pouze čtyři z osmnácti navrhovatelů jsou sporným nařízením přímo dotčeni. Tribunál použil příliš restriktivní výklad pojetí bezprostředního dotčení. Tribunál se rovněž dopustil nesprávného právního posouzení tím, že použil příliš restriktivní výklad požadavku osobního dotčení.
 3)
 Ve druhém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé připomínají, že se ve svých vyjádřeních k námitkám nepřípustnosti vyjádřili v tom smyslu, že pouze široký výklad čl. 263 čtvrtého pododstavce SFEU je v souladu s článkem 47 Listiny a články 6 a 13 EÚLP. Vzhledem k tomu, že byl tento žalobní důvod relevantní pro rozhodnutí ve věci, měl Tribunál právní povinnost se k němu konkrétně a výslovně vyjádřit. Navrhovatelé však poukazují na to, že se Tribunál k tomu to žalobnímu důvodu odpovídajícím způsobem nevyjádřil. Toto pochybení Tribunálu je nesprávným právním posouzením, které musí vést ke zrušení napadeného usnesení (první část druhého důvodu kasačního opravného prostředku). Ve druhé časti druhého důvodu kasačního opravného prostředku se navrhovatelé domáhají toho, aby Soudní dvůr zrušil napadené usnesení z důvodu toho, že výklad čl. 263 čtvrtého pododstavce a následné rozhodnutí Tribunálu prohlásit žalobu navrhovatelů za nepřípustnou porušují článek 47 Listiny a články 6 a 13 EÚLP, jakožto obecné zásady unijního práva.
 4)
 Ve třetím důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil a zkreslil důkazy, které předložili. Tribunál totiž odmítl argument navrhovatelů, který se týkal výkladu pojmu „právní akt s obecnou působností“, který byl učiněn na základě dvou návrhů, které navrhovatelé údajně podali, avšak ve skutečnosti se tak nestalo. Skutková zjištění napadeného usnesení jsou proto nesprávná a zkreslují důkazy poskytnuté Tribunálu, aniž by bylo nové posouzení skutkového stavu nezbytné. Tím, že Tribunál provedl výklad předložených argumentů způsobem, který je v rozporu s jejich zněním, jsou závěry učiněné Tribunálem v napadeném usnesení stiženy vadou spočívající ve zjevně nesprávném právním posouzení.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1007/2009 ze dne 16. září 2009 o obchodování s produkty z tuleňů (Úř. věst. L 286, s. 36).


text:
 3.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 363/13
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 10. září 2015 – Evropská komise v. Lotyšská republika
 (Věc C-151/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Článek 49 SFEU - Svoboda usazování - Notáři - Podmínka státní příslušnosti - Článek 51 SFEU - Spojitost s výkonem veřejné moci“)
 (2015/C 363/15)
 Jednací jazyk: lotyština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: I. Rubene a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Lotyšská republika (zástupci: D. Pelše, I. Kalniņš a K. Freimanis, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a J. Vláčil, zmocněnci), Maďarsko (zástupci: M. Tátrai a M. Fehér, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Lotyšská republika tím, že pro přístup k povolání notáře stanovila podmínku státní příslušnosti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 49 SFEU.
 2)
 Lotyšské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Česká republika ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Maďarsko ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 159, 26.5.2014.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/31
 Kasační opravný prostředek podaný dne 21. listopadu 2007 AGC Flat Glass Europe SA, původně Glaverbel SA, proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 12. září 2007 ve věci T-141/06, Glaverbel SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc C-513/07 P)
 (2008/C 51/53)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: AGC Flat Glass Europe SA, původně Glaverbel SA (zástupci: S. Möbus a T. Koerl, advokáti)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky)
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. září 2007 ve věci T-141/06, který se týká přihlášky ochranné známky Společenství č. 3183068;
 —
 nařídil odpůrci náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že rozsudek Soudu prvního stupně, proti kterému podává kasační opravný prostředek, je založen na nesprávném výkladu čl. 7 odst. 3 nařízení o ochranné známce Společenství (1) (dále jen „NOZS“), který je způsoben nesprávným posouzením relevantní veřejnosti a nesprávným posouzením území, které mělo být vzato v úvahu.
 1.
 Narozdíl od posouzení Soudu prvního stupně, relevantní veřejnost sestává pouze z odborníků sklářského průmyslu. Soud prvního stupně tak nesprávně použil čl. 7 odst. 3 NOZS ve vztahu k posouzení relevantní veřejnosti.
 2.
