text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/26
 Žaloba podaná dne 4. července 2017 – Arca Capital Bohemia v. Komise
 (Věc T-441/17)
 (2017/C 347/35)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Arca Capital Bohemia a. s. (Praha, Česká republika) (zástupce: M. Nedelka, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise COMP/F3/NB/tt*D-2017/025322 ze dne 13. března 2017, jímž byl částečně odepřen přístup k dokumentům podle nařízení (ES) č. 1049/2001 v souvislosti s věcí COMP/SA. 25076 (2011/NN) – Privatizace bytového fondu – Karbon Invest;
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2017) 3129 final ze dne 4. května 2017, jímž bylo potvrzeno rozhodnutí Komise COMP/F3/NB/tt*D-2017/025322 ze dne 13. března 2017;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného uplatnění výjimek stanovených v čl. 4 odst. 2 první a třetí odrážce nařízení (ES) č. 1049/2001
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že žalovaná nesprávně uplatnila příslušnou judikaturu, která se dle jejího názoru nepoužije na případy, kdy byl správní spis uzavřen. Ve věcech týkajících se státních podpor je rovněž dán velmi silný veřejný zájem na získání co možná nejvíce informací v zájmu kontroly státních orgánů a argumenty založené na obchodních zájmech by též měly být posuzovány jinak, než je tomu v případě slučování podniků nebo kartelových dohod.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z existence převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění.
 —
 Žalobkyně v tomto ohledu předkládá argumenty, podle nichž měla předmětná privatizace závažné negativní sociální dopady, a poukazuje na rozšířené podezření, že v tomto procesu došlo k pochybením ze strany státních orgánů.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/43
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 26. června 2013 — BM v. ECB
 (Věc F-78/11) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Prodloužení zkušební doby se zpětnou účinností - Rozhodnutí ukončit smlouvu během zkušební doby - Disciplinární řízení)
 2013/C 252/71
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: BM (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (zástupci: původně P. Embley, M. López Torres a E. Carlini, zmocněnci, poté M. López Torres a E. Carlini, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí ECB vypovědět smlouvu žalobce v průběhu zkušební doby z důvodu disciplinárního provinění, které bylo sankcionováno udělením důtky.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Výkonné rady Evropské centrální banky ze dne 20. května 2011, kterým se ke dni 31. října 2011 ukončuje smlouva s BM, se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Evropská centrální banka ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené BM.
 (1) Úř. věst. C 319, 29.10.2011, s. 30.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. září 2013 — Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-193/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Směrnice 2006/112/ES - Články 306 až 310 - Zvláštní režim pro cestovní kanceláře - Rozdíly mezi jazykovými verzemi - Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim uplatňuje na jiné osoby než cestující - Pojmy „cestující“ a „zákazník“)
 2013/C 344/04
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Lozano Palacios a K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika (zástupci: A. Kraińska a A. Kramarczyk, jakož i M. Szpunar a B. Majczyna, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Česká republika (zástupci: M. Smolek a T. Müller, jakož i J. Očková, zmocněnci), Španělské království (zástupkyně: S. Centeno Huerta, zmocněnkyně), Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a J. S. Pilczer, zmocněnci), Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a R. Laires, zmocněnci), Finská republika (zástupce: J. Heliskoski, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Vnitrostátní právní předpisy, podle kterých se zvláštní režim zdanění cestovních kanceláří použije na plnění, která cestovní kanceláře uskutečňují ve prospěch jiných osob, než jsou cestující
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených Polskou republikou.
 3)
 Česká republika, Španělské království, Francouzská republika, Portugalská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


text:
 5.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/30
 Žaloba podaná dne 11. srpna 2015 – Fakro v. OHIM – Saint Gobain Cristalería (climaVera)
 (Věc T-457/15)
 (2015/C 328/27)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fakro Sp. z o.o. (Nowy Sącz, Polsko) (zástupce: J. Radłowski, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Saint Gobain Cristalería, SL (Madrid, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „climaVera“ Ochranná známka Společenství č. 1 152 136
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. května 2015, ve věci R R 2095/2014 2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil v plném rozsahu a vrátil věc OHIM k novému rozhodnutí;
 —
 schválil žalobkyni náhradu nákladů řízení včetně nákladů právního zastoupení.
 Dovolávaný(é) žalobní důvod(y)
 —
 Porušení čl. 8 odst. nařízení č. 207/2009.


text:
 28.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Gerechtshof te Amsterdam ze dne 21. září 2005 ve věci Amurta S.G.P.S. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Amsterdam
 (Věc C-379/05)
 (2006/C 22/06)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Gerechtshof te Amsterdam (Nizozemsko) ze dne 21. září 2005 ve věci Amurta S.G.P.S. proti Inspecteur van de Belastingdienst/Amsterdam, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 17. října 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Gerechtshof te Amsterdam žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 Je osvobození podle článku 4 Wet op de dividendbelasting 1965 (zákon o dani z dividend z roku 1965), tak jak je popsáno v částech 5.3 až 5.5 tohoto usnesení, ve spojení s osvobozením podle článku 4a tohoto zákona slučitelné s ustanoveními Smlouvy o ES o volném pohybu kapitálu (článek 73b až 73d Smlouvy o ES, nyní článek 56 až 58 ES), přestože toto osvobození platí pouze pro vyplácení dividend akcionářům podléhajícím v Nizozemsku dani z příjmu právnických osob nebo zahraničním akcionářům se stálou provozovnou v Nizozemsku – přičemž akcie patří k majetku této stálé provozovny -, na které je použitelné osvobození podílů podle článku 13 Wet op de vennootschapsbelasting 1969 (zákon o dani z příjmu právnických osob z roku 1969)?
 2.
 Má pro odpověď na otázku pod bodem 6.1 význam, zda stát, ve kterém je rezidentem zahraniční holdingová společnost, na kterou se nepoužije osvobození podle článku 4 Wet op de dividendbelasting 1965 (zákon o dani z dividend z roku 1965), poskytne této holdingové společnosti plné započtení (full credit) pro nizozemskou daň z dividend?


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 25. dubna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Curtea de Apel București — Rumunsko) — Asociația ACCEPT v. Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării
 (Věc C-81/12) (1)
 (Sociální politika - Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Směrnice 2000/78/ES - Článek 2 odst. 2 písm. a), čl. 10 odst. 1 a článek 17 - Zákaz diskriminace na základě sexuální orientace - Pojem „skutečnosti nasvědčující tomu, že došlo k diskriminaci“ - Úprava důkazního břemena - Účinné, přiměřené a odrazující sankce - Osoba, která vystupuje a je vnímána veřejností jako hlavní manažer profesionálního fotbalového klubu - Veřejná prohlášení, která vylučují přijetí fotbalisty prezentovaného jako homosexuála)
 2013/C 171/14
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel București
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Asociația ACCEPT
 Žalovaná: Consiliul Național pentru Combaterea Discriminării
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Curtea de Apel București — Výklad čl. 2 odst. 2 písm. a), čl. 10 odst. 1 a článku 17 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16) — Diskriminační kritéria pro výběr zaměstnanců fotbalového klubu související se sexuální orientací — Použitelnost směrnice v případě diskriminačních prohlášení v tisku při neexistenci skutečného přijímacího řízení — Skutečnosti nasvědčující tomu, že došlo k přímé nebo nepřímé diskriminaci — Důkazní břemeno — Režim sankcí použitelný v případě nedodržení ustanovení — Přípustnost vnitrostátní právní úpravy, která brání použití přestupkové sankce po uplynutí promlčecí lhůty šesti měsíců — Povinnost uložit účinnou, přiměřenou a odrazující sankci
 Výrok
 1)
 Článek 2 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládány v tom smyslu, že skutečnosti, které jsou základem sporu v původním řízení, mohou být kvalifikovány jako „skutečnosti nasvědčující tomu, že došlo k diskriminaci“, pokud jde o profesionální fotbalový klub, v případě, že dotyčná prohlášení pocházejí od osoby, která vystupuje jako hlavní manažer tohoto klubu a je hromadnými sdělovacími prostředky a ve společnosti takto vnímána, avšak nutně nemá právní způsobilost zavazovat nebo zastupovat tento klub v oblasti zaměstnávání.
 2)
 Článek 10 odst. 1 směrnice 2000/78 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě, že by takové skutečnosti, jako jsou skutečnosti, které jsou základem sporu v původním řízení, byly kvalifikovány jako „skutečnosti nasvědčující tomu, že došlo k diskriminaci“ na základě sexuální orientace při přijímání hráčů profesionálním fotbalovým klubem, nemá důkazní břemeno, jak je upraveno v čl. 10 odst. 1 směrnice 2000/78, za následek, že je vyžadováno podání důkazu, jehož předložením by nutně bylo porušeno právo na respektování soukromého života.
 3)
 Článek 17 směrnice 2000/78 musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, podle které lze v případě shledání diskriminace na základě sexuální orientace ve smyslu této směrnice uložit pouze napomenutí, jako je napomenutí dotčené v původním řízení, pokud k takovému shledání dojde po uplynutí promlčecí lhůty šesti měsíců ode dne, kdy nastaly rozhodné skutečnosti, jestliže na základě téže právní úpravy není taková diskriminace postihována za hmotněprávních a procesněprávních podmínek, které sankci propůjčují účinnou, přiměřenou a odrazující povahu. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda je tomu tak v případě právní úpravy dotčené v původním řízení, a případně podat výklad vnitrostátního práva v co největším možném rozsahu ve světle znění a účelu uvedené směrnice, aby bylo dosaženo výsledku sledovaného uvedenou směrnicí.
 (1) Úř. věst. C 126, 28.4.2012.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/42
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales) Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Spojené království) dne 12. srpna 2013 — The Queen on application of Newby Foods Ltd v. Food Standards Agency
 (Věc C-453/13)
 2013/C 344/72
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: New Foods Ltd
 Odpůrce: Food Standards Agency
 Předběžné otázky
 1)
 Znamená výraz „se ztratí nebo změní struktura svalových vláken“ v bodě 1.14 přílohy I nařízení (ES) č. 853/2004 (1)„jakoukoliv ztrátu nebo změnu struktury svalových vláken“, která je viditelná při použití standardní mikroskopické techniky? [stejný výraz se objevuje také v čl. 3 písm. n) nařízení (ES) č. 999/2001 (2), ve znění nařízení (ES) č. 1923/2006 (3)].
 2)
 Může být masný výrobek klasifikován jako masný polotovar ve smyslu bodu 1.15 přílohy I, jestliže došlo k určité ztrátě nebo změně struktury jeho svalových vláken, která je viditelná při použití standardní mikroskopické techniky?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku a záporné odpovědi na druhou otázku, je míra ztráty nebo změny struktury svalových vláken, která postačuje k tomu, aby byl masný výrobek klasifikován jako SOM ve smyslu bodu 1.14 přílohy I, stejná jako míra požadovaná k tomu, aby došlo k vymizení vlastností čerstvého masa ve smyslu bodu 1.15?
 4)
 V jakém rozsahu musí být zredukovány vlastnosti čerstvého masa, aby bylo možné prohlásit, že došlo k jejich vymizení ve smyslu bodu 1.15?
 5)
 Zní-li odpověď na první otázku 1 „ne“, avšak odpověď na třetí otázku je také „ne“:
 a)
 Jaký stupeň změny struktury svalových vláken je nutný k tomu, aby byl dotčený výrobek klasifikován jako SOM?
 b)
 Jaká kritéria by měly vnitrostátní soudy používat při určování, zda změna svalových vláken masa dosáhla či nedosáhla tohoto stupně?
 (1) Nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu
 Úř. věst. L 139, s. 55; Zvl. vyd. 03/45, s. 14
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií
 Úř. věst. L 147, s. 1; Zvl. vyd. 03/32, s. 289
 (3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1923/2006 ze dne 18. prosince 2006, kterým se mění nařízení (ES) č. 999/2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií
 Úř. věst. L 404, s. 1


