text:
 15.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (Chancery Division) (Spojené království) dne 3. října 2012 — Actavis Group TC, EHF, Actavis UK v. Sanofi
 (Věc C-443/12)
 2012/C 389/07
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (Chancery Division)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Actavis Group PTC EHF, Actavis UK Ltd
 Žalovaný: Sanofi
 Třetí strana: Sanofi Pharma Bristol-Myers Squibb SNC
 Předběžné otázky
 1)
 Podle jakých kritérií se určuje, zda je výrobek chráněn „platným základním patentem“ podle čl. 3 písm. a) nařízení 469/2009/ES (1) (dále jen „nařízení“)?
 2)
 V situaci, v níž je několik výrobků chráněno platným základním patentem, brání nařízení, a zejména čl. 3 písm. c), tomu, aby bylo majiteli patentu vydáno osvědčení pro každý chráněný výrobek?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (Úř. věst. 2009 L 152, s. 1)


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/15
 Opravný prostředek podaný dne 28. září 2005 Dorte Schmidt-Brown proti rozsudku vydanému dne 5. července 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-387/02, Dorte Schmidt-Brown proti Komisi Evropských společenství
 (Věc C-365/05 P)
 (2005/C 281/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 28. září 2005 opravný prostředek podaný Dorte Schmidt-Brown, zastoupenou Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, proti rozsudku vydanému dne 5. července 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (prvním senátem) ve věci T-387/02, Dorte Schmidt-Brown proti Komisi Evropských společenství
 Účastníce řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 Rozhodl, že
 rozsudek Soudu (prvního senátu) ze dne 5. července 2005 ve věci T-387/02 (Dorte Schmidt-Brown v. Komise Evropských společenství) se v celém rozsahu zrušuje;
 Dále rozhodl, že
 rozhodnutí Komise ze dne 26. dubna 2002, v rozsahu v němž zamítá navrhovatelce přiznání finanční pomoci požadované k tomu, aby jí umožnila pokrýt celkové náklady na obhajobu, které musela vynaložit za účelem získání uznání a výplaty morální, profesní a materiální škody utrpěné z důvodu nactiutrhačných projevů a písemností Eurogramme Ltd se zrušuje.
 Žalované se ukládá náhrada nákladů řízení vzniklých v řízení v prvním stupni a řízení o opravném prostředku
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka konstatuje, že je protiprávní, že Soud zkoumal, zda byla v okolnostech projednávaného případu porušena ustanovení článku 24 služebního řádu k újmě navrhovatelky, aniž by přihlédl k rozhodnutí přijatému místopředsedou Komise, Neilem Kinnockem po novém přezkoumání žádosti o podporu a pomoc ze dne 15. ledna 2002 o vyhovění obzvláště této žádosti.
 Toto rozhodnutí mu bylo oznámeno dopisy ze dne 16. a 22. května 2003.
 Tím, že tak jednal, Soud nevzal do úvahy všechny okolnosti projednávaného případu a zejména rozhodnutí přijatá Komisí poté, co se stěžovatelka obrátila na High Court of Justice (England & Wales) a opatření přijatá místopředsedou Komise Neilem Kinnockem v důsledku jeho nového přezkoumání opodstatněnosti žádosti o finanční pomoc podané žalobkyní dne 15. ledna a nevzal také do úvahy opatření přijatá předsedou s ohledem na obnovení cti a důstojnosti navrhovatelky jak u jejích kolegů v DG Eurostat, tak u Výboru pro kontrolu rozpočtu (Cocobu) Evropského parlamentu.
 Navíc Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když omezil svůj přezkum na použitelnost prvního pododstavce čl. 24 služebního řádu, zatímco v projednávaném případě měl rovněž zkoumat legalitu napadeného rozhodnutí ve vztahu k předpisu druhého pododstavce čl. 24 služebního řádu.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. ledna 2015 – Abdulrahim v. Rada a Komise
 (Věc T-127/09 RENV) (1)
 („Vrácení věci po zrušení - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem - Nařízení (ES) č. 881/2002 - Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů osoby zapsané na seznam vypracovaný orgánem Organizace spojených národů - Zápis jména této osoby do seznamu obsaženého v příloze I nařízení (ES) č. 881/2002 - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Lhůta k podání žaloby - Překročení - Omluvitelné pochybení - Základní práva - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Právo na ochranu vlastnictví - Právo na respektování soukromého a rodinného života“)
 (2015/C 065/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Abdulbasit Abdulrahim (Londýn, Spojené království) (zástupci: P. Moser, QC, E. Grieves, barrister, H. Miller a R. Graham, solicitors)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: E. Finnegan a G. Étienne, zmocněnci) a Evropská komise (zástupci: E. Paasivirta a G. Valero Jordana, zmocněnci)
 Předmět věci
 Původně jednak návrh na částečné zrušení nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 467/2001, kterým se zakazuje vývoz určitého zboží a služeb do Afghánistánu, zesiluje zákaz letů a rozšiřuje zmrazení prostředků a jiných finančních zdrojů afghánského Talibanu (Úř. věst. L 139, s. 9), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 ze dne 22. prosince 2008, kterým se po sto třetí mění nařízení č. 881/2002 (Úř. věst. L 345, s. 60), nebo tohoto posledně uvedeného nařízení v rozsahu, v němž se týká žalobce, a jednak návrh na náhradu újmy údajně způsobené těmito akty
 Výrok rozsudku
 1)
 Nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 ze dne 22. prosince 2008, kterým se po sto třetí mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem se zrušuje v rozsahu, v němž se týká Abdulbasita Abdulrahima.
 2)
 Rada Evropské unie a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené A. Abdulrahimem v souvislosti s řízením o žalobě na neplatnost, jakož i částky poskytnuté Tribunálem z titulu právní pomoci.
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009.


text:
 13.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/5
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 27. listopadu 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Inalta Curte de Casație și Justiție — Rumunsko) — SC „AUGUSTUS“ Iași SRL v. Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit
 (Věc C-627/11) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Zjevná nepřípustnost)
 2013/C 108/09
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Inalta Curte de Casație și Justiție
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: SC „AUGUSTUS“ Iași SRL
 Žalovaná: Agenția de Plăți pentru Dezvoltare Rurală și Pescuit
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Inalta Curte de Casație și Justiție — Výklad nařízení Rady (ES) č. 1268/1999 ze dne 21. června 1999 o podpoře Společenství pro předvstupní opatření v oblasti zemědělství a rozvoje venkova v kandidátských zemích střední a východní Evropy v předvstupním období (Úř. věst. L 161, s. 87; Zvl. vyd. 11/31, s. 268), jakož i nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (Úř. věst. L 161, s. 1; Zvl. vyd. 14/01, s. 31) — Zrušení a navrácení finanční podpory Společenství poskytnuté na základě programu SAPARD v případě nesrovnalostí — Uznatelnost vynaložených nákladů — Případ vyšší moci — Odůvodnění — Pojmy „hospodářská efektivita“ a „ziskovost“
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Inalta Curte de Casație și Justiție — Sectia de contencios administrativ si fiscal (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 3. listopadu 2011 je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 14. dubna 2005
 ve věci C-163/03: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 80/68/EHS - Ochrana podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami - Články 3, 4 a 5 - Směrnice 91/689/EHS - Nebezpečné odpady - Čl. 2 odst. 1 a čl. 6 odst. 1)
 (2005/C 143/08)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-163/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 8. dubna 2003, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: G. Valero Jordana a M. Konstantinidis) proti Řecké republice (zmocněnec: E. Skandalou), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, U. Lõhmus a A. Ó. Caoimh (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 14. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Řecká republika tím, že
 —
 nepřijala nezbytná opatření k zabránění vnikání do podzemních vod látek ze seznamu I směrnice Rady 80/68/EHS ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami, a k omezení vnikání látek ze seznamu II této směrnice do podzemních vod tak, aby nedocházelo k jejich znečišťování těmito látkami,
 —
 nepodrobila předchozímu šetření každé odstraňování nebo ukládání těchto látek za účelem odstranění látek ze seznamu I uvedené směrnice, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění, a
 —
 nepodrobila předchozímu šetření všechna přímá vypouštění látek ze seznamu II směrnice 80/68, jakož i odstraňování nebo ukládání těchto látek za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění,
 pokud jde o oblast Thriassion Pedion, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 3, 4 a 5 směrnice 80/68.
 2.
 Řecká republika tím, že nepřijala nezbytná opatření k registrování a identifikování nebezpečných odpadů ukládaných v oblasti Thriassion Pedion a tím, že nevypracovala buď samostatně nebo v rámci obecného plánování nakládání s odpady plán pro nakládání s nebezpečnými odpady v oblasti Thriassion Pedion, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech.
 3.
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 7.6.2003.