 Narozdíl od posouzení Soudu prvního stupně, odpůrce nesprávně přezkoumal důkazy předložené ohledně získané rozlišovací způsobilosti pro každý členský stát zvlášť, jelikož je to zjevně v rozporu s čl. 7 odst. 3 NOZS, který vyžaduje získání rozlišovací způsobilosti po celém Společenství. Odpůrce se měl – namísto posouzení počtu členských států – podívat se na předložené důkazy jako na celek a posoudit, zda vytváří ucelený obraz o souvislém používání na dostatečně velkém zeměpisném území po dostatečně dlouhou dobu před podáním žádosti o zápis.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, 14.11.1994, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 19.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/30
 Usnesení místopředsedy Tribunálu ze dne 21. dubna 2017 – Post Telecom v. EIB
 (Věc T-158/17 R)
 („Řízení o předběžném opatření - Veřejné zakázky na služby - Zadávací řízení - Komunikační služby metropolitní sítě pro budovy a kanceláře skupiny Evropské investiční banky v Lucembursku - Odmítnutí nabídky uchazeče a zadání zakázky jinému uchazeči - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti“)
 (2017/C 195/42)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Post Telecom SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupci: M. Thewes, C. Saettel a T. Chevrier, advokáti)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: T. Gilliams, P. Kiiver a C. Solazzo, zmocněnci, ve spolupráci s M. Belmessieri a B. Schutyserem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh založený na článcích 278 a 279 SFEU a znějící na odklad vykonatelnosti rozhodnutí EIB ze dne 6. ledna 2017, kterým byla odmítnuta nabídka předložená žalobkyní pro položku č. 1 zadávacího řízení OP-1305, nazvaného „Komunikační služby metropolitní a dálkové sítě pro skupinu Evropské investiční banky“, a rozhodnutí o zadání této položky jinému uchazeči
 Výrok
 1)
 Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.
 2)
 Usnesení ze dne 15. března 2017 vydané ve věci T-158/17 R se zrušuje.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 6.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Handelsgericht Wien (Rakousko) dne 9. července 2012 — Novontech-Zala Kft v. LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH
 (Věc C-324/12)
 2012/C 303/24
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Handelsgericht Wien
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka opravného prostředku „Rekurs“ a odpůrkyně v původním řízení: Novontech-Zala Kft
 Odpůrkyně opravného prostředku „Rekurs“ a navrhovatelka v původním řízení: LOGICDATA Electronic & Software Entwicklungs GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Zakládá zmeškání lhůty pro podání odporu proti evropskému platebnímu rozkazu pověřeným advokátem zavinění ze strany odpůrce ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (1) (dále jen „nařízení“)?
 2)
 Není-li pochybení advokáta součástí zavinění ze strany odpůrce, lze nesprávný zápis běhu lhůty pro podání odporu proti evropskému platebnímu rozkazu provedený pověřeným advokátem vykládat jako mimořádnou okolnost podle čl. 20 odst. 2 tohoto nařízení?
 (1) Úř. věst. L 399, s. 1.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2014 – Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller v. OHIM (Original Eau de Cologne)
 (Věc T-556/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška kolektivní slovní ochranné známky Společenství Original Eau de Cologne - Absolutní důvody pro zamítnutí - Článek 7 odst. 1 písm. b), c) a d) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 016/57)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller eV (Kolín nad Rýnem, Německo) (zástupce: T. Schulte-Beckhausen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D.Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. srpna 2013 (věc R 2064/2012-14) týkajícímu se zápisu slovního označení Original Eau de Cologne jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Verband der Kölnisch-Wasser Hersteller eV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 367, 14.12.2013.


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/8
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 16. ledna 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberlandesgericht Innsbruck — Rakousko) — Siegfried Pohl v. ÖBB Infrastruktur AG
 (Věc C-429/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Článek 21 Listiny základních práv Evropské unie - Článek 45 SFEU - Směrnice 2000/78/ES - Rozdílné zacházení na základě věku - Určení rozhodného dne pro postup na platové stupnici - Promlčecí lhůta - Zásada efektivity)
 2014/C 85/13
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Innsbruck
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Siegfried Pohl
 Žalovaná: ÖBB Infrastruktur AG
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberlandesgericht Innsbruck — Výklad čl. 6 odst. 3 SEU a článku 21 Listiny základních práv Evropské unie a článku 45 SFEU, jakož i směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, 2.12.2000, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79) — Časová působnost — Doba před přistoupením — Odměňování zaměstnanců v odvětví železniční dopravy — Vnitrostátní právní úprava a kolektivní smlouva, podle nichž se při stanovení odměny nezohlední doby zaměstnání získané před dovršením osmnáctého roku věku — Zohlednění poloviny dob zaměstnání získaných zaměstnancem po dovršení osmnáctého roku věku, kromě případu, kdy odbornou praxi získal u „kvazi veřejného“ vnitrostátního podniku nebo u vnitrostátní železniční společnosti — Promlčecí lhůta
 Výrok
 Unijní právo, a zejména zásada efektivity nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která podřizuje třicetileté promlčecí lhůtě, jež počíná běžet ode dne uzavření smlouvy, na jejímž základě byl tento rozhodný den pro platový postup stanoven, nebo ode dne zařazení do nesprávného platového stupně, právo zaměstnance požadovat přehodnocení dob zaměstnání, které se musejí zohlednit pro účely stanovení tohoto rozhodného dne.