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/44
 Kasační opravný prostředek podaný dne 2. prosince 2011 New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, dříve New Yorker SHK Jeans GmbH, proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 29. září 2011 ve věci T-415/09, New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, dříve New Yorker SHK Jeans GmbH, v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Vallis K. — Vallis A. & Co. O.E.
 (Věc C-621/11 P)
 (2012/C 25/82)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, dříve New Yorker SHK Jeans GmbH (zástupci: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda, S. Kirschstein-Freund, Rechtsanwälte)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Vallis K. — Vallis A. & Co. O.E.
 Návrhová žádání
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 29. září 2011 ve věci T-415/09 a
 a)
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. července 2009 v rozsahu, v němž se odvolání zamítá a potvrzuje zamítnutí přihlášky pro výrobky zařazené do třídy 25,
 podpůrně,
 b)
 vrátil věc Tribunálu, aby vydal konečné rozhodnutí.
 2)
 uložil Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladu řízení v prvním stupni a řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 —
 Zohlednění dodatečných důkazů o užívání ochranné známky po uplynutí lhůty stanovené Úřadem pro předložení takových důkazů je v rozporu s čl. 42 odst. 2 a 3 a čl. 76 odst. 2 nařízení o ochranné známce Společenství (1) (dále jen „NOZS“) (dříve čl. 42 odst. 2 a 3 a čl. 74 odst. 2 NOZS) a pravidlem 22 odst. 2 nařízení k provedení NOZS (dále jen „prováděcí nařízení“).
 —
 Předložení důkazu o skutečném užívání namítané ochranné známky je předmětem úpravy pouze pravidla 22 odst. 2 prováděcího nařízení. Znění pravidla 22 odst. 2 prováděcího nařízení diskreční pravomoc nezakládá. Článek 76 odst. 2 NOZS se tedy nepoužije. Neprokáže-li se skutečné užívání namítané ochranné známky ve lhůtě stanovené Úřadem v souladu s pravidlem 22 odst. 2 první větou prováděcího nařízení, je třeba námitky zamítnout.
 —
 Vyzve-li Úřad namítající stranu, aby s ohledem na důkaz o užívání předložila v souladu s článkem 75 NOZS a pravidlem 20 odst. 4 prováděcího nařízení svá vyjádření v odpověď na argumenty navrhovatelky, může tak uvedená strana učinit. Další důkaz o užívání však nelze zohlednit, neboť byl předložen po uplynutí lhůty. Zohlednění opožděně předloženého důkazu je v rozporu s čl. 42 odst. 2 a 3 NOZS a pravidlem 22 odst. 2 prováděcího nařízení.
 —
 Pouhé předložení vyjádření přihlašovatelky, ve kterých namítá, že důkaz předložený ve lhůtě je nedostatečný, zohlednění dodatečného důkazu o užívání ochranné známky neodůvodňuje.
 —
 I kdyby bylo možné čl. 76 odst. 2 NOZS uplatnit na dodatečný důkaz o užívání předložený po uplynutí lhůty uvedené v pravidle 22 odst. 2 prováděcího nařízení, čl. 42 odst. 2 a 3, čl. 76 odst. 2 NOZS a pravidlo 22 odst. 2 prováděcího nařízení byly v projednávaném případě porušeny.
 —
 Později předložený důkaz není dodatečným důkazem. Aby se jednalo o dodatečný důkaz, je třeba, aby důkazy předložené v rámci původně stanovené lhůty prokázaly skutečné užívání namítané ochranné známky a následně předložené důkazy pouze upřesňovaly již prokázané skutečnosti. Tribunál tím, že připustil použití čl. 76 odst. 2 NOZS v řízení před odvolacím senátem, tedy porušil uvedené ustanovení.
 —
 Došlo ke zneužití diskreční pravomoci stanovené čl. 76 odst. 2 NOZS. Tím, že Úřad zohlednil pouze okolnost, že další příklady užívání ochranné známky měla předložit namítající strana, zneužil svoji diskreční pravomoc. Otázka, zda je nutné, aby jedna ze stran řízení předložila dodatečné důkazy, je okolností, ke které Úřad nesmí přihlížet. Tuto otázku si musí odpovědět sám příslušný účastník řízení. Úřad nadto nezohlednil žádné další okolnosti. Dokonce neposoudil ani důkazní hodnotu původně předložených informací. Tribunál tím, že rozhodl, že diskreční pravomoc zneužita nebyla, porušil použitelné právo.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/26
 Žaloba podaná dne 28. března 2012 — Teva Pharma a Teva Pharmaceuticals Europe v. EMEA
 (Věc T-140/12)
 2012/C 165/45
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Teva Pharma BV (Utrecht, Nizozemsko) a Teva Pharmaceuticals Europe BV (Utrecht, Nizozemsko) (zástupci: D. Anderson, QC (Queen's Counsel), K. Bacon, Barrister, G. Morgan a C. Drew, Solicitors)
 Žalovaná: Evropská agentura pro léčivé přípravky
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské agentury pro léčivé přípravky obsažené v dopise ze dne 24. ledna 2012, kterým bylo odmítnuto vyhovět žádosti žalobkyň o registraci;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení žalobkyň.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jeden žalobní důvod založený na skutečnosti, že odmítnutí vyhovět jejich žádosti o registraci generické verze léčivého přípravku pro vzácná onemocnění je v rozporu se správným výkladem článku 8 nařízení (ES) č. 141/2000 (1). Je zejména v rozporu se zněním a smyslem článku 8, jakož i s politikou ze které uvedené nařízení vychází a s přípravnými pracemi na tomto nařízení vyloučit generické verze léčivého přípravku pro vzácná onemocnění z trhu na dobu delší než deset let uvedenou v čl. 8 odst. 1 uvedeného nařízení. Žalobkyně dále tvrdí, že čl. 8 odst. 3 jako výjimka z čl. 8 odst. 1 za určitých zvláštních okolností dovoluje registraci podobných léčivých přípravků během této doby deseti let. Důsledkem takovéto registrace však nemá být prodloužení desetileté exkluzivity původního léčivého přípravku pro vzácná onemocnění na trhu.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 141/2000 ze dne 16. prosince 1999 o léčivých přípravcích pro vzácná onemocnění (Úř. věst. 2000 L 18, s. 1).