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 9. července 2008 Petrusem Kerstensem proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 8. května 2008 ve věci F-119/06, Kerstens v. Komise
 (Věc T-266/08 P)
 (2008/C 247/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Petrus Kerstens (Overijse, Belgie) (zástupce: C. Mourato, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání navrhovatele
 —
 zrušit napadený rozsudek;
 —
 vrátit věc Soudu pro veřejnou službu Evropské unie;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Projednávaným kasačním opravným prostředkem se navrhovatel domáhá zrušení rozsudku Soudu pro veřejnou službu (SVS) ze dne 8. května vydaného ve věci Kerstens v. Komise, F-119/06, kterým byla zamítnuta žaloba, jíž navrhovatel navrhoval jednak zrušení rozhodnutí řídícího výboru Úřadu pro správu a vypořádávání individuálních nároků ze dne 8. prosince 2005 o změně organizačního schématu uvedeného úřadu v rozsahu, v němž má toto rozhodnutí za účinek převedení navrhovatele, v té době vedoucí odboru „Zdroje“, na funkci, jejíž náplní jsou studie a prognózy, a jednak návrh na náhradu škody.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku se navrhovatel dovolává důvodu vycházejícího ze zkreslení skutkového stavu a důkazů, jakož i z nesprávného právního posouzení, kterého se dopustil SVS při použití článku 7 služebního řádu úředníků Společenství a ustanovení služebního řádu v oblasti disciplinárního opatření a zneužití pravomoci, jelikož SVS z nesprávných skutkových zjištění vyvodil, že zmíněný článek 7 nebyl porušen.
 Navrhovatel krom toho poukazuje na to, že SVS neodůvodnil napadený rozsudek dostatečným způsobem, pokud jde o posouzení služebního zájmu, který uplatnil Úřad pro správu a vypořádání individuálních nároků a o zřízení dalšího útvaru studií a prognóz ve světle chronického nedostatku zaměstnanců Úřadu.
 Zatřetí má navrhovatel za to, že jeho práva obhajoby byla porušena, jelikož SVS založil několik úvah na posudku o vývoji služebního postupu za období od 1. ledna 2006 do 31. prosince 2006, který Komise poprvé předložila na jednání, aniž by navrhovatel měl příležitost uplatnit svůj postoj vůči těmto úvahám.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Hamburg (Německo) dne 26. června 2006 – Interboves GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 (Věc C-277/06)
 (2006/C 212/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Interboves GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Jonas
 Předběžné otázky
 1)
 Upravuje bod 48.7 písm. a) kapitoly VII přílohy směrnice 91/628/EHS (1) základní požadavek pro přepravu na moři s tím, že v zásadě – jsou-li splněny požadavky bodů 48.3 a 48.4 kapitoly VII přílohy směrnice 91/628/ES s výjimkou délky trvání cesty a doby pro odpočinek – i při přepravě zvířat tzv. trajekty typu roll-on/roll-off nejsou délky trvání přepravy po silnici před a po přepravě na moři vzájemně spojeny?
 2)
 Obsahuje bod 48.7 písm. b) kapitoly VII přílohy směrnice 91/628/EHS zvláštní ustanovení pro tzv. trajekty typu roll-on/roll-off provozované na území Společenství, které se použije vedle, tj. doplňkově k požadavkům v bodu 48.4 písm. a) kapitoly VII přílohy směrnice 91/628/EHS s tím důsledkem, že po příjezdu trajektu do přístavu určení nezačíná pouze tehdy nová maximální délka trvání cesty 29 hodin (argument v bodu 48.4 písm. d) kapitoly VII přílohy směrnice); nýbrž je nutno dodržet 12-hodinovou přestávku, pokud délka trvání cesty na moři překročila obecnou úpravu v bodech 48.2 až 48.4 kapitoly VII přílohy směrnice – konkrétně 29 hodin podle bodu 48.4 písm. d)?
 (1) Úř. věst. L 340, s. 17.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/51
 Žaloba podaná dne 18. října 2010 — Mayer Naman v. OHIM — Daniel e Mayer (David Mayer)
 (Věc T-498/10)
 ()
 2010/C 346/101
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: David Mayer Naman (Řím, Itálie) (zástupci: S. Sutti, advokát, S. Cazzaniga, advokát, V. Fedele, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Daniel e Mayer Srl (Milán, Itálie)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 změnit v plném rozsahu napadené rozhodnutí
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „David Mayer“ (přihláška č. 1518950), pro označení zejména výrobků tříd 18 a 25.
 Majitel ochranné známky Společenství: Žalobce
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Daniel e Mayer Srl
 Ochranná známka účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti: italská slovní ochranná známka„Daniel & Mayer made in Italy“ (č. 472351), pro výrobky třídy 25, a nezapsaná slovní ochranná známka „Daniel& Mayer“, užívaní v Itálii, pokud jde o „výrobu a prodej oděvů a doplňků“.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: částečné vyhovění návrhu na prohlášení neplatnosti
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení a nesprávné uplatnění článku 8 nařízení č. 207/2009.


text:
 28.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 126/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. března 2012 — Coverpla v. OHIM — Heinz-Glas (Lahvička)
 (Věc T-450/08) (1)
 ((Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující lahvičku - Starší (průmyslový) vzor - Důvod neplatnosti - Zpřístupnění staršího (průmyslového) vzoru veřejnosti - Nedostatek novosti - Články 5 a 25 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 6/2002)
 2012/C 126/25
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Coverpla (Nice, Francie) (zástupci: P. Greffe a M. Chaminade, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Heinz-Glas GmbH (Piesau, Německo) (zástupce: M. Pütz Poulalion, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 7. července 2008 (věc R 1411/2007-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru Společenství mezi společnostmi Heinz-Glas GmbH a Coverpla.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Coverpla se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 10.1.2009.


text:
 13.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/27
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. prosince 2009 Arkema France SA proti rozsudku Soudu prvního stupně (sedmého senátu) vydanému dne 30. září 2009 ve věci T-168/05, Arkema v. Komise
 (Věc C-520/09 P)
 2010/C 37/34
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Arkema France SA (zástupce: M. Debroux, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozhodnutí Tribunálu ze dne 30. září 2009 ve věci T-168/05,
 —
 uložil Komisi náhradu všech nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka vznáší čtyři důvody na podporu svého kasačního opravného prostředku:
 Svým prvním důvodem navrhovatelka uplatňuje, že Tribunál porušil pravidla týkající se přičitatelnosti protisoutěžního jednání dceřinné společnosti její mateřské společnosti. V tomto ohledu uvádí rozpor v samotném znění napadeného rozsudku, protože Tribunál v tomto rozsudku uvádí, že domněnka určujícího vlivu mateřské společnosti na dceřinou společnost je vyvratitelnou domněnkou, která může být vyvrácena, pokud mateřská společnost nebo dceřiná společnost předloží důkazy, které prokazují nezávislost chování dceřiné společnosti, přičemž zároveň tvrdí, že samotnou funkcí mateřské společnosti je zajistit jednotnost řízení dceřinných společností v rámci skupiny společností, zejména prostřednictvím rozpočtové kontroly. Z toho de iure vyplývá nevyvratitelná domněnka určujícího vlivu mateřské společnosti na její dceřinné společnosti a s ohledem na toto tvrzení Tribunálu by dceřinná společnost nemohla předložit důkaz nezávislosti svého chování na trhu.
 Svým druhým důvodem společnost Arkema uplatňuje porušení zásady zákazu diskriminace vyplývající z nevyvratitelnosti domněnky o určujícím vlivu mateřské společnosti na její dceřinné společnosti, protože z důvodu této domněnky je s účastníky kartelové dohody zacházeno rozdílně, podle toho zda patří ke skupině společností či nikoliv.
 Svým třetím důvodem navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek porušuje zásadu rovného zacházení a právo na spravedlivý proces v rozsahu, v němž v odpovědi na její žalobní důvod vycházející z porušení podstatných formálních náležitostí, jenž vyplývá z nedostatku odůvodnění, Tribunál přezkoumal pouze argumenty Elf Aquitaine, mateřské společnosti Arkema, a nikoliv argumenty které sama vznesla. Přitom i když je přesné, že Tribunál nemusí provést vyčerpávající popis všech úvah vyjádřených účastníky sporu, nic to nemění na tom, že odůvodnění napadeného rozsudku musí přinejmenším umožnit žalobkyni přesně se seznámit s úvahou přijatou Tribunálem ve vztahu k ní.
 Svým čtvrtým a posledním důvodem společnost Arkema konečně udává porušení zásady proporcionality v rozsahu, v němž Komise dvojnásobně zohlednila její obrat při určení základu pro sankci a pochybení, kterého se měl dopustit Tribunál, když potvrdil, že Komise neměla jinou možnost, pokud se nechtěla odchýlit od metody stanovení pokut uvedené v pokynech. Tribunál tím, že tak jednal, přiznal pokynům Komise absolutní závaznost, kterou nemají. Podle navrhovatelky se takové pokyny spíše rovnají pravidlům chování uvádějícím praxi, kterou je třeba sledovat než právním pravidlům, které musí správa za všech okolností dodržovat.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/19
 Žaloba podaná dne 27. ledna 2012 — Intesa Sanpaolo v. OHIM — equinet Bank (EQUITER)
 (Věc T-47/12)
 2012/C 109/42
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Intesa Sanpaolo SpA (Turín, Itálie) (zástupci: P. Pozzi, G. Ghisletti a F. Braga, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: equinet Bank AG (Frankfurt nad Mohanem, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. října 2011 ve věci R 2101/2010-1;
 —
 uložil Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „EQUITER“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 16, 35, 36, 38, 41 a 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 66707749
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis ochranné známky Společenství č. 1600816 pro slovní ochrannou známku „EQUINET“ pro služby zařazené do tříd 35, 36 a 38; zápis německé ochranné známky č. 39962727 slovní ochranné známky „EQUINET“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 35, 36 a 38.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 42 odst. 2 a 3 ve spojení s čl. 15 odst. 1 písm. a) nařízení Rady č. 207/2009, neboť odvolací senát nesprávně posoudil důkazy předložené na podporu užívání ochranné známky, když: (i) konstatoval, že nebyly předloženy dostatečné důkazy o činnosti, času, místu a rozsahu užívání ochranné známky; (ii) nebyly předloženy dostatečné důkazy týkající se povahy užívání ochranné známky; a (iii) že důkaz předložený osobou, která podala námitky je nedostatečný pro prokázání řádného užívání starší ochranné známky na relevantním území během období pěti let následujících po zveřejnění napadené ochranné známky.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polská republika) dne 18. června 2009 — Kronospan Mielec sp. z o.o. v. Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie
 (Věc C-222/09)
 2009/C 220/32
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Kronospan Mielec sp. z o.o.
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Dyrektor Izby Skarbowej w Rzeszowie
 Předběžné otázky
 Je třeba vykládat čl. 9 odst. 2 písm. e) třetí odrážku Šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23), ve znění změn; dále jen „Šestá směrnice“) — nyní v souladu s čl. 56 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1, ve znění změn, dále jen: „směrnice 2006/112“) tak, že v něm uvedené služby techniků, které jsou poskytovány osobě povinné k dani, která provádí objednávku obsahující tyto služby pro příjemce služeb, který je usazen v jiném členském státě, se zdaňují v místě, kde má příjemce služeb (zákazník) sídlo své hospodářské činnosti nebo stálou provozovnu, nebo je třeba vycházet z toho, že tyto služby se zdaňují jako služby související s vědeckými činnostmi podle čl. 9 odst. 2 písm. c) první odrážky Šesté směrnice (nyní v souladu s čl. 52 písm. a) směrnice 2006/112) v místě, kde jsou tyto služby skutečně poskytovány, pokud vycházíme z předpokladu, že se u těchto služeb jedná o činnosti, které zahrnují posouzení a měření emisí ve smyslu předpisů o životním prostředí, a v rámci nich provádění posouzení v souvislosti s emisemi oxidu uhličitého (CO2) a obchodu s CO2-emisemi, pořizování a kontrolu dokumentace uvedených činností, jakož i analýzu potenciálních znečištění, a které jsou prováděny za účelem získání nových zkušeností a nových technologických znalostí, zaměřených na výrobu nových látek, výrobků a zařízení, jakož i na využití nových technologických postupů v procesu výroby?