 (1) Úř. věst. C 9, 12. 1. 2013.


text:
 23.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/19
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2012 — Wirtgen v. OHIM (Tvar držáku dláta)
 (Věc T-179/12)
 2012/C 184/34
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wirtgen GmbH (Windhagen, Německo) (zástupce: S. Jackermeier, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. února 2012 ve věci R 1923/2011-4;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka ve tvaru držáku dláta pro výrobky zařazené do třídy 7 — přihláška č. 9 749 631.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 37 odst. 3, článku 75 druhé věty, čl. 63 odst. 2, čl. 76 odst. 1 první věty a čl. 77 odst. 1 nařízení č. 207/2009, jakož i čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/22
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte (Itálie) dne 15. června 2009 — Maurizio Polisseni v. A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna
 (Věc C-217/09)
 2009/C 205/39
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Piemonte
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Maurizio Polisseni
 Žalovaný: A.S.L. N. 14 V.C.O. Omegna
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 43 ES a obecně právo Společenství hospodářské soutěže takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava vyplývající z článku 1 zákona č. 475 ze dne 2. dubna 1968 a článku 13 nařízení prezidenta republiky č. 1275 ze dne 21. srpna 1971 v rozsahu, v němž podřizuje povolení k přemístění sídla lékárny z jedné provozovny do druhé, a to i v rámci přidělené oblasti, dodržení vzdálenosti nejméně 200 metrů od ostatních podobných provozoven, která je měřena jako nejkratší pěší vzdálenost mezi prahy lékáren; a nejsou zejména omezení svobody usazování stanovená uvedenou právní úpravou v rozporu s důvody obecného zájmu, které by tato omezení mohly odůvodnit, a nejsou v každém případě nevhodná pro uspokojení těchto zájmů?
 2)
 V každém případě, brání zásada proporcionality, která musí doprovázet veškerá oprávněná omezení svobody usazování a hospodářské soutěže, omezení svobodné hospodářské iniciativy lékárníka, jak vyplývá z právních úprav o omezeních vzdálenosti uvedených v bodě 1?
 3)
 Brání články 152 ES a 153 ES, jež ukládají vysokou a přednostní úroveň ochrany lidského zdraví a spotřebitelů, takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava stanovená článkem 1 zákona č. 475 ze dne 2. dubna 1968 a článkem 13 nařízení prezidenta republiky č. 1275 ze dne 21. srpna 1971 v rozsahu, v němž podřizuje povolení k přemístění sídla lékárny z jedné provozovny do druhé, a to i v rámci přidělené oblasti, dodržení vzdálenosti od ostatních provozoven nejméně 200 metrů, která je měřena jako nejkratší pěší vzdálenost mezi prahy lékáren, bez jakéhokoliv dalšího ohledu na zájmy spotřebitelů a na požadavek účinného rozmístění služeb týkajících se ochrany zdraví na příslušném území?


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/43
 Žaloba podaná dne 22. října 2008 – Voslamber v. Komise
 (Věc F-86/08)
 (2008/C 327/82)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Dietrich Voslamber (Freiburg, Německo) (zástupce: L. Thielen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2008, kterým se zamítá žádost žalobce o primární zdravotní pojištění pro svou manželku
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí generálního ředitelství ADMIN.B Evropské Komise ze dne 9. července 2008 proti žalobci;
 —
 přiznat žalobci nárok, že v jeho případě má jeho manželka nárok na primární pojištění prostřednictvím RCAM;
 —
 vyhradit žalobci všechna práva na další odůvodnění této žalobci;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 19.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/23
 Žaloba podaná dne 6. května 2008 – Ivanov v. Komise
 (Věc T-166/08)
 (2008/C 183/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vladimír Ivanov (Boulogne Billancourt, Francie) (zástupce: F. Rollinger, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 určit odpovědnost Komise za porušení zásad transparentnosti, řádné správy, zákazu diskriminace a rovného zacházení v rámci přijímacího řízení, které proběhlo na základě oznámení o volném pracovním místě „Předpřístupový poradce a politický zpravodaj“ v Sofii v květnu 2003;
 —
 uložit Komisi vyplacení náhrady škody, kterou žalobce utrpěl, na základě čl. 288 druhého pododstavce Smlouvy o založení Evropského společenství;
 —
 uložit tak žalované zaplatit žalobci částku 180 000 EUR jako náhradu škody za utrpěnou újmu;
 —
 jakož i částku 10 000 EUR jako náhradu nemajetkové újmy žalobce;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce podal v roce 2003 svou kandidaturu na pracovní místo místního zaměstnance pracujícího jako „Předpřístupový poradce“ v Sofii. Jeho kandidatura byla v úvodní fázi výběru odmítnuta z důvodu jeho dvojího francouzsko-bulharského státního občanství, neboť pracovní místo mohlo být obsazeno pouze žadateli majícími státní příslušnost členského státu.