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. září 2016 – Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto v. EUIPO – University College London (CITRUS SATURDAY)
 (Věc T-400/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie CITRUS SATURDAY - Starší národní slovní ochranná známka CITRUS - Opožděné předložení dokumentů - Posuzovací pravomoc přiznaná čl. 76 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Pravidlo 19 a pravidlo 20 odst. 1 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2016/C 410/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ana Isabel Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto (Algés, Portugalsko) (zástupce: A. Pita Negrão, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: H. O’Neill, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: University College London (Londýn, Spojené království)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. dubna 2015 (věc R 2109/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi paní Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto a University College London.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá
 2.
 Aně Isabel Pinto Eliseu Baptista Lopes Canhoto se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 320, 28. 9. 2015.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/68
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 4. října 2007 – de la Cruz a další v. Evropská agentura pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci
 (Věc F-32/06) (1)
 („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Reforma služebního řádu - Bývalí místní zaměstnanci - Stanovení zařazení a odměny při přijímání zaměstnanců - Rovnocennost pracovních míst - Konzultace Výboru zaměstnanců“)
 (2007/C 269/122)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: María del Carmen de la Cruz (Galdakao, Španělsko) a další (zástupci: G. Vandersanden a L. Levi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci (zástupci: E. Ortega, C. Georges a J. G. Blanch, zmocněnci, ve spolupráci s S. Orlandim A. Coolenem, J.-N. Louisem a E. Marchalem, advokáty)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí, kterými bylo odmítnuto přeřadit do funkční skupiny III žalobce, smluvní zaměstnance zařazené ve funkční skupině II, a jednak návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské agentury pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci (OSHA) zařazující žalobce do funkční skupiny II na základě jejich smluv smluvních zaměstnanců podepsaných ve dnech 28. a 29. dubna 2005 se ruší.
 2)
 Ve zbylé části se žaloba zamítá.
 3)
 OSHA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006, s. 51.


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/16
 Opravný prostředek podaný dne 15. března 2005 (fax: ze dne 11. března 2005) Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) proti rozsudku vydanému dne 12. ledna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-334/03, Deutsche Post Euro Express GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu
 (Věc C-121/05 P)
 (2005/C 143/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 15. března 2005 (fax: ze dne 11. března 2005) opravný prostředek podaný Úřadem pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), zastoupeným A. von Mühlendahlem, místopředsedou Úřadu, a G. Schneiderem, členem oddělení soudního řízení v oblasti duševního vlastnictví, proti rozsudku vydanému dne 12. ledna 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (třetím senátem) ve věci T-334/03, Deutsche Post Euro Express GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně (třetího senátu) ze dne 12. ledna 2005 ve věci T-334/03 (1) a zamítl žalobu;
 2.
 vrátil věc Soudu prvního stupně.
 Důvody opravného prostředku a hlavní argumenty
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) odůvodňuje svůj opravný prostředek proti uvedenému rozsudku následně.
 Soud porušil svými výklady obsaženými v bodech 35 a 36 napadeného rozsudku čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 tím, že sice uznal označení „EURO“ za údaj o zeměpisném původu výrobků nebo služeb, toto označení ale zároveň posoudil tak, že je vyloučeno ze zápisu jako ochranná známka Společenství jen tehdy, když označení zeměpisného původu je „podstatné“ pro cílový okruh odběratelů, kterým je určena ochranná známka. Toto je v rozporu s jednoznačným zněním uvedeného článku, který bez další kvalifikace vylučuje údaje o zeměpisném původu ze zápisu. Zároveň vyplývá z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. února 2004 ve věci C-363/99, že jsou ze zápisu vyloučena všechna označení nebo údaje, které popisují vlastnosti přihlašovaných výrobků nebo služeb, aniž by mělo význam, zda jsou tyto vlastnosti „podstatné“.
 Soud porušil svými výklady obsaženými v bodech 36 až 43 napadeného rozsudku čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 tím, že sice uznal označení „PREMIUM“ za údaj o jakosti, ale zároveň na toto označení odmítl použít uvedené ustanovení. Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94 bez další kvalifikace vylučuje údaje o hodnotě ze zápisu, protože každý z konkurentů přihlašovatele musí mít právo používat údaje o hodnotě, aniž by byl omezen právy třetích osob k ochranné známce na takové údaje. Argument Soudu (bod 39), podle kterého označení jako „PREMIUM“ musí být posuzována (jen) podle čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94, je v projednávaném případě nevhodný. Protože označení „PREMIUM“ jako údaj o jakosti spadá již pod čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, není třeba se dále odvolávat na čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení.
 Podle zásad stanovených v rozsudcích Soudního dvora, které jsou uvedeny v bodu 44 napadeného rozhodnutí, je ochranná známka, která se skládá z popisných částí, také popisná jako celek, pokud není stanoveno, že celkové označení má jako celek jiný význam než jeho jednotlivé části. V projednávaném případě je zřejmé, že označení „EUROPREMIUM“ – představující z jazykového hlediska běžné spojení obou částí „EURO“ a „PREMIUM“ – také v této spojitosti neoznačuje nic jiného, než že se u přihlašovaného zboží a služeb jedná o zboží a služby evropského původu s obzvláštní kvalitou.
 Z výše uvedených důvodů tedy napadené rozhodnutí představuje porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 40/94, a musí být tedy zrušeno.
 (1) Úř. věst. C 69, s. 14


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/41
 Žaloba podaná dne 24. února 2009 – De Britto Patricio-Dias v. Komise
 (Věc F-16/09)
 2009/C 90/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Jorge de Britto Patricio-Dias (Brusel, Belgie) (zástupce: L. Massaux, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, jímž byla zamítnuta stížnost žalobce proti rozhodnutí týkajícímu se jeho hodnocení za rok 2007
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí OOJ ze dne 21. listopadu 2008, a případně též posudek o vývoji služebního postupu pro období od 1. ledna 2007 do 31. prosince 2007;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/70
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 29. června 2010 — Martin v. Evropský policejní úřad (Europol)
 (Věc F-38/09) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci Europolu/Personnel d’Europol - Neprodloužení smlouvy/Non-renouvellement d’un contrat - Smlouva na dobu neurčitou - Článek 6 služebního řádu pro zaměstnance Europolu/Article 6 du statut du personnel d’Europol - Zásada ochrany práva na obhajobu/Principe du respect des droits de la défense)
 (2010/C 288/130)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Breige Martin (Dublin, Irsko) (zástupci: původně P. de Casparis, advokátka, poté W. J. Dammingh a N. D. Dane, advokáti)
 Žalovaný: Evropský policejní úřad (Europol) (zástupci: D. Neumann a D. El Khoury, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem a R. Van der Houtem, advokáty)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí ze dne 12. června 2008, kterým byla žalobkyně informována o nemožnosti nabídnout jí trvalé zaměstnání, jakož i rozhodnutí ze dne 7. ledna, kterým byla zamítnuta její stížnost podaná proti prvnímu rozhodnutí.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 12 června 2008, kterým Evropský policejní úřad (Europol).
 2)
 Europolu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 167, 18.7.2009, s. 26.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunalul Sibiu (Rumunsko) dne 2. července 2015 – Andreea Corina Târșia v. Statul român, Universitatea „Lucian Blaga“ Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
 (Věc C-328/15)
 (2016/C 191/02)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Sibiu
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Andreea Corina Târșia
 Žalovaní: Statul român, Universitatea „Lucian Blaga“ Sibiu, Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
 Usnesením ze dne 14. dubna 2016 Soudní dvůr (šestý senát) prohlásil, že zjevně nemá pravomoc k projednání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Tribunalul Sibiu (Rumunsko) rozhodnutím ze dne 8. června 2015.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/35
 Žaloba podaná dne 7. června 2011 — Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones v. OHIM — MIP Metro (METROINVEST)
 (Věc T-284/11)
 2011/C 232/61
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Metropolis Inmobiliarias y Restauraciones, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG (Düsseldorf, Německo)
 Návrhová žádání
 —
 změnit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. března 2001 ve věci R 954/2010-1 a vyhovět žádosti o ochrannou známku Společenství pro slovní ochrannou známku „METROINVEST“;
 —
 podpůrně a pouze v případě, že předchozí návrh bude zamítnut, zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 17. března 2001 ve věci R 954/2001-1;
 —
 uložit žalovanému a další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „METROINVEST“ pro služby zařazené do třídy 36 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 7112113
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zápis německé ochranné známky č. 30348717 týkající se obrazové ochranné známky „METRO“ v modré a žluté barvě pro výrobky a služby zařazené do tříd 1 až 45; přihláška ochranné známky Společenství č. 779116 týkající se obrazové ochranné známky „METRO“ ve žluté barvě pro výrobky a služby zařazené do tříd 1 až 42.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článků 6 a 14 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod týkajících se práva na spravedlivý proces a zákazu diskriminace, jakož i obecné zásady rovného zacházení zakotvené v právu Společenství. Porušení článku 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009 odvolacím senátem z důvodu neexistence nebezpečí záměny obou sporných ochranných známek.