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/34
 Žaloba podaná dne 5. července 2013 — Evropská komise v. Kyperská republika
 (Věc C-386/13)
 2013/C 260/63
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Hetsch, K. Herrmann a M. Patakia)
 Žalovaná: Kyperská republika
 Návrhová žádání
 —
 Určit, že Kyperská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí 2009/28/ES (1) o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES (2) a 2003/30/ES (3), nebo v každém případě tím, že tyto předpisy neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 27 odst. 1 této směrnice;
 —
 uložit Kyperské republice v souladu s čl. 260 odst. 3 SFEU denní penále ve výši 11 404,80 eur, a to ode dne vyhlášení rozsudku Soudního dvora;
 —
 uložit Kyperské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 se týká podpory využívání energie z obnovitelných zdrojů a změny a následného zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES. Podle článku 1 směrnice stanoví společný rámec pro podporu energie z obnovitelných zdrojů. Stanoví závazné národní cíle, pokud jde o celkový podíl energie z obnovitelných zdrojů na hrubé konečné spotřebě energie a podíl energie z obnovitelných zdrojů v dopravě. Směrnice stanoví pravidla týkající se statistických převodů mezi členskými státy, společných projektů členských států a členských států a třetích zemí, záruk původu, správních postupů, informování a vzdělávání a přístupu energie z obnovitelných zdrojů k distribuční soustavě. Stanoví kritéria udržitelnosti pro biopaliva a biokapaliny.
 2)
 Podle článku 27 směrnice 2009/28/ES musely členské státy přijmout vnitrostátní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 5. prosince 2010 a oznámit přijatá opatření Komisi; takové oznámení je inherentním prvkem povinnosti provést směrnice Evropské unie do vnitrostátního práva a povinnosti loajální spolupráce, přičemž tato skutečnost je rovněž uvedena v čl. 260 odst. 3 SFEU.
 3)
 Na základě dopisů kyperských orgánů a vnitrostátních opatření oznámených během postupu před zahájením soudního řízení a před rozhodnutím o podání této žaloby Komise konstatovala, že Kyperská republika nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné k uvedení vnitrostátního rámce do souladu se směrnicí 2009/28/ES a rozhodla podat podle článku 258 SFEU ve spojení s čl. 260 odst. 3 SFEU žalobu k Soudnímu dvoru, aby bylo určeno, že Kyperská republika nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 27 odst. 1 této směrnice.
 (1) OJ 2009 L 140, p. 16.
 (2) OJ 2001 L 283, p. 33.
 (3) OJ 2003 L 123, p. 42.


text:
 20.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/4
 Žaloba podaná dne 24. února 2006 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-112/06)
 (2006/C 121/07)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: M. Konstantinidis)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 a)
 určil, že Řecká republika tím, že nepřijala opatření nezbytná k zajištění toho,
 —
 aby byl odpad na skládkách v Mesomouri a Kouroupitos na Krétě odstraňován bez ohrožení lidského zdraví a životního prostředí;
 —
 aby byl odpad na skládkách v Mesomouri a Kouroupitos předán soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí odstraňování odpadu;
 —
 aby skládka v Mesomouri, která neobdržela povolení k pokračování provozu, ukončila provoz co nejdříve a aby byl dodržen nezbytný postup následné péče a správy,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 8 směrnice 75/442/EHS o odpadech, ve znění směrnice 91/156/EHS, a z čl. 14 písm. b) směrnice 99/31/ES o skládkách odpadů;
 b)
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1)
 Žalobkyně má za to, že při odstraňování odpadů uložením na skládky v Mesomouri a Kouroupitos jsou porušovány povinnosti, které pro Řeckou republiku vyplývají z článků 4 a 8 směrnice 75/442/EHS o odpadech (1), ve znění směrnice 91/156/EHS (2), a z čl. 14 písm. b) směrnice 99/31/ES (3) o skládkách odpadů.
 2)
 Pokud jde o nekontrolované místo k uložení odpadů v Mesomouri, závěry zprávy expertů Komise ukázaly, že uložení 90 000 tun odpadů ohrožuje lidské zdraví a může poškodit životní prostředí. Komise krom toho zdůrazňuje, že řecké orgány nepřijaly opatření nezbytná k zajištění toho, aby byl odpad uložený na skládce v Mesomouri předán soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí odstraňování odpadu.
 Komise dodává, že řecké orgány rozhodly, že provoz skládky v Mesomouri musí být ukončen, přičemž za zásadní považují její rekonstrukci a stanovení konkrétních požadavků na následnou péči o místo a jeho správu. Toto rozhodnutí však neobsahuje žádný konkrétní časový plán přizpůsobení místa a dosud nebylo provedeno z důvodu nedostatku prostředků na tyto účely.
 3)
 Pokud jde o bývalou skládku v Kouroupitos, zpráva expertů Komise ukázala, že tato skládka nebyla rekonstruována, a zdůraznila možná rizika pro lidské zdraví a životní prostředí. Zpráva konkrétněji uvádí: 1) odplavení velké části zeminy pokrývající odpady, 2) nedostatečnou stabilitu a odolnost vůči opotřebení a 3) spalování stávajícího odpadu na skládce, které může vést k toxickým emisím. Řecké orgány současně nepřijaly opatření nezbytná k zajištění toho, byl odpad uložený na skládce v Kouroupitos předán soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí odstraňování odpadu.
 (1) Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39; Zvl. vyd. 15/01, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 78, 26.3.1991, s. 32
 (3) Úř. věst. L 182, 16.7.1999, s. 1


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 12. července 2010 — Zollamt Linz Wels
 (Věc C-351/10)
 ()
 2010/C 274/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Zollamt Linz Wels
 Odpůrce: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Salzburg
 Další účastník řízení: LAKI D.O.O.E.L.
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat čl. 558 odst. 1 ve spojení s čl. 555 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993 (dále jen „prováděcí nařízení k CK“) (1) ve znění nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne 4. května 2001 tak, že k nepřípustnému použití dopravního prostředku ve vnitřní přepravě došlo již při nakládce a počátku přepravy, jestliže bylo pro vozidlo v rámci obchodního použití uděleno povolení k vnitřní přepravě mezi dvěma členskými státy, k nakládce došlo v jednom z těchto dvou členských států, avšak místo určení (plánované místo vykládky) se nacházelo v členském státě odlišném od obou výše uvedených členských států a pro tento jiný členský stát nebylo žádné povolení uděleno?
 2)
 Je nutné v případě kladné odpovědi na první otázku vykládat čl. 204 odst. 1 písm. a) ve spojení s článkem 215 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992 (celní kodex) (2) tak, že v tom případě vznikne celní dluh v členském státě nakládky a tento členský stát je příslušný k výběru dovozního cla, ačkoliv se teprve při vykládce zjistí, že přeprava byla provedena do členského státu, pro který neexistuje povolení k vnitřní přepravě?
 3)
 Je nutné mimoto v případě kladné odpovědi na první otázku vykládat článek 61 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 (3) o společném systému daně z přidané hodnoty tak, že za daného skutkového stavu dochází k dovozu ve členském státě nakládky a tento členský stát je příslušný k výběru daně z přidané hodnoty při dovozu, ačkoliv se teprve při vykládce zjistí, že přeprava byla provedena do členského státu, pro nějž neexistuje povolení k vnitřní přepravě?
 (1) Úř. věst. L 253, 11.10.1993, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 302, 19.10.1992, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 29. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State — Nizozemsko) — Baris Unal v. Staatssecretaris van Justitie
 (Věc C-187/10) (1)
 (Dohoda o přidružení EHS-Turecko - Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 - Článek 6 odst. 1 první odrážka - Turecký státní příslušník - Povolení k pobytu - Sloučení rodiny - Rozluka partnerů - Odnětí povolení k pobytu - Zpětný účinek)
 2011/C 340/05
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Baris Unal
 Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Raad van State — Výklad čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, jež bylo přijato Radou přidružení, která byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem — Právo pobytu tureckých státních příslušníků — Povolení k pobytu udělené tureckému státnímu příslušníku za účelem umožnění soužití s jeho partnerkou — Odloučení partnerů, které nebylo oznámeno příslušným orgánům — Odejmutí povolení k pobytu
 Výrok
 Článek 6 odst. 1 první odrážka rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, jež bylo přijato Radou přidružení, která byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby příslušné vnitrostátní orgány odňaly tureckému pracovníkovi povolení k pobytu se zpětným účinkem k datu, ke kterému zanikl důvod, jímž vnitrostátní právo udělení jeho povolení k pobytu podmiňovalo, jestliže se tento pracovník nedopustil žádného podvodného jednání a ke zmíněnému odnětí došlo po uplynutí doby jednoho roku řádného zaměstnání, která je stanovena v uvedeném čl. 6 odst. 1 první odrážce.
 (1) Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