 Žalobce v průběhu přijímacího řízení a po odmítnutí své kandidatury marně po Komisi požadoval přesnější informace týkající se řízení a odůvodnění odmítnutí své kandidatury. Věc poté předložil Evropskému ombudsmanovi, který došel k závěru, že ze strany Komise došlo k nesprávnému úřednímu postupu a porušení zásady zákazu diskriminace nebo rovného zacházení ze strany Komise.
 Žalobce se touto žalobou domáhá, aby Soud určil mimosmluvní odpovědnost Komise za porušení zásad transparentnosti, řádné správy, zákazu diskriminace a rovného zacházení, kterého se dopustila v rámci dotčeného přijímacího řízení.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/9
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. února 2016 společností British Airways plc proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 16. prosince 2015 ve věci T-48/11, British Airways plc v. Evropská komise
 (Věc C-122/16 P)
 (2016/C 191/11)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: British Airways plc (zástupce: J. Turner QC, R. O'Donoghue, Barristers, A. Lyle-Smythe, Solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu v rozsahu, v němž zužuje rozsah zrušení napadeného rozhodnutí Evropské komise pouze na návrhové žádání uplatněné společností British Airways v její původní žalobě na neplatnost;
 —
 zrušil odstavec 1 výroku rozsudku Tribunálu;
 —
 zrušil napadené rozhodnutí Evropské komise v plném rozsahu, a
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tímto návrhem se společnost British Airways plc domáhá částečného zrušení rozhodnutí Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 ve věci T-48/11, British Airways plc v. Evropská komise. Uvedeným rozsudkem bylo částečně zrušeno rozhodnutí Komise C(2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 ve věci COMP/39258 – letecká nákladní doprava, v rozsahu, v němž se týkalo společnosti British Airways.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka dva důvody.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění pojmu ultra petita za účelem zúžení vlastních úkonů, ačkoli z vlastního podnětu shledal, že je rozhodnutí Evropské komise zcela vadné v důsledku zásadních pochybení spojených s veřejným pořádkem. Tím, že Tribunál vznesl z vlastního podnětu otázku veřejného pořádku a na tomto základě předloženou věc rozhodl, neznamená, že rozhodoval ultra petita; Tribunál se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že je zásadou ultra petita omezen při rozhodování o důsledcích svého rozhodnutí ve výroku rozsudku.
 2.
 Druhý, podpůrně uplatněný důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že i kdyby se zásada ultra petita použila, měl Tribunál rozhodnout, že přesto mohl – či dokonce měl – zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu, aby tak zajistil účinek svým závěrům, že v napadeném rozhodnutí došlo k pochybením odporujícím právním normám vyšší právní síly, a sice zásadě legality a zásadě účinné soudní ochrany podle článku 47 Listiny základních práv.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/10
 Žaloba podaná dne 23. července 2008 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-343/08)
 (2008/C 272/16)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: M. Šimerdová, N. Yerrell, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že tím, že neuvedla své vnitrostátní právní předpisy do plného souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi (1), zejména neprovedením článku 8, článku 9 v plném rozsahu, článků 13, 15 – 18 a 20 odst. 2-4 směrnice, nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice, zejména z článku 22 odst. 1.
 —
 uložit České republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 23. září 2005.
 (1) Úř. věst. L 235, s. 10, zvláštní vydání v českém jazyce Kapitola 05 Svazek 04 s. 350


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. ledna 2012 Sheilesh Shah, Akhil Shah proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 10. listopadu 2011 ve věci T-313/10, Three-N-Products Private Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-14/12 P)
 2012/C 73/39
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Sheilesh Shah, Akhil Shah (zástupce: M. Chapple, Barrister)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Three-N-Products Private Ltd.
 Návrhová žádání
 Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek;
 —
 potvrdil rozhodnutí;
 —
 přijal přihlášku ochranné známky Společenství k zápisu;
 —
 uložil žalobkyni v prvním stupni náhradu nákladů vynaložených navrhovateli v souvislosti s projednávanou žalobou, jednáním před Tribunálem a rozhodnutím.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelé uvádí, že se Tribunál v následujících bodech dopustil nesprávného právního posouzení:
 Tribunál rozhodl nesprávně, že neexistuje nebezpečí záměny mezi spornou ochrannou známkou a dvěma staršími zapsanými ochrannými známkami, na které žalobkyně v prvním stupni poukazuje (jednou je slovní ochranná známka AYUR a druhou je obrazová ochranná známka obsahující slovo AYUR), a to vzhledem k nízké rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek a nízké obecné podobnosti mezi kolidujícími označeními;
 Tribunál zejména nesprávně rozhodl, že ačkoliv písmena U a I, která byla přidána doprostřed a na konec slova AYUR, odlišují spornou ochrannou známku, dané odlišení „jako takové k upozornění spotřebitele nestačí“;
 Tribunál rovněž nesprávně rozhodl, že mezi kolidujícími označeními nejsou žádné významné a podstatné vzhledové, fonetické a pojmové rozdíly.