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. ledna 2011 — IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v. Komise
 (Věc T-362/08) (1)
 (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se realizace průmyslového projektu v oblasti chráněné na základě směrnice 92/43/EHS - Dokumenty pocházející z členského státu - Námitky vznesené členským státem - Částečné odepření přístupu - Výjimka týkající se hospodářské politiky členského státu - Článek 4 odst. 5 až 7 nařízení č. 1049/2001)
 2011/C 55/36
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: S. Crosby, solicitor, a S. Santoro, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. O'Reilly a P. Costa de Oliveira, zmocněnkyně)
 Vedlejší účastníci řízení podporující žalobkyni: Dánské království (zástupci: J. Bering Liisberg a B. Weis Fogh, zmocněnci); Finská republika (zástupci: původně J. Heliskoski, M. Pere a H. Leppo, poté J. Heliskoski, zmocněnci); a Švédské království (zástupkyně: K. Petkovska, A. Falk a S. Johannesson, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 19. června 2008, kterým byl žalobkyni odepřen přístup k dokumentu zaslanému Komisi německými orgány v rámci řízení týkajícího se deklasifikace lokality chráněné na základě směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds gGmbH ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Dánské království, Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/6
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 15. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko) – Minister van Financiën v. X BV
 (Věc C-480/12) (1)
 („Celní kodex Společenství - Oblast působnosti článku 203 a čl. 204 odst. 1 písm. a) nařízení (EHS) č. 2913/92 - Režim vnějšího tranzitu - Vznik celního dluhu v důsledku porušení povinnosti - Pozdní předložení zboží celnímu úřadu určení - Šestá směrnice o DPH - Článek 10 odst. 3 - Vztah mezi vznikem celního dluhu a dluhu na DPH - Pojem, zdanitelná plnění““)
 2014/C 212/06
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Minister van Financiën
 Žalovaná: X BV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hoge Raad der Nederlanden – Nizozemsko – Výklad článků 203 a 204 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307; Zvl. vyd. 02/06, s. 3), čl. 356 odst. 1 a čl. 859 odst. 2 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1) a článku 7 Šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Překročení lhůty stanovené celním orgánem odeslání pro předložení zboží celnímu orgánu určení, které vede k podmíněnému vzniku celního dluhu při dovozu a nikoli jeho automatickému vzniku – Společný systém daně z přidané hodnoty – Zdanitelná plnění – Pojem „dovoz“
 Výrok
 1)
 Články 203 a 204 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, ve spojení s čl. 859 bodem 2 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 444/2002 ze dne 11. března 2002, musí být vykládány tak, že pouhé překročení lhůty pro předložení stanovené podle čl. 356 odst. 1 nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení č. 444/2002, nevede ke vzniku celního dluhu z důvodu odnětí předmětného zboží celnímu dohledu ve smyslu článku 203 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005, nýbrž ke vzniku celního dluhu na základě článku 204 tohoto posledně uvedeného nařízení, a že pro vznik celního dluhu na základě tohoto článku 204 není nezbytné, aby dotčené osoby sdělily celním orgánům informace o důvodech pro překročení lhůty stanovené v článku 356 nařízení č. 2454/93, ve znění nařízení č. 444/2002, nebo o místě, kde se předmětné zboží nacházelo v době mezi uplynutím této lhůty a skutečným předložením tohoto zboží celnímu úřadu určení.
 2)
 Článek 7 odst. 3 první pododstavec šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2004/66/ES ze dne 26. dubna 2004, musí být vykládán tak, že je nutné odvést daň z přidané hodnoty, pokud se na předmětné zboží přestaly vztahovat celní režimy stanovené v tomto článku, i když celní dluh vznikl výlučně na základě článku 204 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 648/2005.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013


text:
 16.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 14/53
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2016 – Agricola J.M. v. EUIPO – Torres (CLOS DE LA TORRE)
 (Věc T-806/16)
 (2017/C 014/63)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Agricola J. M., SL (Girona, Španělsko) (zástupkyně: J. Clos Creus, advokátka)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedés, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „CLOS DE LA TORRE“ – Přihláška č. 13 029 533
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. července 2016, ve věci R 2099/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 28. července 2016;
 —
 zrušil rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 7. srpna 2015, kterým se vyhovuje námitkám vzneseným v souvislosti se všemi výrobky zařazenými do třídy 33 „Alkoholické nápoje, s výjimkou piv“ a kterým se zamítá zápis ochranné známky Společenství pro všechny napadené výrobky;
 —
 změnil shora zmíněná rozhodnutí tak, že žádosti žalobkyně o zápis ochranné známky pro všechny výrobky zařazené do třídy 33 se vyhovuje;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů tohoto řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 a judikatury vydané v případech obdobných tomuto.


text:
 16.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/3
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 4. prosince 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour administrative d'appel de Nantes – Francie) – Adiamix v. Direction départementale des finances publiques de l’Orne
 (Věc C-202/14) (1)
 („Předběžná otázka - Státní podpory - Nařízení (ES) č. 659/1999 - Článek 1 písm. b) bod v) - Režim daňového osvobození pro společnost, která převezme podnik v nesnázích - Rozhodnutí Komise, kterým se režim podpor prohlašuje za neslučitelný s vnitřním trhem - Navrácení individuálních podpor poskytnutých z titulu režimu podpor - Posouzení platnosti rozhodnutí Komise - Pojmy ,stávající podpora‘ a ,nová podpora‘“)
 (2015/C 056/04)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour administrative d'appel de Nantes
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Adiamix
 Odpůrce: Direction départementale des finances publiques de l’Orne
 Výrok
 Přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost rozhodnutí Komise 2004/343/ES ze dne 16. prosince 2003 o režimu podpor zavedeném Francií v souvislosti s přebíráním podniků v nesnázích.
 (1) Úř. věst. C 202, 30. 6. 2014.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Unabhängiger Finanzsenat, pobočka Vídeň (Rakousko) dne 16. července 2007 – Jobra Vermögensverwaltungs-Gesellschaft mbH v. Finanzamt Amstetten Melk Scheibbs
 (Věc C-330/07)
 (2007/C 269/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Unabhängiger Finanzsenat, pobočka Vídeň
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jobra Vermögensverwaltungs-Gesellschaft mbH.
 Žalovaný: Finanzamt Amstetten Melk Scheibbs.
 Předběžné otázky
 Brání ustanovení o svobodě usazování (článek 43 a násl. ES) nebo o volném pohybu služeb (článek 49 a násl. ES) vnitrostátní právní úpravě existující ke dni 31. prosince 2003, podle které je poskytnutí daňového zvýhodnění (investiční růstové prémie) podniku pro pořízení nepoužitého hmotného hospodářského majetku závislé také na tom, zda bude tento hospodářský majetek používán výlučně v tuzemské stálé provozovně, zatímco se toto daňové zvýhodnění (investiční růstová prémie) neposkytne pro pořízení nepoužitého hmotného hospodářského majetku, který se používá v zahraniční stálé provozovně, nacházející se tudíž také v jedné z ostatních oblastí Evropské unie?


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/37
 Žaloba podaná dne 23. června 2015 – Bimbo v. OHIM (THE SNACK COMPANY)
 (Věc T-331/15)
 (2015/C 262/50)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bimbo, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „THE SNACK COMPANY“ – Přihláška č. 1 2 1 73 852
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 31. března 2015, ve věci R 954/2014-2.
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 nařídil zápis ochranné známky;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení zásady rovného zacházení;
 —
 Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgie) dne 26. září 2016 – Karim Boudjellal v. Rauwers Contrôle SA
 (Věc C-508/16)
 (2017/C 053/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance francophone de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Karim Boudjellal
 Odpůrkyně: Rauwers Contrôle SA
 Soudní dvůr (sedmý senát) usnesením ze dne 11. ledna 2017 rozhodl, že zjevně nemá pravomoc odpovědět na otázky položené Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgie).