text:
 21.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 429/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Freistaat Bayern v. Verlag Esterbauer GmbH
 (Věc C-490/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Právní ochrana databází - Směrnice 96/9/ES - Článek 1 odst. 2 - Oblast působnosti - Databáze - Topografické mapy - Nezávislost prvků tvořících databázi - Možnost tyto prvky od sebe oddělit bez dotčení hodnoty jejich informačního obsahu - Zohlednění účelu topografické mapy pro uživatele“)
 (2015/C 429/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Freistaat Bayern
 Odpůrce: Verlag Esterbauer GmbH
 Výrok
 Článek 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ES ze dne 11. března 1996 o právní ochraně databází musí být vykládán v tom smyslu, že si zeměpisné údaje, které jsou třetí osobou vytěženy z topografické mapy za účelem zhotovení jiné mapy a jejího uvádění na trh, uchovávají po vytěžení dostatečnou informační hodnotu na to, aby bylo možné je kvalifikovat jako „nezávislé prvky“„databáze“ ve smyslu uvedeného ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 34, 2.2.2015.


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2014 – Capella v. OHIM – Oribay Mirror Buttons (ORIBAY)
 (Věc T-307/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Obrazová ochranná známka Společenství ORIBAY ORIginal Buttons for Automotive Yndustry - Přípustnost návrhu na zrušení“)
 (2015/C 034/42)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Capella EOOD (Sofia, Bulharsko) (zástupci: původně M. Holtorf, poté A. Theis a nakonec F. Henkel, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně G. Schneider, poté J. Crespo Carrillo, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Oribay Mirros Buttons, SL (San Sebastián, Španělsko) (zástupce: A. Velázquez Ibáñez, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. března 2013 (věc R 164/2012-4) týkajícímu se řízení o zrušení mezi Capella EOOD a Oribay Mirror Buttons, SL.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. března 2013 (věc R 164/2012-4) se zrušuje.
 2.
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Capella EOOD.
 3.
 Oribay Mirror Buttons, SL ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


text:
 12.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 7/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Řecko) dne 20. října 2014 – Comune di Cropia-Attica v. Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico
 (Věc C-473/14)
 (2015/C 007/19)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Comune di Cropia-Attica
 Žalovaný: Ministro dell’Ambiente, dell’Energia e del Cambiamento Climatico
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje či nikoli územní plán městské metropolitní aglomerace, který stanoví obecné cíle, pokyny a obecné programy pro územní a městské plánování oblasti širší, než je daná aglomerace a který mezi svými zvláštními cíli uvádí konkrétně ochranu horských masivů, které ji obklopují, jakož i zastavení městské výstavby, plán umožňující příslušnému správnímu orgánu nepodrobit strategickému posuzování vlivu na životní prostředí stanovenému v článku 3 směrnice 2001/42/ES (1) (Úř. věst. L 197), jak je vykládáno v rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 22. března 2012, C-567/10, Inter Environnement Bruxelles a další, bod 42, plán následně přijatý nařízením na základě zákonného zmocnění, který doplnil výše uvedený územní plán a zavedl zóny ochrany pro jeden z výše uvedených horských masivů, jakož i způsoby využívání a činnosti, které jsou v těchto zónách povoleny, s cílem upřesnit a provést cíle ochrany horských masivů a zastavení městské výstavby?
 2)
 V případě kladné odpovědi na předchozí otázku, je v případě, že v době přijetí podrobnějšího plánu v rámci hierarchické řady aktů územního plánování nebylo provedeno strategické posuzování vlivu na životní prostředí stanovené směrnicí 2001/42/ES, jak je uvedeno výše v první otázce, nezbytné či nikoli provést toto posuzování při přijímání aktu, kterým se uvedený plán upřesňuje a který spadá do časové působnosti směrnice?
 3)
 V případě záporné odpovědi na druhou otázku, lze nařízení – obsahující ustanovení týkající se ochranných opatření, povolených činností a využívání území v zóně, která je součástí národní sítě NATURA jako LVS (lokalita významná pro Společenství), ZOO (zvláštní oblast ochrany) nebo ZCHO (zvláště chráněná oblast), a i když se prostřednictvím těchto ustanovení zavádí systém absolutní ochrany přírody, který umožňuje pouze instalaci protipožárních zařízení, lesní hospodaření a turistické stezky, z přípravných aktů vedoucích k přijetí těchto ustanovení nevyplývá, že byly zohledněny cíle ochrany těchto zón, a sice zvláštní charakteristiky životního prostředí, na základě kterých byly vybrány, aby se staly součástí sítě NATURA; v případě, kdy se dotčené území nadále využívá na základě stejných ustanovení způsobem, který již není povolen, a to na základě pouhé skutečnosti, že tento způsob byl slučitelný s předchozím systémem ochrany – považovat či nikoli za plán péče podle čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS (2) (Úř. věst. L 206), před jehož přijetím neexistovala povinnost provést strategické posuzování vlivu na životní prostředí, v souladu s ustanovením tohoto článku ve spojení s čl. 3 odst. 2 písm. b) výše uvedené směrnice 2001/42/ES?
 4)
 V případě kladné odpovědi na třetí otázku, je v případě, že byl přijat akt územního plánování zahrnující jedinou širší zeměpisnou oblast, který v zásadě vyžaduje na základě čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/42/ES ve spojení s ustanovením čl. 6 odst. 3 směrnice (92/43/EHS) provedení strategického posuzování vlivu na životní prostředí, ke kterému nedošlo, a mimoto se zjistí, že předběžné posuzování vlivu na životní prostředí bylo vyžadováno pouze pro některé zóny této oblasti – vzhledem k nedávno přijatým předpisům týkajícím se povolených způsobů využívání území a činností, které nejsou pouze plány péče – ale nikoli pro větší část z nich, neboť přijaté opatření představuje v rozsahu, v němž se týká posledně uvedených zón, plán péče, pro který se podle čl. 3 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/42/CE ve spojení s ustanovením čl. 6 odst. 3 směrnice 92/43/EHS posuzování nevyžaduje, možné či nikoli na základě směrnice 2001/42/ES rozhodnout o částečné neplatnosti všech dotčených ustanovení a následném zrušení opatření pouze pokud jde o části, které se týkají zón, pro které je vyžadováno předběžné posuzování vlivu na životní prostředí – v souladu s novými předpisy v této oblasti – s tím důsledkem, že se po jejich částečném zrušení musí strategické posuzování vlivu na životní prostředí uplatnit pouze na tyto zóny, a nikoli na celou oblast?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí.
 (2) Směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin.


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2016 – Peri v. EUIPO (Tvar zámku bednění)
 (Věc T-656/14) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Evropské unie - Tvar zámku bednění - Absolutní důvod pro zamítnutí - Označení tvořené výlučně tvarem výrobku nezbytným pro dosažení technického výsledku - Článek 7 odstavec 1 písm. e) bod ii) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 287/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Peri GmbH (Weißenhorn, Německo) (zástupci: A. Bognár a M. Eck, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 24. června 2014 (věc R 1178/2013-1) týkajícímu se přihlášky k zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem zámku bednění jako ochranné známky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Peri GmbH se ukládá náhradu nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 388, 3.11.2014.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/39
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 7. června 2011 — Larue a Seigneur v. ECB
 (Věc F-84/09) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Odměňování - Obecná úprava platů - Nerespektování způsobu výpočtu)
 2011/C 232/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Emmanuel Larue a Olivier Seigneur (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: L. Levi, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: G. Nuvoli a N. Urban, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení platových výměrů za leden 2009.
 Výrok rozsudku
 1)
 Platové výměry E. Larua a O. Seigneura za leden 2009 se ruší.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská centrální banka ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 312, 19.12.2009, s. 44.