text:
 22.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 329/14
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. června 2014 – Stahlwerk Bous v. Komise
 (Věc T-172/14 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Státní podpory - Vnitrostátní podpora produkce elektřiny z obnovitelných zdrojů - Rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v oblasti státních podpor - Návrh na odklad vykonatelnosti - Naléhavost - Fumus boni juris“)
 2014/C 329/17
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Stahlwerk Bous GmbH (Bous, Německo) (zástupci: H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. Maxian Rusche a R. Sauer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odložení právních účinků rozhodnutí, kterým Komise zahájila formální vyšetřovací řízení v oblasti státních podpor, které se týká německého zákona o energiích z obnovitelných zdrojů.
 Výrok
 1)
 Návrh na vydání předběžného opatření se zamítá.
 2)
 Rozhodnutí ze dne 7. dubna 2014, Stahlwerke Bous v. Komise (T-172/14 R) se zrušuje.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 28.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/4
 Žaloba podaná dne 8. srpna 2013 — Comptoir d'Épicure v. OHIM — A-Rosa Akademie (da rosa)
 (Věc T-405/13)
 2013/C 284/06
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Le Comptoir d'Épicure (Paříž, Francie) (zástupce: S. Arnaud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: A-Rosa Akademie GmbH (Rostock, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. května 2013 ve věci R 1195/2012-5;
 —
 uložil OHIM a A-Rosa Akademie GmbH náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky obsahující slovní prvky „da rosa“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 29, 30 a 43 — Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 1 047 095
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: A-Rosa Akademie GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranné známky Společenství, slovní národní a mezinárodní ochranné známky „a ROSA“, a národní a mezinárodní obrazové ochranné známky obsahující slovní prvky „aROSA Lust auf Schiff“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 První žalobní důvod vycházející z rozporného odůvodnění, či dokonce překročení pravomoci;
 —
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 5, čl. 34 odst. 1 a článku 35 nařízení č. 207/2009;
 —
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 42 odst. 2 nařízení č. 207/2009, pravidla 22 nařízení č. 2868/95 a čl. 78 odst. 1 nařízení č. 207/2009;
 —
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení obecných právních zásad, hierarchie právních norem a zjevně nesprávného posouzení;
 —
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení článku 6 Evropské úmluvy o lidských právech, článku 75 nařízení č. 207/2009 a pravidla 22 odst. 2 a 3 nařízení č. 2868/95;
 —
 Sedmý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení relevantní veřejnosti a z posouzení označení;
 —
 Osmý žalobní důvod vycházející z rozlišovací způsobilosti starší ochranné známky ve třídách 39, 43 a 44.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/29
 Žaloba podaná dne 29. března 2012 — Bayerische Motoren Werke v. OHIM (ECO PRO)
 (Věc T-145/12)
 2012/C 165/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bayerische Motoren Werke AG (Mnichov, Německo) (zástupkyně: C. Onken, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 18. ledna 2012 ve věci R 1418/2011-4;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ECO PRO“ pro výrobky zařazené do tříd 9 a 12 — mezinárodní zápis (IR) č. W 1059979.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: odepření ochrany mezinárodního zápisu uvádějícího Evropskou unii.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 v rozsahu, v němž odvolací senát nesprávně konstatoval, že mezinárodní zápis ochranné známky žalobce neměl rozlišovací způsobilost ve smyslu uvedeného článku.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 5. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Anotato Dikastirio Kyprou – Kypr) – Cypra Ltd v. Kypriaki Dimokratia
 (Věc C-402/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Veterinární předpisy - Nařízení (ES) č. 854/2004 - Produkty živočišného původu určené k lidské spotřebě - Úřední kontroly - Určení úředního veterinárního lékaře - Porážka zvířat“)
 (2015/C 016/06)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Anotato Dikastirio Kyprou
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Cypra Ltd
 Odpůrkyně: Kypriaki Dimokratia
 Výrok
 Ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro organizaci úředních kontrol produktů živočišného původu určených k lidské spotřebě, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006, musejí být vykládána v tom smyslu, že v zásadě nebrání tomu, aby příslušný orgán určil okamžik, kdy má dojí k porážce zvířat, za účelem jmenování úředního veterinárního lékaře ke kontrole porážky a odmítl vyslat takového veterinárního lékaře ve dnech a hodinách stanovených jatky, ledaže by bylo objektivně nezbytné, aby k porážce zvířat došlo v takový den, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 274, 21. 9. 2013.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/18
 Žaloba podaná dne 8. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-61/07)
 (2007/C 95/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a J.-B. Laignelot, zmocněnci)
 Žalovaný: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepředložilo zprávu obsahující informace vyžadované čl. 3 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES ze dne 11. února 2004 o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedeného článku;
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lucemburské velkovévodství Komisi do 15. března 2005 neoznámilo zprávu obsahující informace stanovené v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí 280/2004, týkající se jednak vnitrostátních politik a opatření, které omezují nebo snižují emise skleníkových plynů ze zdrojů nebo podporují snížení pomocí propadů, poskytnuté podle odvětví pro každý skleníkový plyn, a jednak minimálních národních odhadů emisí skleníkových plynů ze zdrojů a jejich snížení pomocí propadů jako minimum pro roky 2005, 2010, 2015 a 2020 uspořádaných podle plynů a podle odvětví.