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/11
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 9. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Antwerpen – Belgie) – Gerlach & Co. NV v. Belgický stát
 (Věc C-477/07) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Celní kodex Společenství - Pojmy „zaúčtování“ a „sdělení“ částky cla dlužníkovi - Předchozí zaúčtování částky celního dluhu - Vymáhání celního dluhu)
 (2008/C 313/16)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Gerlach & Co. NV
 Žalovaný: Belgický stát
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hof van beroep te Antwerpen – Výklad článku 217 a čl. 221 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307), a článku 6 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1), [nyní nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 2000/597/ES, Euratom] (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169) – Pojmy „zaúčtování“ a „sdělení“ částky cla dlužníkovi – Předchozí zaúčtování částky celního dluhu – Vymáhání celního dluhu
 Výrok
 1)
 Článek 221 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, musí být vykládán tak, že výraz „zúčtování“ vymáhaného cla, který je v tomto ustanovení použit, je „účtováním“ uvedené částky definovaným v čl. 217 odst. 1 uvedeného nařízení a že uvedené zaúčtování/účtování není totéž co zápis uvedeného cla do účetnictví vlastních zdrojů podle článku 6 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství.
 2)
 Článek 221 odst. 1 nařízení č. 2913/92 musí být vykládán tak, že před sdělením částky vymáhaného cla musí celní orgány členského státu provést zaúčtování uvedené částky, a nebyla-li částka řádně sdělena v souladu s uvedeným ustanovením, nemůže být uvedenými orgány vymáhána. Tyto orgány si však zachovávají možnost opakovat sdělení uvedené částky, dodrží-li podmínky upravené uvedeným ustanovením a ustanovení o promlčení platná k datu vzniku celního dluhu.
 (1) Úř. věst. C 8, 12.1.2007.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/33
 Žaloba podaná dne 4. června 2013 — Tameio Pronias Prosopikou Trapezis Kiprou v. Komise a Evropská centrální banka
 (Věc T-328/13)
 2013/C 252/55
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Tameio Pronias Prosopikou Trapezis (Levkosia, Kypr) (zástupci: E. Efstathiou, K. Efstathiou, K. Liasidou, advokáti)
 Žalované: Evropská centrální banka a Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 zrušil rozhodnutí euroskupiny ze dne 25. března 2013, v konečném znění obsaženém v rozhodnutí guvernéra Centrální banky Kypru, jakožto zástupce/zmocněnce Evropského systému centrálních bank ze dne 29. března 2013, K.D.P [správní nařízení] 104/2013, jímž bylo rozhodnuto o „prodeji určitých operací“ Cyprus Popular Bank Public Co Ltd, a které v podstatě představuje společné rozhodnutí Evropské centrální banky, jakož i Evropské komise;
 —
 určil, že výše uvedené rozhodnutí euroskupiny představuje v podstatě společné rozhodnutí Evropské centrální banky a Evropské komise, bez ohledu na jeho podobu či formu;
 —
 uložil Evropské centrální bace a Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí je neplatné, jelikož byly překročeny pravomoci, které Smlouva o Evropské unii svěřuje nejen Evropské centrální bance, ale také Evropské komisi, takže se jedná o akt, který oba orgány přijaly ultra vires.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že napadené rozhodnutí porušuje právo na majetek, které je chráněno článkem 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a jejím článkem 14 a které je potvrzeno v Listině základních práv Evropské unie.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z tvrzení, že napadené rozhodnutí nemá zjevně žádný právní základ a porušuje zásadu proporcionality.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze skutečnosti, že napadené rozhodnutí porušuje i obecně uznávané právní zásady unijního práva a především zásadu, že se nikdo nemůže dovolávat svých opomenutí k získání určité výhody a/nebo k ospravedlnění svého nesprávného či protiprávního jednání.


text:
 25.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 318/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverwaltungsgericht (Německo) dne 10. března 2017 – Nefiye Yön v. Landeshauptstadt Stuttgart
 (Věc C-123/17)
 (2017/C 318/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Nefiye Yön
 Žalovaný: Landeshauptstadt Stuttgart
 Předběžné otázky
 1)
 Byla doložka „standstill“ uvedená v článku 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 2/76 plně nahrazena doložkou „standstill“ uvedenou v článku 13 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 nebo je třeba posuzovat zákonnost nových omezení volného pohybu pracovníků, která byla zavedena od okamžiku vstupu rozhodnutí č. 2/76 v platnost do okamžiku nabytí účinku článku 13 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80, nadále podle článku 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 2/76?
 2)
 V případě, že otázku 1 je třeba zodpovědět v tom smyslu, že článek 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 2/76 nebyl nahrazen v plném rozsahu: Je možno přenést judikaturu Soudního dvora Evropské unie týkající se článku 13 rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 v plném rozsahu rovněž na použití článku 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 2/76 s tím důsledkem, že článek 7 rozhodnutí Rady přidružení č. 2/76 v zásadě zahrnuje rovněž vnitrostátní právní úpravu zavedenou s účinností ode dne 5. října 1980, se kterou je sloučení rodiny v rámci manželského vztahu s tureckým pracovníkem podmíněno udělením národního víza?
 3)
 Je zavedení takové vnitrostátní právní úpravy odůvodněno naléhavým důvodem obecného zájmu, zejména cílem účinné imigrační kontroly a řízení migračních toků, pokud jsou prostřednictvím ustanovení týkajícího se případů tvrdosti zohledněny zvláštní okolnosti konkrétního případu?


text:
 25.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 270/5
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 7. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale di Bari – Itálie) – trestní řízení proti Mauru Barlettovi
 (Věc C-435/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 99 jednacího řádu Soudního dvora - Totožné předběžné otázky - Články 49 SFEU a 56 SFEU - Svoboda usazování - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Vnitrostátní právní úprava - Změna uspořádání systému koncesí sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti - Nové koncesní řízení - Koncese s kratší dobou platnosti než předchozí koncese - Bezúplatné postoupení užívacího práva k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování her a přijímání sázek - Omezení - Naléhavé důvody obecného zájmu - Proporcionalita“)
 (2016/C 270/06)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Bari
 Účastník původního trestního řízení
 Mauro Barletta
 Výrok
 1)
 Články 49 SFEU a 56 SFEU, jakož i zásada rovného zacházení a zásada efektivity musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě hazardních her, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která z důvodu změny uspořádání systému sjednocením data, k němuž uplynou doby platnosti koncesí, stanoví, že bude uspořádáno nové koncesní řízení na koncese s kratší dobou platnosti, než je doba platnosti dříve udělených koncesí.
 2)
 Články 49 SFEU a 56 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu omezujícímu ustanovení, jako je ustanovení, o které se jedná ve věci v původním řízení, které ukládá koncesionáři hazardních her, aby bezúplatně převedl užívací právo k vlastněnému hmotnému a nehmotnému majetku, který tvoří síť provozování a sběru hry, v případě ukončení činnosti z důvodu uplynutí doby platnosti koncese, jestliže toto omezení překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení cíle skutečně sledovaného tímto ustanovením, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 448, 15. 12. 2014.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2006 – Gagliardi v. OHIM – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (MANŪ MANU MANU)
 (Věc T-392/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství ‚MANŪ MANU MANU‘ - Starší národní ochranná známka ‚MANOU‘ - Zamítnutí zápisu - Rozsah a oprava rozhodnutí odvolacího senátu - Omezení přihlášky ochranné známky - Částečné zpětvzetí námitek - Právní zájem na podání námitek - Důkaz o užívání starší ochranné známky - Rozsah důkazu o užívání - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2006/C 331/81)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Salvatore Gagliardi (Monsummano Terme, Itálie) (zástupci: A. Schmitt, P. Biavati, S. Corona, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Buffolo, zmocněnec)
 Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastnice před Soudem: Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG (Norimberk, Německo) (zástupce: S. Rojahn, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. června 2004 (věc R 154/2002-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Norma Lebensmittelfialialbetrieb GmbH & Co. KG a Salvatorem Gagliardim
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 15. června 2004 (věc R 154/2002-4) se zrušuje v rozsahu, v němž se jím zamítá přihláška ochranné známky MANŪ MANU MANU jednak pro výrobky „obuv“ a „kloboučnické zboží“ v třídě 25, a jednak pro výrobky ve třídách 18 a 24.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i jednu třetinu nákladů žalobce.
 4.
 Žalobce, Salvatore Gagliardi, ponese dvě třetiny svých nákladů řízení.
 5.
 Vedlejší účastnice, Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG, ponese své vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. dubna 2014 – Debonair Trading Internacional v. OHIM – Ibercosmetica (SÔ:UNIC)
 (Věc T-356/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství SÔ:UNIC - Starší slovní ochranné známky Společenství a starší národní slovní ochranná známka SO...?, SO...? ONE, SO...? CHIC a nezapsané slovní ochranné známky - Relativní důvody pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č 207/2009 - Nebezpečí záměny - Skupina ochranných známek - Článek 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009 - Pravidlo 15 odst. 2 písm. b) bod iii) nařízení (ES)č. 2868/95 - Přípustnost námitek“)
 2014/C 159/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Debonair Trading Internacional Lda (Funchal, Madeira) (zástupce: T. Alkin, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ibercosmetica, SA de CV (Mexiko, Mexiko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. června 2012 (věc R 1033/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Debonair Trading Internacional Lda a Ibercosmetica, SA de CV.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 4. června 2012 (věc R 1033/2011-4) se zrušuje v rozsahu, v němž odvolací senát zamítl jako nepřípustné námitky ve vztahu k označením, kterých se, pokud jde o Spojené království a Irsko dovolávaly společnosti Debonair Trading Internacional Lda a Ibercosmetica, SA de CV, založené na čl. 8 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 311, 13.10.2012.