text:
 27.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 291/15
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 14. prosince 2011
 ve věci E-3/11
 Pálmi Sigmarsson a Central Bank of Iceland
 (Volný pohyb kapitálu – článek 43 Dohody o EHP – vnitrostátní omezení pohybu kapitálu – příslušnost – proporcionalita – právní jistota)
 2012/C 291/06
 Ve věci E-3/11 mezi Pálmi Sigmarsson v. the Central Bank of Iceland – ŽÁDOST k Soudu podle článku 34 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora podaná soudem Héraðsdómur Reykjavíkur (Obvodní soud v Reykjavíku) týkající se výkladu článku 43 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Benedikt Bogason (ad hoc), soudci, vynesl dne 14. prosince 2011 tento rozsudek:
 Vnitrostátní opatření, které brání příchozímu převodu islandských korun zakoupených na zahraničním trhu na Island je za okolností, jako jsou ty ve věci u předkládajícího soudu, slučitelné s čl. 43 odst. 2 a 4 Dohody o EHP.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta domstolen (Švédsko) dne 19. června 2008 – Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening v. Stockholms kommun genom dess marknämnd
 (Věc C-263/08)
 (2008/C 209/51)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta domstolen
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening
 Odpůrce: Stockholms kommun genom dess marknämnd
 Předběžné otázky
 1)
 Má být bod 10 přílohy II směrnice 85/337 (1) vykládán v tom smyslu, že se vztahuje na vodohospodářská díla, jež zahrnují odčerpávání podzemní vody z tunelu pro elektrické vedení, která do tohoto tunelu vniká, a provádění infiltrace (doplňování) vody do země nebo do svahu za účelem kompenzace jakéhokoli snížení objemu podzemní vody, a výstavbu a údržbu zařízení na takové odčerpávání a infiltraci?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Vyplývá z článku 10a směrnice 85/337 – podle něhož má dotčená veřejnost mít za určitých okolností možnost dosáhnout přezkoumání soudem nebo jiným nezávislým a nestranným orgánem zřízeným ze zákona a napadnout tak hmotnou nebo procesní zákonnost rozhodnutí – že existuje rovněž požadavek, aby dotčená veřejnost měla právo napadnout rozhodnutí soudu vydané v územním řízení v případě, kdy dotčená veřejnost měla možnost účastnit se soudního řízení o vydání územního rozhodnutí a předložit soudu své vyjádření?
 3)
 Pokud jsou odpovědi na první a druhou otázku kladné: Mají být čl. 1 odst. 2, čl. 6 odst. 4 a článek 10a směrnice 85/337 vykládány v tom smyslu, že s ohledem na dotčenou veřejnost uvedenou v čl. 6 odst. 4 a článku 10a je možné stanovit různé vnitrostátní požadavky, s tím, že malá místní sdružení na ochranu životního prostředí tak mají právo účastnit se rozhodovacích postupů uvedených v čl. 6 odst. 4 pro záměry, které mohou mít významný vliv na životní prostředí v oblasti, kde takové sdružení působí, ale nikoli právo podat opravný prostředek uvedené v článku 10a?
 (1) Směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, 5.7.1985, s. 40).


text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/16
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 10. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Amsterdam – Nizozemsko) – Evropský zatýkací rozkaz vystavený proti Krzysztofu Markovi Poltorakovi
 (Věc C-452/16 PPU) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Naléhavé řízení o předběžné otázce - Policejní a justiční spolupráce v trestních věcech - Evropský zatýkací rozkaz - Rámcové rozhodnutí 2002/584/JAI - Článek 1 odst. 1 - Pojem ‚soudní rozhodnutí‘ - Článek 6 odst. 1 - Pojem ‚vystavující justiční orgán‘ - Evropský zatýkací rozkaz vystavený Rikspolisstyrelsen (policejní prezídium, Švédsko) s cílem výkonu trestu odnětí svobody“)
 (2017/C 014/20)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastník původního řízení
 Krzysztof Marek Poltorak
 Výrok
 Pojem „justiční orgán“ ve smyslu čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2009/299/SVV ze dne 26. února 2009, je autonomním pojmem unijního práva a uvedený čl. 6 odst. 1 musí být vykládán v tom smyslu, že policejní orgán, jako je Rikspolisstyrelsen (policejní prezídium, Švédsko), nespadá pod pojem „vystavující justiční orgán“ ve smyslu uvedeného ustanovení, takže evropský zatýkací rozkaz vystavený uvedeným orgánem s cílem výkonu rozsudku o trestu odnětí svobody nelze považovat za „soudní rozhodnutí“ ve smyslu čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584, ve znění rámcového rozhodnutí 2009/299.
 (1) Úř. věst. C 383, 17.10.2016.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/12
 Usnesení Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 11. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta domstolen — Švédsko) — Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening v. AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad
 (Věc C-24/09) (1)
 („Článek 104 odstavec 3 první pododstavec jednacího řádu - Směrnice 85/337/ES - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Směrnice 96/61 - Integrovaná prevence a omezování znečištění - Účast veřejnosti na rozhodování v oblasti životního prostředí - Právo podat odvolání proti rozhodnutím o povolení záměrů, které mohou mít významný vliv na životní prostředí“)
 2010/C 134/18
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta domstolen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening
 Žalovaný: AB Fortum Värme samägt med Stockholms stad
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Högsta domstolen — Výklad čl. 1 odst. 2, čl. 6 odst. 4 a článku 10a směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí a o změně směrnic Rady 85/337/EHS a 96/61/ES, pokud jde o účast veřejnosti a přístup k právní ochraně — Prohlášení Komise (Úř. věst. L 156, s. 17) — Výklad čl. 2 bodu 14 a článku 15a směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění (Úř. věst. L 257, s. 26; Zvl. vyd. 15/03, s. 80) ve znění směrnice 2003/35/ES — Vnitrostátní právní předpisy opravňující místní nezisková sdružení účastnit se předchozího povolovacího řízení činností nebezpečných pro životní prostředí, ale podmiňující právo podat opravný prostředek proti rozhodnutím o povolení tím, že předmětem činnosti uvedeným ve stanovách je ochrana životního prostředí a že toto sdružení vyvíjí činnost minimálně po dobu posledních tří let a že má minimálně 2 000 členů
 Výrok
 1)
 Osoby z řad dotčené veřejnosti ve smyslu čl. 1 odst. 2 a článku 10a směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, jakož i ve smyslu čl. 2 bodu 14 a článku 15a směrnice Rady 96/61/ES ze dne 24. září 1996 o integrované prevenci a omezování znečištění, ve znění směrnice 2003/35, přičemž posledně uvedená ustanovení byla převzata do čl. 2 bodu 15 a článku 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění, musí mít možnost dosáhnout přezkoumání rozhodnutí, kterým soud, který je součástí soudní soustavy členského státu, rozhodl o žádosti o povolení záměru, bez ohledu na to, jakou roli mohly mít v projednávání uvedené žádosti díky své účasti v řízení před uvedeným soudem a možnosti uplatnit při té příležitosti své stanovisko.
 2)
 Článek 10a směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, a článek 15a směrnice 96/61, ve znění směrnice 2003/35, přičemž posledně uvedené ustanovení bylo převzato do článku 16 směrnice 2008/1, brání ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které vyhrazuje právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí o činnosti, která spadá do rozsahu působnosti směrnice 85/337, ve znění směrnice 2003/35, a směrnice 96/61, ve znění směrnice 2003/35, pouze sdružením na ochranu životního prostředí, která mají alespoň 2 000 členů.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/36
 Žaloba podaná dne 25. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-273/08)
 (2008/C 209/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a A. Alcover San Pedro, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že Komisi Evropských společenství neoznámilo své programy snižování národních emisí oxidu siřičitého (SO2), oxidů dusíku (NOx), těkavých organických sloučenin (TOS) a čpavku (NH3) ani národní inventury emisí SO2, NOx, TOS a NH3, ani své roční prognózy SO2, NOx, TOS a NH3 na rok 2010, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 6 odst. 1, 2 a 3, čl. 7 odst. 1 a 2 a čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (1);
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že Lucemburské velkovévodství neoznámilo ve lhůtě stanovené směrnicí 2001/81/ES tři typy dokumentů týkajících se stanovení národních emisních stropů pro oxid siřičitý (SO2), oxidů dusíku (NOx), těkavé organické sloučeniny (TOS) a čpavku (NH3).
 Zaprvé, žalované údajně nesplnilo svoji povinnost vypracovat programy pro postupné snižování národních emisí výše uvedených znečišťujících látek, stanovenou v čl. 6 odst. 1, 2 a 3 směrnice.
 Zadruhé a zatřetí, nedodrželo v případě týchž znečišťujících látek ustanovení čl. 7 odst. 1 a 2, pokud jde o zpracování a roční aktualizaci národních emisních inventur a národních prognóz na rok 2010.
 Konečně, nesplnilo svoji povinnost oznámit tyto tři typy dokumentů Komisi ve lhůtách stanovených v čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice.
 (1) Úř. věst. L 309, s. 22; Zvl. vyd. 15/06, s. 320.