 (1) Úř. věst. L 49, s. 1.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/13
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. září 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Breda — Nizozemí) — VAV-Autovermietung GmbH v. Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid/kantoor Roosendaal
 (Věc C-91/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Volný pohyb služeb - Články 49 ES až 55 ES - Motorová vozidla - Používání motorového vozidla registrovaného a pronajatého v jiném členském státě - Zdanění tohoto vozidla v prvním členském státě při jeho prvním použití na vnitrostátní silniční síti)
 2011/C 30/19
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Breda
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: VAV-Autovermietung GmbH
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Zuid/kantoor Roosendaal
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank Breda — Výklad článků 56 SFEU až 62 SFEU — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví výběr registrační daně při prvním použití vnitrostátní sítě veřejných komunikací vozidlem
 Výrok
 Články 49 ES až 55 ES musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci, která je předmětem sporu v původním řízení, podle níž je osoba, která má bydliště, nebo je usazena v určitém členském státě, jež v tomto členském státě používá vozidlo registrované a pronajaté v jiném členském státě, povinna při prvním použití tohoto vozidla na silnicích prvního členského státu odvést daň v plné výši, přičemž přeplatek vypočtený v závislosti na době, po kterou trvalo používání uvedeného vozidla na těchto silnicích, je vrácen bez úroků poté, co toto užívání skončilo.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 15.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 45/31
 Usnesení Tribunálu ze dne 26. listopadu 2013 — Pips v. OHIM — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)
 (Věc T-38/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2014/C 45/51
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pips BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupce: J. van den Berg, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Geroulakos, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Německo) (zástupci: S. Körber a D. Kämper, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. října 2011 (věc R 2420/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG a Pips BV.
 Výrok
 1)
 Není důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalovaným. Vedlejší účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení
 (1) Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/28
 Žaloba podaná dne 12. února 2007 – Du Pont de Nemours (Francie) a další v. Komise
 (Věc T-31/07)
 (2007/C 69/57)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Du Pont de Nemours (Francie) SAS (Puteaux, Francie), Du Pont Portugal Serviços (Lisabon, Portugalsko), Du Pont Ibérica SL (Barcelona, Španělsko), Du Pont de Nemours (Belgie) BVBA (Mechelen, Belgie), Du Pont de Nemours Italiana Srl (Miláno, Itálie), Du Pont de Nemours (Nizozemsko) BV (Dordrecht, Nizozemsko), Du Pont de Nemours (Německo) GmbH (Bad Homburg, Německo), DuPont CZ s.r.o. (Praha, Česká republika), DuPont Hungary Trading Ltd (Budaors, Maďarsko), DuPont Poland Sp.z o.o. (Varšava, Polsko), DuPont Romania Srl (Bukurešť, Rumunsko), Du Pont (UK) Ltd (Herts, Spojené království), Du PontAGro Hellas SA (Athény, Řecko), DuPont International Operations Sarl (Švýcarsko), DuPont Solutions (Francie) SAS (Puteaux, Francie) (zástupci: D. Waelbroeck, N. Rampal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyň
 —
 zrušit přílohu směrnice Komise 2006/133/ES, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky flusilazol v rozsahu, v jakém stanoví konec platnosti doby zařazení látky flusilazol na 30. červen 2008;
 —
 zrušit čl. 3 odst. 2 směrnice Komise 2006/133/ES, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky flusilazol v rozsahu, v jakém stanoví datum, do kterého musí členské státy, po novém zhodnocení, změnit nebo odejmout povolení pro přípravky obsahující látku flusilazol na 30. červen 2008;
 —
 zrušit část A Zvláštních ustanovení obsažených v příloze směrnice Komise 2006/133/ES, kterou se mění směrnice 91/414/EHS v rozsahu, v jakém stanoví omezení u druhů plodin, u kterých může být povoleno použití látky flusilazol členskými státy po jejím zařazení do přílohy I ke směrnici 91/414/ES, a která musí být provedena do 30. června 2007 („napadená omezení“);