text:
 18.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 15/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Rüsselsheim (Německo) dne 12. listopadu 2013 — Thomas Etzold a další v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-575/13)
 2014/C 15/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Rüsselsheim
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Thomas Etzold, Sandra Etzold, Toni Lennard Etzold
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Musejí se mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení (1) vztahovat přímo na rezervovaný let?
 2)
 Pro případ, že jsou mimořádné okolnosti, které nastanou při předcházejících letech, relevantní pro pozdější let: musí se přiměřená opatření, která má provozující letecký dopravce přijmout podle čl. 5 odst. 3 nařízení, vztahovat pouze na zabránění mimořádným okolnostem nebo i na odvrácení delšího zpoždění?
 3)
 Je nutno zásahy třetích osob, které jednají na vlastní odpovědnost a na které byly přeneseny úlohy, jež jsou součástí provozu leteckého dopravce, považovat za mimořádné okolnosti ve smyslu čl. 5 odst. 3 nařízení č. 261/2004?
 4)
 V případě kladné odpovědi na třetí otázku: Je při tomto posuzování relevantní, kým (leteckou společností, provozovatelem letiště atd.) byla třetí osoba pověřena?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91; Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


text:
 20.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 317/49
 Žaloba podaná dne 30. srpna 2010 — Cantisani v. Komise
 (Věc F-71/10)
 ()
 2010/C 317/87
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Nicola Cantisani (Brusel, Belgie) (zástupce: S. de Lannoy, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované, kterým byla zamítnuta žádost o pomoc podaná žalobkyní v souvislosti s psychickým obtěžováním a návrh na náhradu vzniklé škody.
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí ředitele generálního ředitelství Komise pro personál a administrativu ze dne 9. října 2009 (ADMIN.B2/JJ/jm 0(09)), kterým nebylo vyhověno žádosti o pomoc, jež žalobkyně podala Komisi dne 29. ledna 2009;
 —
 přiznat žalobkyni náhradu majetkové a morální újmy, která jí vznikla v důsledku psychického obtěžování;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/54
 Žaloba podaná dne 18. října 2010 — Département du Gers v. Komise
 (Věc T-502/10)
 ()
 2010/C 346/105
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Département du Gers (Auch, Francie) (zástupci: S. Mabile a J.-P. Mignard, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské Komise 2010/428/EU ze dne 28. července 2010 o povolení uvedení produktů, které obsahují geneticky modifikovanou kukuřici 59122x1507xNK603 (DAS-59122-7xDAS-Ø15Ø7xMON-ØØ6Ø3-6), sestávají z ní nebo jsou z ní vyrobeny, na trh podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty žalobce jsou stejné jako žalobní důvody a hlavní argumenty ve věci T-478/10, Département du Gers v. Komise, nebo jsou jim v podstatné míře podobné.


text:
 8.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/28
 Žaloba podaná dne 18. srpna 2011 — Riche v. Rada a Komise
 (Věc T-458/11)
 2011/C 298/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Philippe Riche (Meursac, Francie) (zástupce: C.-E. Gudin, advokát)
 Žalované: Rada Evropské unie a Evropská komise
 Návrhové žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 plně nahradil škodu utrpěnou v důsledku pokut, a to ve výši 136 600 EUR;
 —
 uložil Radě a Komisi náhradu veškerých nákladů řízení:
 —
 souvisejících s řízením probíhajícím u Tribunálu Evropské unie,
 —
 souvisejících rovněž se všemi řízeními zahájenými před vnitrostátními soudy;
 —
 určil výši nemajetkové újmy paušálně na 100 000 EUR.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jedenáct žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze zjevného a závažného nerespektování mezí stanovených pro posuzovací pravomoc Rady a Komise.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Rada či Komise porušily rozhodnutí členských států vyjmout vínovici, jakou vyrábí žalobkyně, ze seznamu zemědělských výrobků.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení zákazu diskriminace, stanoveného článkem 40 SFEU, mezi výrobci předmětného vína, kteří disponují destilačními zařízeními (palírnami) umožňujícími zpracovat množství vyrobené nad rámec běžně vinifikovaného množství na alkohol.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení zásady právní jistoty, a to jednak z porušení práv nabytých dotčenými producenty, a jednak z porušení legitimního očekávání, že producenti budou sami moct zpracovávat víno vyrobené nad rámec běžně vinifikovaného množství na alkohol.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality.
 6)
 Šestý žalobní důvod vychází z porušení zásady estoppel, podle které je orgánům veřejné moci zakázáno protiřečit si k újmě třetí osoby.
 7)
 Sedmý žalobní důvod vychází z nepřiměřeného zásahu do svobody vyrábět průmyslové výrobky a uvádět je na trh.
 8)
 Osmý žalobní důvod vychází z nepřiměřeného rozšíření použití napadeného nařízení na případy, kdy neexistují žádosti o financování.
 9)
 Devátý žalobní důvod vychází z porušení práva na presumpci neviny.
 10)
 Desátý žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy a péče.
 11)
 Jedenáctý žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/3
 Kasační opravný prostředek podaný dne 25. září 2015 Carstenem Boppem proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 7. prosince 2015 ve věci T-209/14, Carsten Bopp v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-653/15 P)
 (2016/C 191/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carsten Bopp (zástupce: C. Russ, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Usnesením ze dne 7. dubna 2016 Soudní dvůr Evropské unie kasační opravný prostředek zamítl a rozhodl, že navrhovatel ponese vlastní náklady řízení.


text:
 14.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 414/11
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Varchoven kasacionen sad (Nejvyšší kasační soud, Bulharsko) – Vasilka Ivanova Gogova v. Ilja Dimitrov Iljev
 (Věc C-215/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanskoprávních věcech - Příslušnost a uznávání a výkon rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Oblast působnosti - Článek 1 odst. 1 písm. b) - Přiznání, výkon, převedení a úplné nebo částečné odnětí rodičovské zodpovědnosti - Článek 2 - Pojem ‚rodičovská zodpovědnost‘ - Spor mezi rodiči ohledně vycestování jejich dítěte a vydání cestovního pasu tomuto dítěti - Prorogace příslušnosti - Článek 12 - Podmínky - Přijetí příslušnosti soudu, u něhož byl podán návrh - Nedostavení se odpůrce k soudu - Nezpochybnění soudní příslušnosti opatrovníkem ustanoveným odpůrci soudem, u něhož byl podán návrh“)
 (2015/C 414/14)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Varchoven kasacionen sad (Nejvyšší kasační soud, Bulharsko)
 Účastníci původního řízení
 Stěžovatelka: Vasilka Ivanova Gogova
 Odpůrce: Ilja Dimitrov Iljev
 Výrok
 1)
 Návrh, kterým jeden z rodičů žádá soud o nahrazení chybějícího souhlasu druhého rodiče s vycestováním jejich dítěte mimo členský stát bydliště tohoto dítěte a s vydáním cestovního pasu na jméno tohoto dítěte, spadá do věcné působnosti nařízení Rady č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000, a to i v případě, že se výsledným rozhodnutím vydaným v řízení o tomto návrhu budou muset řídit orgány členského státu, jehož je toto dítě státním příslušníkem, v rámci správního řízení o vydání tohoto cestovního pasu.
 2)
 Článek 12 odst. 3 písm. b) nařízení č. 2201/2003 musí být vykládán v tom smyslu, že příslušnost soudů, jimž byl předložen k rozhodnutí návrh ve věcech rodičovské zodpovědnosti, nelze považovat za „výslovně či jiným jednoznačným způsobem přijatou všemi stranami řízení“ ve smyslu tohoto ustanovení jen z toho důvodu, že opatrovník, který zastupuje odpůrce a který byl těmito soudy ustanoven vzhledem k nemožnosti doručit odpůrci návrh na zahájení řízení, nevznesl námitku nepříslušnosti uvedených soudů.
 (1) Úř. věst. C 236, 20.7.2015.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. července 2017 – Boomkwekerij van Rijn de Bruyn v. CPVO – Artevos (Oksana)
 (Věc T-767/14) (1)
 („Odrůdy rostlin - Odrůdová práva Společenství - Žádost o odrůdové právo Společenství pro odrůdu hrušek Oksana - Námitky - Zamítnutí žádosti odvolacím senátem CPVO - Článek 10 nařízení (ES) č. 2100/94 - Podmínka novosti odrůdy - Neexistence důkazu“)
 (2017/C 283/45)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Boomkwekerij van Rijn-de Bruyn BV (Uden, Nizozemsko) (zástupce: P. Jonker, advokát)
 Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (CPVO) (zástupce: F. Mattina, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem CPVO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Artevos GmbH (Karlsruhe, Německo) (zástupci: G. Würtenberger, W. R. Kunze, advokáti, a B. Schnell, solicitor)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem CPVO: Dachverband Kulturpflanzen- und Nutztiervielfalt eV (Bielefeld, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu CPVO ze dne 2. července 2014 (věc A 007/2013) týkajícímu udělení odrůdového práva Společenství odrůdě hrušek Oksana.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Boomkwekerij van Rijn-de Bruyn BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 46, 9.2.2015.


text:
 18.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 167/17
 Žaloba podaná dne 12. května 2009 — Poloplast v. OHIM — Polypipe Building Products (P)
 (Věc T-189/09)
 2009/C 167/33
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Poloplast GmbH & Co. KG (Leonding, Rakousko) (zástupce: G. Bruckmüller, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Polypipe Building Products Ltd (Edlinton, Spojené království)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 25. února 2009 nebo změnit tak, že bude konstatováno, že mezi uvedenými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny, jakož i
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „P“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 6, 11, 17, 19 a 42 (přihláška č. 3 148 194)
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Polypipe Building Products Ltd
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka „P“ pro výrobky zařazené do třídy 17 (ochranná známka Společenství č. 33 191) a obrazová ochranná známka „P POLYPIPE“ pro výrobky zařazené do tříd 6, 11, 17, 19 a 20 (ochranná známka Společenství č. 2 685 691)
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009] (1), jelikož mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 2009, L 78, s. 1).