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/9
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 8. září 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgie) — Q-Beef NV (C-89/10), Frans Bosschaert (C-96/10) v. Belgický stát (C-89/10), Belgický stát, Vleesgroothandel Georges Goossens en Zonen NV, Slachthuizen Goossens NV (C-96/10)
 (Spojené věci C-89/10 a C-96/10) (1)
 (Vnitrostátní poplatky neslučitelné s právem Unie - Poplatky zaplacené na základě systému finanční podpory a odvodů, který byl prohlášen za neslučitelný s právem Unie - Systém nahrazený novým systémem považovaným za slučitelný - Vrácení neoprávněně vybraných poplatků - Zásady rovnocennosti a efektivity - Délka promlčecí lhůty - Dies a quo - Pohledávky vymáhané na státu a na jednotlivcích - Odlišné lhůty)
 2011/C 311/11
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Q-Beef NV (C-89/10), Frans Bosschaert (C-96/10)
 Žalovaní: Belgický stát (C-89/10), Belgický stát, Vleesgroothandel Georges Goossens en Zonen NV, Slachthuizen Goossens NV (C-96/10)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Výklad práva Společenství týkající se zásad rovnocennosti a efektivity — Vnitrostátní poplatky neslučitelné s právem Společenství — Poplatky zaplacené na základě systému finanční podpory a odvodů, který byl prohlášen za neslučitelný s právem Společenství — Systém nahrazený novým systémem považovaným za slučitelný — Vrácení neoprávněně vybraných poplatků — Promlčecí lhůta
 Výrok
 1)
 Právo Unie za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, nebrání uplatňování pětileté promlčecí lhůty, která je ve vnitrostátním právním řádu stanovena pro pohledávky vůči státu, na žaloby na vrácení poplatků zaplacených v rozporu s uvedeným právem na základě „smíšeného systému podpor a poplatků“.
 2)
 Právo Unie nebrání vnitrostátní právní úpravě, která za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, poskytuje jednotlivci delší promlčecí lhůtu pro vymožení poplatků od jiného jednotlivce, který vystupoval jako zprostředkovatel, jemuž tyto poplatky bezdůvodně zaplatil a který je k tíži prvně uvedeného odvedl státu, zatímco pokud by zaplatil tyto poplatky přímo státu, měl by tento jednotlivec k podaní žaloby kratší lhůtu, která se odchyluje od obecného režimu žaloby na vydání bezdůvodného obohacení, za podmínky, že jednotlivci vystupující jako zprostředkovatelé mohou na státu účinně požadovat částky, které případně vyplatí jiným jednotlivcům.
 3)
 Za takových okolností, jaké jsou dány ve věci v původním řízení, nemá konstatování Soudního dvora v rozsudku vydaném na základě žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce ohledně neslučitelnosti zpětné účinnosti sporné vnitrostátní právní úpravy s právem Unie dopad na počátek běhu promlčecí lhůty stanovené ve vnitrostátním právním řádu pro pohledávky vůči státu.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 1.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 292/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bacău (Rumunsko) dne 30. května 2014 – Județul Bacău v. Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
 (Věc C-261/14)
 2014/C 292/20
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Bacău
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Județul Bacău
 Žalovaný: Ministerul Dezvoltării Regionale și Administrației Publice
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 98 odst. 2 druhá věta nařízení (ES) č. 1083/2006 (1) vykládán v tom smyslu, že finanční opravy členských států, v případě, že byly použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, jsou správními opatřeními, která jsou definována v článku 4 nařízení (ES) č. 2988/1995 (2) nebo jsou správními sankcemi, definovanými v čl. 5 písm. c) téhož nařízení?
 2)
 V případě odpovědi na druhou otázku v tom smyslu, že finanční opravy členských států jsou správními sankcemi, je použitelná zásada zpětného použití méně přísné sankce uvedená v čl. 2 odst. 2 druhé větě nařízení (ES) č. 2988/1995?
 3)
 V případě, že je odpověď na první otázku taková, že finanční opravy jsou správními sankcemi a když byly finanční opravy použity na výdaje spolufinancované ze strukturálních fondů z důvodu nedodržení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek, brání čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 2988/1995 ve spojení s ustanovením čl. 98 odst. 2 druhé věty nařízení (ES) č. 1083/2006, i s ohledem na zásady právní jistoty a legitimního očekávání, aby členský stát použil finanční opravy upravené vnitrostátním právním předpisem, který vstoupil v platnost poté, co došlo k údajnému porušení právních předpisů v oblasti zadávání veřejných zakázek?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (Úř. věst. L 210, s. 25).
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1).


text:
 23.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2015 – IOIP Holdings v. OHIM (GLISTEN)
 (Věc T-648/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství GLISTEN - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 096/22)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: IOIP Holdings LLC (Fort Wayne, Spojené státy) (zástupci: H. Dhondt a S. Kinart, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. září 2013 (věc R 1028/2013-2) týkajícímu se přihlášky slovního označení GLISTEN jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 IOIP Holdings LLC se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 61, 1.3.2014.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. září 2006 Thomasem Fahertym proti rozsudku vydanému dne 13. června 2006 Soudem prvního stupně (prvním senátem) ve spojených věcech T-218/03 až T-240/03, Cathal Boyle a další v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-373/06 P)
 (2006/C 281/40)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Thomas Faherty (zástupci: P. Gallagher SC, A. Collins SC, D. Barry, solicitor)
 Další účastníci řízení: Irsko, Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. června 2006 v rozsahu, v jakém jím byla žaloba ve věci T-224/03, Thomas Faherty v. Komise Evropských společenství na neplatnost rozhodnutí Komise 2003/245/ES (1) ze dne 4. dubna 2003 o žádostech, které Komise obdržela a které se týkají nárůstu cílů MAGP IV s přihlédnutím ke zlepšování bezpečnosti, navigace na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce nad 12 m, v rozsahu, v jakém se týká žádosti o bezpečnost kapacity pro nová plavidla RSW, která byla navržena jako náhrada za MFV Westward Isle, zamítnuta, a byla mu uložena náhrada nákladů řízení.
 —
 zrušit rozhodnutí Komise 2003/245/ES ze dne 4. dubna 2003 o žádostech, které Komise obdržela a které se týkají nárůstu cílů MAGP IV s přihlédnutím ke zlepšování bezpečnosti, navigace na moři, hygieny, kvality výrobků a pracovních podmínek pro plavidla o celkové délce nad 12 m, v rozsahu, v jakém se týká žádosti o bezpečnost kapacity pro nová plavidla RSW, která byla navržena jako náhrada za MFV Westward Isle.
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů všech řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Podle názoru účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek by měl být rozsudek Soudu prvního stupně zrušen z těchto důvodů:
 Soud prvního stupně provedl nesprávné právní posouzení věci, jelikož určil právní zájem účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek na zahájení řízení ke dni přijetí rozhodnutí 2003/245 a nikoli ke dni, kdy byla žaloba podána.
 Soud se dopustil věcného pochybení, které vyplývá z dokumentů, které mu byly předloženy, a to pokud jde o vlastnictví žalobce MFV „Westward Isle“ ve všech časových okamžicích, které jsou pro žalobu relevantní.
 Zjištění, že se rozhodnutí 2003/245 účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek osobně nedotýká, „jelikož jsou dotčená plavidla fiktivní“, není právně podloženo a je navíc v rozporu s odůvodněním Soudu prvního stupně uvedeným v jeho rozsudku.
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek je, a ve všech relevantních časových okamžicích vždy byl, vlastníkem MFV „Westward Isle“. Proto nelze tvrdit, že ztratil zájem, který bezpochyby měl při podání žaloby na neplatnost rozhodnutí 2003/245 v rozsahu, v jakém šlo o jeho žádost o bezpečnost tonáže u navrhovaných MFV „Westward Isle“.
 Soud prvního stupně chyboval ve zjištění, že se účastník řízení podávající kasační opravný prostředek nemůže domáhat zrušení rozhodnutí 2003/245 kvůli opatřením, která přijal ke snížení ztráty a škody vzniklých tímto rozhodnutím.
 (1) Úř. věst. L 90, s. 48.


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 18. února 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia de Cartagena – Španělsko) – Finanmadrid EFC SA v. Jesús Vicente Albán Zambrano, María Josefa García Zapata, Jorge Luis Albán Zambrano, Miriam Elisabeth Caicedo Merino
 (Věc C-49/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající klauzule - Řízení o platebním rozkazu - Řízení o nuceném výkonu - Pravomoc vnitrostátního exekučního soudu uplatnit bez návrhu neplatnost zneužívající klauzule - Zásada překážky věci pravomocně rozsouzené - Zásada efektivity - Listina základních práv Evropské unie - Soudní ochrana“)
 (2016/C 145/04)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia de Cartagena
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Finanmadrid EFC SA
 Žalovaní: Jesús Vicente Albán Zambrano, María Josefa García Zapata, Jorge Luis Albán Zambrano, Miriam Elisabeth Caicedo Merino
 Výrok
 Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, jež neumožňuje soudu rozhodujícímu o výkonu platebního rozkazu, aby posoudil i bez návrhu zneužívající povahu klauzule obsažené ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, když orgán, jemuž je předložen návrh na vydání platebního rozkazu, nemá pravomoc takové posouzení provést.
 (1) Úř. věst. C 135, 5. 5. 2014.