 —
 uložit Komisi náhradu škody vzniklou žalobkyním v důsledku napadených omezení a stanovit výši této náhrady škody na částku, kterou žalobkyně ocenily v přibližné výši 109 milionů USD (přibližně 84 milionů eur); nebo jakoukoli jinou částku odrážející škodu, která byla způsobena žalobkyním nebo škodu, která jim vznikne a kterou dále prokáží v průběhu tohoto řízení, zejména aby byla řádně zohledněna škoda vzniklá v budoucnu;
 —
 alternativně uložit účastnicím řízení, aby předložily v přiměřené lhůtě po vydání rozsudku vyčíslenou částku týkající se odškodnění, na kterém se účastnice řízení dohodly, nebo – v případě neexistence dohody – uložit účastnicím řízení, aby předložily ve stejné lhůtě své závěry s podrobnými číselnými údaji;
 —
 stanovit, že u částky, která má být zaplacena, mají být od vydání rozsudku Soudu až do jejího skutečného uhrazení, zaplaceny úroky ve výši úrokové sazby používané Evropskou centrální bankou pro hlavní refinanční operace zvýšené o dva procentní body nebo ve výši jiné přiměřené úrokové sazby určené Soudem;
 —
 uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Prostřednictvím své žaloby se žalobkyně domáhají částečného zrušení přílohy směrnice Komise 2006/133/ES (1), ze dne 11. prosince 2006, kterou se mění příloha I směrnice Rady 91/414/EHS (2) o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh, v rozsahu, v jakém omezuje dobu zařazení látky flusilazol, tak druhy plodin, u kterých může být použití látky flusilazol povoleno členskými státy.
 Žalobkyně tvrdí, že napadená omezení jsou protiprávní, jelikož jsou založena na pouhém posouzení nebezpečí a nikoli na posouzení rizika, jak vyžaduje směrnice 91/414/EHS. Zejména se domnívají, že snížením doby zařazení na 18 měsíců namísto běžné doby 10 let, jakož i omezením povoleného užívání látky flusilazol pouze na některé druhy plodin Komise údajně porušila své povinnosti plynoucí ze Smlouvy o ES a z uvedené směrnice a nařízení, která jí pozměňují, jakož i některé základní zásady a cíle práva Společenství. Žalovaná totiž podle žalobkyň porušila zásadu proporcionality, zásadu řádné správy a právo být slyšen, jakož i zásady právní jistoty, ochrany legitimních očekávání a zákazu diskriminace, a povinnost přiměřeného odůvodnění. Žalobkyně konečně tvrdí, že žalovaná zneužila své pravomoci tím, že o omezeních rozhodla svévolně a nezohlednila kritéria stanovená ve směrnici.
 Kromě žaloby na neplatnost podaly žalobkyně také žalobu na náhradu škody na základě článku 235 a čl. 288 odst. 2 ES, která jim údajně vznikla v důsledku napadených omezení.
 (1) Směrnice Komise 2006/133/ES, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinné látky flusilazol; Úř. věst. 2006, L 349, s. 27.
 (2) Směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh; Úř. věst. 1991, L 230, s. 1.


text:
 11.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/31
 Žaloba podaná dne 27. února 2015 – Dextro Energy v. Komise
 (Věc T-100/15)
 (2015/C 155/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Dextro Energy GmbH & Co. KG (Krefeld, Německo) (zástupci: M. Hagenmeyer a T. Teufer, Rechtsanwälte)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil nařízení Komise (EU) 2015/8 ze dne 6. ledna 2015 o neschválení určitých zdravotních tvrzení při označování potravin jiných než tvrzení o snížení rizika onemocnění a o vývoji a zdraví dětí (Úř. věst. L 3, s. 6);
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 18 odst. 4 nařízení č. 1924/2006 (1)
 Žalobkyně tvrdí, že neexistuje žádný důvod, který by mohl odůvodnit odmítnutí pěti tvrzení, ačkoliv Evropský úřad pro bezpečnost potravin v této souvislosti uskutečnil pět vědeckých studií, které byly kladné. Těchto pět tvrzení neporušuje obecně uznávané výživové a zdravotní zásady, ani neadresují spotřebiteli protichůdná a klamavá tvrzení; nejsou dvojsmyslná nebo klamavá.
 Druhý žalobní důvod vycházející z nedostatku proporcionality
 Žalobkyně považuje absolutní základ reklamy vyplývající ze zamítnutí žádosti, za nepřiměřený, a to vzhledem ke kladnému stanovisku vydanému Evropským úřadem pro bezpečnost potravin, které se týkalo pěti zdravotních tvrzení žalobkyně.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovnosti
 Žalobkyně tvrdí, že žalovaná odmítla povolit zdravotní tvrzení, která nebyla vědecky zpochybněna, ačkoliv v minulosti povolila srovnatelná tvrzení.