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 7. srpna 2014 – Bundesagentur für Arbeit – Familienkasse Sachsen v. Tomislaw Trapkowski
 (Věc C-378/14)
 (2014/C 395/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bundesagentur für Arbeit – Familienkasse Sachsen
 Žalovaný: Tomislaw Trapkowski
 Předběžné otázky
 1)
 Použije se v případě, kdy má osoba žijící v jednom členském státě (tuzemsku) nárok na přídavky na nezaopatřené děti, které mají bydliště v jiném členském státě (zahraničí) u druhého z manželů, od kterého je tato osoba odloučena, čl. 60 odst. 1 druhá věta nařízení č. 987/2009 (1) s tím důsledkem, že fikce, na základě které se pro účely článků 67 a 68 nařízení č. 883/2004 (2) přihlíží k situaci celé rodiny, jako by se na všechny dotyčné osoby vztahovaly právní předpisy dotčeného členského státu a všechny dotyčné osoby v tomto členském státě měly bydliště, zejména pokud jde o nárok osoby na takové dávky, povede k tomu, že nárok na přídavky na nezaopatřené dítě přísluší výlučně tomu z rodičů, který žije v jiném členském státě (zahraničí), protože vnitrostátní právo prvního členského státu (tuzemska) stanoví, že v případě více osob oprávněných k přídavkům na nezaopatřené dítě, je oprávněný ten z rodičů, v jehož domácnosti dítě žije?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku:
 Má být čl. 60 odst. 1 třetí věta nařízení č. 987/2009 v případě skutkového stavu uvedeného výše v bodě 1 vykládán v tom smyslu, že nárok na přídavky na nezaopatřené dítě náleží rodiči žijícímu v jednom členském státě (tuzemsku) na základě vnitrostátního (tuzemského) práva, protože druhý z rodičů žijící v jiném členském státě (zahraničí) nepodal žádost o přiznání přídavků na nezaopatřené dítě?
 3)
 V případě kladné odpovědi na druhou předběžnou otázku za skutkových okolností uvedených výše pod bodem 1. v tom smyslu, že pokud rodič žijící v jiném členském státě Evropské unie nepodá žádost o přiznání přídavku, přechází tento nárok na přídavky na nezaopatřené dítě na rodiče žijícího v tuzemsku:
 Po jak dlouhém časovém období se má vycházet z toho, že rodič žijící v zahraničním členském státě Evropské unie „neuplatnil“ právo na přídavky na nezaopatřené dítě ve smyslu čl. 60 odst. 1 třetí věty nařízení č. 987/2009 s tím důsledkem, že toto právo náleží rodiči žijícímu v tuzemsku?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009 , kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 284, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72)


text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2017 – Marcas Costa Brava v. EUIPO – Excellent Brands JMI (Cremcaffé by Julius Meinl)
 (Věc T-687/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie Cremcaffé by Julius Meinl - Starší obrazová ochranná známka Evropské unie café crem - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Neexistence skutečného užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 078/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Marcas Costa Brava, SL (Sils, Španělsko) (zástupci: E. Manresa Medina a J. Manresa Medina, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Excellent Brands JMI Ltd (Baar, Švýcarsko) (zástupkyně: D. Majer, advokátka)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. září 2015 (věc R 2757/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Marcas Costa Brava a Excellent Brands JMI
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Marcas Costa Brava, SL, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 48, 8.2.2016.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/43
 Kasační opravný prostředek podaný dne 1. prosince 2011 Luigim Marcucciem proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 14. září 2011 ve věci T-236/02, Marcuccio v. Komise
 (Věc C-617/11 P)
 (2012/C 25/81)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Luigi Marcuccio (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit části rozsudku ze dne 14. září 2011 vydaného ve věci T-236/02, které zamítají návrhy na náhradu škody uplatněné navrhovatelem v písemných podáních v původním řízením;
 —
 uložit žalované v původním řízení náhradu všech nákladů řízení a dále vyhovět v plném rozsahu a bez výjimky návrhovým žádáním směřujícím k náhradě škody;
 —
 nebo podpůrně částečně vrátit věc v původním řízení Tribunálu k vydání nového rozhodnutí o návrhových žádáních směřujících k náhradě škody.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 —
 procesní vady natolik závažné, že se nenapravitelně dotýkají zájmů navrhovatele;
 —
 absolutní nedostatek odůvodnění, zejména z důvodu nepřiměřeného, tautologického, nelogického a nekonzistentního odůvodnění, chybného, mylného, nepravdivého a nepřiměřeného výkladu a uplatnění přílohy X služebního řádu úředníků Evropské unie, pravidel pro výklad norem a podmínek platných v oblasti ukládání povinnosti orgánu Evropské unie k náhradě škody;
 —
 zmatečnost a svévolnost, zkroucení a zkreslení skutkového stavu;
 —
 zkroucení a zkreslení skutkového stavu; mylný, chybný, nepravdivý a nepřiměřený výklad a uplatnění pravidel platných v oblasti přípustnosti žalob.


text:
 22.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 5. dubna 2017 – HB a další v. Komise
 (Věc T-361/14) (1)
 („Institucionální právo - Evropská občanská iniciativa - Ochrana potulných zvířat - Psychologický účinek na dospělé a děti - Odmítnutí registrace - Zjevný nedostatek pravomoci Komise - Článek 4 odst. 2 písm. b) a odst. 3 nařízení (EU) č. 211/2011“)
 (2017/C 161/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: HB (Linec, Rakousko) a dalších 6 žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze k rozsudku (zástupci: původně C. Kolar, poté F. Moyse, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Krämer a J. Vondung, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEZ znějící na zrušení rozhodnutí Komise C(2014) 2119 final ze dne 26. března 2014 o odmítnutí zápisu navrhované občanské iniciativy s názvem „Ethics for Animals and Kids“.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 HB a ostatním žalobcům, jejichž jména jsou uvedena v příloze k rozsudku, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 409, 17.11.2014.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/3
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 16. června 2016 – Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, dříve AlzChem Trosberg GmbH v. Evropská komise
 (Věc C-155/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Článek 81 ES - Kartelové dohody - Trhy s práškem a granulemi karbidu vápníku, jakož i s magnéziovými granulemi na významné části Evropského hospodářského prostoru - Určování cen, rozdělení trhů a výměna informací - Odpovědnost mateřské společnosti za porušení pravidel hospodářské soutěže, kterého se dopustily její dceřiné společnosti - Rozhodující vliv vykonávaný mateřskou společností - Vyvratitelná domněnka v případě vlastnictví 100 % kapitálu - Podmínka vyvrácení této domněnky - Nerespektování výslovného pokynu“)
 (2016/C 305/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evonik Degussa GmbH, AlzChem AG, dříve AlzChem Trosberg GmbH (zástupci: C. Steinle a I. Bodenstein, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: G. Meessen a R. Sauer, zmocněnci, ve spolupráci s A. Böhlkem, Rechtsanwalt)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Evonik Degussa GmbH a AlzChem AG ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 184, 16. 6. 2014.


text:
 4.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 293/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. května 2017 T. V. Vatsevou proti usnesení Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 7. dubna 2017 ve věci T-920/16, Vatseva v. Evropský soud pro lidská práva
 (Věc C-231/17 P)
 (2017/C 293/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Vatseva (zástupkyně: K. Mladenova, advokátka)
 Další účastník řízení: Evropský soud pro lidská práva
 Usnesením ze dne 6. července 2017 Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl, že kasační opravný prostředek je nepřípustný.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/33
 Žaloba podaná dne 29. srpna 2007 – Komise Evropských společenství v. Nizozemské království
 (Věc C-401/07)
 (2007/C 269/56)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: H. van Vliet, zmocněnec)
 Žalované: Nizozemské království
 Návrhová žádání
 Komise navrhuje
 —
 určit, že Nizozemské království tím, že neprovedlo ohledně společnosti Fleuren Compost BV ve stanovené lhůtě rozhodnutí Komise 2001/521/ES ze dne 13. prosince 2000 o režimu státní podpory, který Nizozemské království použilo ve prospěch šesti podniků zpracovávajících hnojivo (1), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 249 odst. 4 Smlouvy o ES a článků 2 a 3 tohoto rozhodnutí;
 —
 uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutím 2001/521 Komise nařídila, že Nizozemsko musí požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta společnosti Fleuren Compost BV (dále jen „Fleuren“) protiprávně, ve výši 487 328,13 eur včetně úroků. Ke dni podání žaloby v dotčené věci nebyla tato částka dosud vrácena. Fleuren pouze dala bankovní záruku pro tuto částku. Žalobkyně uplatňuje, že toto porušuje čl. 14 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2), který stanoví okamžitý a účinný výkon rozhodnutí Komise. Navíc Soud prvního stupně rozsudkem ze dne 14. ledna 2004 zamítl žalobu společnosti Fleuren proti rozhodnutí (věc T-109/01) a Fleuren žádný opravný prostředek nepodala.
 Žalobkyně krom toho uvádí, že nizozemské právní předpisy použitelné v projednávaném případě ve výkladu nizozemského Raad van State činí provádění zbytečně komplikované a zdlouhavé. Podle tohoto výkladu by totiž musela být hlavní částka vymáhána v rámci správního řízení, avšak úroky v rámci občanskoprávního řízení. Dále poskytnutí bankovní záruky nelze srovnávat se skutečným vrácením poskytnuté částky. Bankovní záruka neodstraňuje finanční výhodu, kterou Fleuren již léta využívá tím, že žalovaná poskytla podporu společnosti Fleuren v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES bez povolení Komise.
 (1) Úř. věst. 2001, L 189, s. 13.
 (2) Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339.