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/23
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2012 — Recaro v. OHIM — Certino Mode (RECARO)
 (Věc T-524/12)
 2013/C 32/37
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Recaro Beteiligungs-GmbH (Kaiserslautern, Německo) (zástupce: J. Weiser, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Certino Mode, SL (Elche, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 pozměnil napadené rozhodnutí, tak aby odvolání vedlejší účastnice řízení bylo zamítnuto a ochranná známka Společenství č. 734343 „RECARO“ byla zrušena v plném rozsahu;
 —
 alternativně zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. září 2012 ve věci R 1761/2011-1; a
 —
 uložil OHIM a případně vedlejší účastnici náhradu nákladů tohoto řízení a odvolacího řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení: Slovní ochranná známka „RECARO“ pro výrobky zařazené do tříd 10 a 25 — přihláška ochranné známky Společenství č. 734343
 Majitelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Účastnice řízení navrhující zrušení ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: zrušení ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 51 odst. 1 písm. a) ve spojení s článkem 15 nařízení Rady č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 76 odst. 2 nařízení Rady č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 50 odst.1 nařízení č. 2868/95; a
 —
 porušení čl. 75 odst. 1 nařízení Rady č. 207/2009


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Tribunal des affaires de sécurité sociale de Saint-Etienne ze dne 5. dubna 2004 ve věci SAS Bricorama France proti Caisse Nationale de l'Organisation Autonome d'Assurance Vieillesse des Travailleurs Non-Salariés des Professions Industrielles et Commerciales - Caisse ORGANIC
 (Věc C-276/04)
 (2004/C 201/31)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Tribunal des affaires de sécurité sociale de Saint-Etienne (Francie) ze dne 5. dubna 2004 ve věci SAS Bricorama France proti Caisse Nationale de l'Organisation Autonome d'Assurance Vieillesse des Travailleurs Non-Salariés des Professions Industrielles et Commerciales - Caisse ORGANIC, který došel Kanceláři Soudního dvora dne 29. června 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunal des affaires de sécurité sociale de Saint-Etienne žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o otázce, zda má být článek 87 Smlouvy o ES vykládán v tom smyslu, že veřejné podpory poskytnuté Francií prostřednictvím C.P.D.C. (Comité Professionnel de la Distribution des Carburants) a F.I.S.A.C (Fonds d'Intervention pour la Sauvegarde de l'Artisanat et du Commerce), spočívající v pomoci řemeslníkům a obchodníkům při ukončení činnosti a v dotaci režimu důchodového pojištění osob samostatně výdělečně činných v průmyslových a obchodních živnostech, jakož i režimu osob samostatně výdělečně činných v řemeslných živnostech, představují režimy státních podpor.


text:
 12.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Namur (Belgie) dne 22. prosince 2010 — Rémi Paquot v. Belgický stát — SPF Finances
 (Věc C-622/10)
 2011/C 80/24
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Namur
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Rémi Paquot
 Žalovaný: Belgický stát — SPF Finances
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 6 první hlavy nazvané „Obecná ustanovení“ Lisabonské smlouvy ze dne 13. prosince 2007 pozměňující Smlouvu o Evropské unii podepsanou v Maastrichtu dne 7. února 1992, která je v platnosti od 1. prosince 2009 (přejímající z velké části ustanovení, která byla uvedena v článku 6 první hlavy Smlouvy o Evropské unii podepsané v Maastrichtu dne 7. února 1992, která vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1993), jakož i článek 234 (bývalý článek 177) Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouva o ES) ze dne 25. března 1957, na straně jedné, nebo článek 47 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, na straně druhé, tomu, aby vnitrostátní ustanovení, v tomto případě ustanovení článku 9 odst. 2 belgického zákona ze dne 6. ledna 1989 o Arbitrážním soudu (nyní nazvaném Ústavní soud), vyžadovala, že vnitrostátní soudy se musí řídit judikaturou, která vyplývá z rozsudků vydaných vnitrostátním soudem vyššího stupně (v tomto případě uvedeným Ústavním soudem) ohledně jemu předložených žalob na neplatnost ustanovení vnitrostátního práva, pokud jsou tyto žaloby založeny na porušení ustanovení práva Evropské unie, která jsou ve vnitrostátním právním řádu přímo a přednostně použitelná?
 2)
 Brání článek 6 první hlavy nazvané „Obecná ustanovení“ Lisabonské smlouvy ze dne 13. prosince 2007 pozměňující Smlouvu o Evropské unii podepsanou v Maastrichtu dne 7. února 1992, která je v platnosti od 1. prosince 2009 (přejímající z velké části ustanovení, která byla uvedena v článku 6 první hlavy Smlouvy o Evropské unii podepsané v Maastrichtu dne 7. února 1992, která vstoupila v platnost dne 1. listopadu 1993), jakož i článek 234 (bývalý článek 177) Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouva o ES) ze dne 25. března 1957, na straně jedné, nebo článek 47 Listiny základních práv Evropské unie ze dne 7. prosince 2000, na straně druhé, tomu, aby vnitrostátní ustanovení, v tomto případě ustanovení článku 26 odst. 4 belgického zákona ze dne 6. ledna 1989 o Arbitrážním soudu (nyní nazvaném Ústavní soud), ve znění zákona ze dne 12. července 2009, vykládaná samostatně nebo ve spojení s ustanoveními článku 9 odst. 2 uvedeného zvláštního zákona ze dne 6. ledna 1989, ukládala vnitrostátním soudům povinnost předložit vnitrostátnímu soudu vyššího stupně (v tomto případě uvedenému Ústavnímu soudu) jakoukoliv předběžnou otázku týkající se výkladu ustanovení práva Evropské unie, která jsou ve vnitrostátním právním řádu přímo a přednostně použitelná, pokud jsou tato ustanovení obsažena i ve vnitrostátní ústavě a pokud uvedené soudy mají za to, že tato ustanovení byla v rámci sporů, které projednávají, porušena, s tím důsledkem, že uvedené soudy jsou zbaveny možnosti přímo uplatnit právo Evropské unie, přinejmenším v případě, kdy uvedený soud vyššího stupně již rozhodl o totožné otázce?