 Čtvrtý důvod vycházející z nedostatečného odůvodnění
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že napadené nařízení neobsahuje dostatečné odůvodnění; nic neprokazuje, že žalovaná vzala v úvahu argumenty žalobkyně a veřejnosti, ani že je zkoumala odděleně.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst l 404, s. 9).


text:
 13.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/20
 Žaloba podaná dne 4. května 2015 – Beele Engineering v. OHIM (WE CARE)
 (Věc T-222/15)
 (2015/C 228/24)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Beele Engineering BV (Aalten, Nizozemsko) (zástupce: M. Ring, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „WE CARE“ – Přihláška č. 12 610 275
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 11. února 2015 ve věci R 1933/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/15
 Žaloba podaná dne 12. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-53/08)
 (2008/C 107/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Braun a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Rakouská republika tím, že v § 6 odst. 1 Notariatsordnung (notářský řád) stanoví jako podmínku pro přístup k povolání notáře rakouské státní občanství, porušila články 43 ES a 45 ES;
 —
 určit, že Rakouská republika tím, že neprovedla směrnici 89/48/ES (resp. směrnici 2005/36/ES) pro povolání notáře, porušila tuto směrnici a články 43 ES a 45 ES;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 43 ES zakazuje jakoukoliv diskriminace na základě státní příslušnosti, která jako omezení svobody usazování vyplývá z právních předpisů. Podle čl. 45 odst. 1 ES se ustanovení kapitoly o právu usazování nevztahují na činnosti, které jsou v příslušném členském státě spjaty, i když jen příležitostně, s výkonem veřejné moci.
 Podle Notariatsordnung mohou být v Rakousku jmenováni notářem pouze rakouští státní příslušníci. Sporné ustanovení tedy diskriminuje na základě státní příslušnosti a porušuje svobodu usazování státních příslušníků jiných členských států tím, že jim brání ve výkonu povolání notáře.
 Komise má za to, že na činnosti notářů se nevztahuje výjimka článku 45 ES, svoboda usazování tedy je použitelná na povolání notáře.
 Pro účely zodpovězení otázky, co znamená „veřejná moc“ ve smyslu článku 45 ES, je nutno vycházet jednak z vnitrostátního chápání tohoto pojmu. Činnosti, které se v jednom členském státě nepovažují za veřejnou moc, nemohou být brány pro účely výjimky v potaz, a to ani tehdy, jestliže by stejné činnosti byly v jiném členském státě považovány za veřejnou moc. Na straně druhé je pro účely výkladu článku 45 ES nutno pojem a rozsah veřejné moci stanovit právem Společenství, jeho význam je nutno vyložit Soudním dvorem autonomně a jednotně. Skutečnost, že rakouský zákonodárce a rakouské soudy v zásadě považují činnosti notářů za účast na vnitrostátní veřejné moci neznamená, že tyto činnosti mohou být podle přísnějšího posouzení na základě práva Společenství již proto vyňaty ze svobody usazování. Jako výjimku ze základní svobody je totiž nutno čl. 45 odst. 1 ES vykládat restriktivně.
 Při současném stavu integrace je možné jen velmi těžko najít věcné odůvodnění pro podmínku státní příslušnosti v souvislosti s činnostmi notářů. Žádná z těchto činností, i pokud by tato měla být svrchované povahy, nevyžaduje zvláštní vazbu na stát, která charakterizuje státní příslušnost. Tyto činnosti rovněž nejsou spojeny s rizikem vyvolání konfliktu s tuzemci prostřednictvím výkonu svrchovaných pravomocí a nasazení státních mocenských prostředků.
 Činnosti, které Rakouská republika uvedla k odůvodnění podmínky státní příslušnosti – provádění listinných zápisů o právních skutečnostech a dohodách, opatřování doložkou vykonatelnosti, právní poradenství, jakož i činnost jako soudní komisař – nepostačovaly pro odůvodnění použití článku 45 ES. Pokud se vůbec podílí na výkonu veřejné moci, děje se tak jen nepřímým způsobem. Výkon veřejné moci dále nesmí být zaměněn s činnostmi ve veřejném zájmu. Obecná prospěšnost nutně nepatří k veřejné moci; činnosti sledující obecné blaho, a ne zájem jednotlivců nemusí být nutně upraveny prostřednictvím přenesení veřejné moci. Zatímco skutečný výkon veřejné moci může zůstat vyhrazen vlastním státním příslušníkům, výkon určité činnosti ve veřejném zájmu, jako je tomu například u preventivní péče o právo, může být zabezpečen rovněž tím, že přístup k povolání, jakož i povinnosti spojené s povoláním budou podléhat zvláštním pravidlům a zvláštní kontrole.
 Komise se tedy domnívá, že žádná z činností, při posuzování každé z nich jednotlivě nebo všech společně, kterými se notáři v Rakousku zabývají, nepředstavuje přímou a specifickou účast na výkonu veřejné moci ve smyslu judikatury.