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/25
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 11. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (Chancery Division) — Spojené království) — Union of European Football Associations (UEFA), British Sky Broadcasting Ltd v. Euroview Sport Ltd
 (Věc C-228/10) (1)
 2012/C 73/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 209, 31.7.2010.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. dubna 2012 — Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada
 (Věc T-509/10) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečností politika - Omezující opatření přijatá vůči Iránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Pravomoc Rady - Zneužití pravomoci - Vstup v platnost - Zákaz zpětné účinnosti - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu - Právo na účinnou soudní ochranu - Nesprávné právní posouzení - Pojem „podpora šíření jaderných zbraní“ - Nesprávné posouzení“)
 2012/C 165/31
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (Teherán, Írán) (zástupci: F. Esclatine a S. Perrotet, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a R. Liudvinaviciute-Cordeiro, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: M. Konstantinidis a É. Cujo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39), prováděcího nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 195, s. 25), jakož i rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413 (Úř. věst. L 281, s. 81), a nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1), a to v rozsahu, v němž se tyto akty týkají žalobkyně.
 Výrok rozsudku
 1)
 Tribunál nemá pravomoc rozhodnout o druhé části prvního žalobního důvodu.
 2)
 Následující akty se v rozsahu, v němž se týkají společnosti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, zrušují:
 —
 rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP;
 —
 prováděcí nařízení Rady (EU) č. 668/2010 ze dne 26. července 2010, kterým se provádí čl. 7 odst. 2 nařízení (ES) č. 423/2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu;
 —
 rozhodnutí Rady 2010/644/SZBP ze dne 25. října 2010, kterým se mění rozhodnutí 2010/413;
 —
 nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení č. 423/2007.
 3)
 Účinky rozhodnutí 2010/413, ve znění rozhodnutí 2010/644, se ve vztahu ke společnosti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran zachovávají ode dne jeho vstupu v platnost, tedy od dvacátého dne po jeho vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie, až do okamžiku, kdy nastanou účinky zrušení nařízení č. 961/2010.
 4)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran.
 5)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 1.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander (Španělsko) dne 25. listopadu 2013 — Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A. v. Fernando Quintano Ujeta a María Isabel Sánchez García
 (Věc C-602/13)
 2014/C 31/06
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de Primera Instancia no 2 de Santander
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, S.A.
 Žalovaní: Fernando Quintano Ujeta a María Isabel Sánchez García
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba směrnici Rady 93/13/EHS (1) ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách, a zejména s jejím čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, vykládat za účelem zaručení ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a efektivity tak[,] že určí-li vnitrostátní soud zneužívající povahu smluvního ustanovení o úroku z prodlení, musí z toho jako důsledek vyvodit neplatnost jakéhokoli úroku z prodlení, včetně toho, který by mohl být výsledkem podpůrného uplatnění vnitrostátního předpisu, jako například článku 1108 Código Civil, druhého přechodného ustanovení zákona č. 1/2013 ve spojení s článkem 114 hypotečního zákona, nebo článku 4 královského legislativního nařízení č. 6/2012, a nemá se považovat za vázaného přepočtem, který mohl podle druhého přechodného ustanovení zákona č. 1/13 provést poskytovatel?
 2)
 Je třeba druhé přechodné ustanovení zákona č. 1/2013 vykládat v tom smyslu, že nemůže být překážkou ochrany zájmů spotřebitele?
 3)
 Je třeba směrnici Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách, a zejména s jejím čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1, vykládat za účelem zaručení ochrany spotřebitelů a uživatelů v souladu se zásadou rovnocennosti a efektivity tak[,] že určí-li vnitrostátní soud zneužívající povahu smluvního ustanovení o předčasné splatnosti, musí konstatovat jeho neplatnost a vyvodit z toho plynoucí důsledky[,] i tehdy, když poskytovatel posečkal minimální dobu stanovenou vnitrostátním předpisem?
 (1) Úř. věst. L 95, s. 29.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/9
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden — Nizozemsko) — Intercontainer Interfrigo SC (ICF) v. Balkenende Oosthuizen BV, MIC Operations BV
 (Věc C-133/08) (1)
 („Římská úmluva o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy - Rozhodné právo při neexistenci volby práva - Dopravní nájemní (charterová) smlouva - Kolizní kritéria - Oddělitelnost“)
 2009/C 282/15
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Intercontainer Interfrigo SC (ICF)
 Žalované: Balkenende Oosthuizen BV, MIC Operations BV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag –Výklad článku 4 Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980 — Pojem „smlouva o přepravě zboží“ — Prvky — Dopravní nájemní (charterová) smlouva — Rozhodné právo při neexistenci volby práva — Kolizní kritéria.
 Výrok
 1)
 Článek 4 odst. 4 poslední věta Úmluvy o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy, otevřené k podpisu v Římě dne 19. června 1980, musí být vykládán v tom smyslu, že kolizní kritérium stanovené v uvedeném čl. 4 odst. 4 druhé větě se použije na dopravní nájemní (charterovou) smlouvu, která není smlouvou na jednu cestu, pouze v případě, že hlavním účelem smlouvy není pouhé poskytnutí dopravního prostředku, ale přeprava zboží jako taková.
 2)
 Článek 4 odst. 1 druhá věta této úmluvy musí být vykládán v tom smyslu, že část smlouvy se může řídit právem, jež se liší od práva rozhodného pro zbytek smlouvy pouze v případě, že je její předmět nezávislý.
 Pokud je kolizní kritérium použité na dopravní nájemní (charterovou) smlouvu kritériem stanoveným v čl. 4 odst. 4 uvedené úmluvy, musí se toto kritérium použít na smlouvu jako celek, ledaže je smluvní část týkající se přepravy na zbytku smlouvy nezávislá.
 3)
 Článek 4 odst. 5 téže úmluvy musí být vykládán v tom smyslu, že pokud z okolností jako celku jasně vyplývá, že daná smlouva souvisí úžeji s jinou zemí, než je země určená na základě jednoho z kritérií stanovených v uvedeném čl. 4 odst. 2 až 4, přísluší soudu, aby nepoužil tato kritéria a použil právo země, se kterou uvedená smlouva souvisí nejúžeji.
 (1) Úř. věst. C 158, 21.6.2008.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/1
 (2008/C 79/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 64, 8.3.2008
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 51, 23.2.2008
 Úř. věst. C 37, 9.2.2008
 Úř. věst. C 22, 26.1.2008
 Úř. věst. C 8, 12.1.2008
 Úř. věst. C 315, 22.12.2007
 Úř. věst. C 297, 8.12.2007
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/58
 Žaloba podaná dne 5. března 2007 – Kerelov v. Komise
 (Věc F19/07)
 (2007/C 95/117)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Georgi Kerelov (Pazardzhik, Bulharsko) (zástupce: Angel Kerelov, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí komise pro výběrové řízení EPSO/AD/43/06-CJ ze dne 6. prosince 2006 o nezapsání žalobce na seznam úspěšných kandidátů tohoto výběrového řízení;
 —
 prohlásit rozhodnutí komise pro výběrové řízení EPSO/AD/43/06-CJ ze dne 2. února 2007 o vyloučení žalobce z tohoto výběrového řízení za neplatné, popřípadě jej zrušit jako protiprávní;
 —
 uložit žalované povinnost uhradit žalobci paušální náhradu škody stanovenou ex aequo et bono na částku 120 491,28 eur (odpovídající dvěma letům platu) včetně zákonných úroků od podání žaloby na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, která vznikla žalovanému z důvodu těchto protiprávních rozhodnutí komise pro výběrové řízení;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Pokud jde o první z napadených rozhodnutí, žalobce se dovolává deseti žalobních důvodů:
 1)
 běžní členové výběrové komise neposuzovali kandidáty nezávisle, neboť předseda a jeho zástupce byli jejich nadřízenými;
 2)
 členové výběrové komise neznali hlavní jazyk výběrového řízení (bulharštinu), v rozporu s požadavky, které vyplývají z ustálené judikatury;
 3)
 kandidáti měli přeložit texty, jejichž délka a obtížnost nebyly u vybraných výchozích jazyků srovnatelné;
 4)
 hodnocení písemných zkoušek bylo svévolné, neboť výběrová komise neznala bulharský jazyk;
 5)
 doba trvání ústní zkoušky se u jednotlivých kandidátů velice lišila;
 6), 7) a 8)
 kritéria, jež výběrová komise použila ke zhodnocení ústních zkoušek jednak neodpovídala účelu těchto zkoušek a jednak známky přidělené několika kandidátům byly svévolné;
 9)
 kandidátům bylo odepřeno jejich právo na věcný přezkum jejich výkonu, neboť konečný seznam úspěšných kandidátů byl vyhotoven a zpřístupněn před uplynutím lhůty dvaceti dnů stanovené pro výkon tohoto práva v oznámení o výběrovém řízení;
 10)
 výběrová komise pochybila při hodnocení zkoušky žalobce a zejména jeho ústní zkoušky, když odůvodnila známky nelogickými, nesouvisejícími a irelevantními skutečnostmi.
 Pokud jde o druhé napadené rozhodnutí, žalobce vznáší 3 žalobní důvody:
 1)
 zpochybňuje věcnou správnost skutkových zjištění, z nichž výběrová komise vycházela při přijímání tohoto rozhodnutí, a sice skutečnosti, že se žalobce pokusil kontaktovat členy výběrové komise;
 2)
 napadá pravomoc výběrové komise vyloučit kandidáta výběrového řízení z takových důvodů, neboť taková pravomoc přísluší podle jeho názoru pouze EPSO;
 3)
 tvrdí, že i kdyby měla výběrová komise takovou pravomoc, nemohla by ji vykonávat po vyhotovení seznamu úspěšných uchazečů.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Beroep te Brussel (Belgie) dne 24. září 2007 – Belgische staat v. K.B.C-bank N.V.
 (Věc C-439/07)
 (2007/C 315/44)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Beroep te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Belgische staat
 Žalovaná: K.B.C-bank N.V.
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat směrnici Rady 90/435/EHS (1) ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění mateřských a dceřiných společností z různých členských států, zejména čl. 4 odst. 1 první odrážku v tom smyslu, že brání tomu, aby členský stát stanovil vyplacený zisk, který obdrží společnost tohoto členského státu od dceřiné společnosti z jiného členského státu jinak než likvidací dceřiné společnosti tím, že vyplacený zisk nejdříve zcela zahrne do vyměřovacího základu, aby jej následně odečetl ve výši 95 % z vyměřovacího základu, tento odpočet však omezí na zisk ve zdaňovacím období, ve kterém se uskutečnilo vyplacení zisku (po odpočtu určitých zákonem stanovených částek) (čl. 205 odst. 2 WIB ve spojení s článkem 77 KB/WIB), jelikož takové omezení odpočtu vyplácení zisku způsobuje, že mateřská společnost je zdaněna pro toto vyplacení zisku v pozdějším zdaňovacím období, ve kterém nedosáhla žádného nebo nedostatečného zdanitelného zisku ve zdaňovacím období, ve kterém jí byl zisk vyplacen, přinejmenším však, že jsou vyrovnány ztráty vzniklé ve zdaňovacím období na základě vyplacení zisku, které musí na základě čl. 4 odst. 1 první odrážky ve spojení s čl. 4 odst. 2 uvedené směrnice zůstat ve výši 95 % nezdaněny a že tyto ztráty tedy ve výši vyplacení zisku, který obdržela mateřská společnost, již nejsou převoditelné do pozdějšího zdaňovacího období?
 2)
 Pokud je třeba směrnici 90/435/EHS vykládat v tom smyslu, že belgická úprava je neslučitelná s čl. 4 odst. 1 první odrážkou ohledně vyplácení zisku, který obdržela belgická mateřská společnost od dceřiné společnosti se sídlem v EU, brání potom toto ustanovení směrnice rovněž použití belgického ustanovení na vyplácení zisku, který belgická mateřská společnost obdržela od belgické dceřiné společnosti, pokud se, jako v projednávaném případě, belgický zákonodárce při provádění směrnice do belgického práva rozhodl upravit čistě vnitrostátní skutkové stavy stejně jako skutkové stavy upravené směrnicí a přizpůsobil tedy belgické právo směrnici i pro čistě vnitrostátní skutkové stavy?
 3)
 Pokud je třeba směrnici 90/435/EHS vykládat v tom smyslu, že belgická úprava je neslučitelná s čl. 4 odst. 1 první odrážkou směrnice ohledně vyplácení zisku, který belgická mateřská společnost obdržela od dceřiné společnosti se sídlem v EU, a pokud se rozsudek Soudního dvora ze dne 17. července 1997, Leur-Bloem (C-281/05) použije rovněž na vyplácení zisku dceřiné společnosti se sídlem v Belgii, je potom s čl. 56 odst. 1 Smlouvy o ES neslučitelné, že Belgie používá nadále beze změny spornou právní úpravu na dividendy vyplacené dceřinou společností se sídlem ve třetím státě, jelikož s těmito dividendami je potom zacházeno méně příznivě než s tuzemskými dividendami a dividendami z EU?
 4)
 Brání článek 43 Smlouvy o ES použití právní úpravy členského státě, podle které při vyměření daně z příjmů právnických osob je osvobození vyplacení zisku od daně, který obdržela společnost ve zdaňovacím období od její dceřiné společnosti se sídlem v jiném členském státě, omezeno v prvně uvedeném členském státě na výši zisku ve zdaňovacím období, ve kterém se vyplacení zisku uskutečnilo (po odpočtu určitých zákonem stanovených částek), zatímco úplné osvobození vyplacení zisku od daně by bylo možné, pokud by tato společnost založila stálou provozovnu v jiném členském státě?
 (1) Úř. věst. L 225, s. 6.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. prosince 2012 — Fomanu v. OHIM (Qualität hat Zukunft)
 (Věc T-22/12) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Qualität hat Zukunft - Absolutní důvody pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 26/84
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fomanu AG (Neustadt an der Waldnaab, Německo) (zástupce: T. Raible, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: K. Klüpfel, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 27. října 2011 (věc R 1518/2011-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení Qualität hat Zukunft jakožto ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Fomanu AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 80, 17.3.2012.