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/15
 Žaloba podaná dne 16. června 2006 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-265/06)
 (2006/C 212/27)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: A. Caeiros, zmocněnec)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že zákazem obsaženým v čl. 2 odst. 1 vládního nařízení s mocí zákona č. 40/2003 ze dne 11. března 2003, upevňovat barevné folie na skla motorových vozidel, Portugalská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 28 a 30 ES a z článků 11 a 13 Dohody o EHP, v rozsahu, v jakém uvedený zákaz brání uvedení na trh v Portugalsku barevných folií vyrobených nebo uvedených na trh v jiném členském státě nebo ve členském státě Dohody o EHP;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zákaz stanovený v čl. 2 odst. 1 vládního nařízení s mocí zákona č. 40/2003 ze dne 11. března 2003 je opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením dovozu, v rozporu s článkem 28 ES a článkem 11 Dohody o EHP v rozsahu, v jakém uvedený zákaz prakticky brání uvedení na trh v Portugalsku barevných folií legálně vyrobených nebo uvedených na trh v jiném členském státě nebo v členském státě Dohody o EHP. Uvedený zákaz není ani odůvodněný s ohledem na článek 30 ES a článek 13 Dohody o EHP.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 21. ledna 2013 — Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit Kft. v. Vidékfejlesztési Miniszter
 (Věc C-24/13)
 2013/C 156/27
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit Kft.
 Žalovaný: Vidékfejlesztési Miniszter
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 (1) a nařízení Komise (ES) č. 1974/2006 (2) vykládat v tom smyslu, že místní akční skupiny vytvořené v souvislosti se zemědělskými podporami mohou mít v členském státě pouze zákonem stanovenou právní formu?
 2)
 Lze na základě uvedených nařízení rozlišovat v tom smyslu, že vnitrostátní zákonodárce uznává pouze místní akční skupiny, které mají určitou právní formu, přičemž stanoví odlišné nebo přísnější podmínky, než jsou stanoveny v čl. 62 (odst. 1) nařízení č. 1698/2005?
 3)
 Stačí podle uvedených nařízení, aby místní akční skupiny v členském státě splňovaly pouze podmínky stanovené v čl. 62 (odst. 1) nařízení č. 1698/2005? Může členský stát uvedené ustanovení omezit uložením dalších formálních nebo zákonných podmínek subjektům, které splňují podmínky stanovené v čl. 62 (odst. 1) nařízení č. 1698/2005?
 4)
 Je třeba uvedená nařízení vykládat v tom smyslu, že členské státy se mohou v rámci své diskreční pravomoci rozhodnout zrušit místní akční skupiny, které splňují podmínky stanovené čl. 62 odst. 1 nařízení č. 1698/2005 a které po celou dobu svého působení dodržovaly všechny příslušné vnitrostátní předpisy a předpisy Společenství, a povolit pouze působení místních akčních skupin, které mají novou právní formu?
 5)
 Je třeba uvedená nařízení vykládat v tom smyslu, že členský stát může ve vztahu k podpůrným programům, které již probíhají, nebo během období plánování případně změnit též právní rámec působení místních akčních skupin?
 6)
 Jak je třeba vykládat uvedená nařízení v případě, kdy jsou zrušeny místní akční skupiny, které až do té doby účinně a v souladu se zákonem vykonávaly činnost? Co se stane v takovém případě se závazky sjednanými a právy nabytými místními akčními skupinami, zejména s ohledem na všechny subjekty, kterých se zrušení týká?
 7)
 Je třeba čl. 62 odst. 2 nařízení Rady (ES) č 1698/2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) vykládat v tom smyslu, že přijatelné a v souladu s právem je ustanovení, kterým členský stát vyžaduje, aby se místní akční skupiny Leader, které mají formu neziskové obchodní společnosti, přeměnily ve lhůtě jednoho roku na sdružení, z toho důvodu, že pouze právní forma sdružení jako společenské organizace může správně zajistit vytvoření sítě mezi místními partnery, jelikož podle platného maďarského práva je základním účelem obchodní společnosti dosahování zisku a existence hospodářských zájmů vylučuje získání veřejnosti a vstup nových členů?
 (1) Nařízení Rady (ES) č 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 277, s. 1).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 1974/2006 ze dne 15. prosince 2006, kterým se stanoví podrobná pravidla pro použití nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 368, s. 15).


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/49
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 19. září 2006 – Rodenbröker a další v. Komise
 (Věc T-117/05) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Směrnice 92/43/EHS - Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Rozhodnutí 2004/813/ES - Seznam lokalit významných pro Společenství v atlantské biogeografické oblasti - Osoby bezprostředně a osobně dotčené - Nepřípustnost“)
 (2006/C 294/103)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Andreas Rodenbröker (Hövelhof, Německo) a 81 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze usnesení (zástupce: H. Glatzel, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek a B. Schima, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2004/813/ES ze dne 7. prosince 2004, kterým se přijímá seznam lokalit významných pro Společenství v atlantské biogeografické oblasti podle směrnice Rady 92/43/EHS (Úř. věst. L 387, s. 1).
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Žalobci ponesou vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Komisí, včetně nákladů řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 143, 11.6.2005.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. ledna 2009 – Komise v. Rednap
 (Věc T-352/07) (1)
 („Rozhodčí doložka - Smlouvy uzavřené v rámci čtvrtého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace - Projekty ‚Rise‘ a ‚Healthline‘ - Rozpor části deklarovaných výdajů s ustanoveními smlouvy - Vrácení části vyplacených záloh - Řízení bez účasti žalované“)
 (2009/C 55/43)
 Jednací jazyk: švédština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: D. Triantafyllou a J. Enegren, zmocněnci)
 Žalovaná: Rednap AB (Malmö, Švédsko)
 Předmět
 Žaloba podaná Komisí podle článku 238 ES směřující k tomu, aby jí byla vrácena část záloh vyplacených Společenstvím v rámci plnění smluv DE 3010 (DE) Rise a HC 4007 (HC) Healthline, jakož i zaplaceny úroky z prodlení.
 Výrok
 1)
 Společnosti Rednap AB se ukládá, aby Komisi vrátila částku 334 375,49 eur.
 2)
 Rednap se ukládá, aby Komisi zaplatila úroky z prodlení z částky 219 125,22 eur ode dne 1. června 2002 až do úplného splacení dluhu podle zákonné úrokové sazby stanovené řeckým právem, aniž by tato sazba mohla ode dne 1. srpna 2007 překročit 11, 75 % za rok.
 3)
 Rednap se ukládá, aby Komisi zaplatila úroky z prodlení z částky 115 250,27 eur ode dne 31. května 2002 až do úplného splacení dluhu podle zákonné úrokové sazby stanovené řeckým právem, aniž by tato sazba mohla ode dne 1. srpna 2007 překročit 11, 75 % za rok.
 4)
 Rednap se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/4
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 7. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Sigmaringen, Německo) – Alexander Jehle, Weinhaus Kiderlen v. Land Baden-Württemberg
 (Věc C-489/04) (1)
 (Nařízení (ES) č. 1019/2002 - Článek 2 první pododstavec - Olivový olej a olivový olej z pokrutin - Obchodní normy - Maloobchod - Nabídka konečnému spotřebiteli - Metoda zvaná „bag in the box“)
 (2006/C 261/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Sigmaringen
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Alexander Jehle, Weinhaus Kiderlen
 Žalovaný: Land Baden-Württemberg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Verwaltungsgericht Sigmaringen – Výklad čl. 2 věty první nařízení Komise (ES) č. 1019/2002 ze dne 13. června 2002 o obchodních normách pro olivový olej (Úř. věst. L 155, s. 27; Zvl. vyd. 03/36, s. 44) – Nabídka olivových olejů a olivových olejů z pokrutin konečnému spotřebiteli v balení o maximálním obsahu pět litrů – Možnost prodávat olivový olej balený v pětilitrovém „Bag in Box“, který si spotřebitel odlije po částech v obchodě
 Výrok
 1)
 Nařízení Komise (ES) č. 1019/2002 ze dne 13. června 2002 o obchodních normách pro olivový olej, ve znění nařízení Komise (ES) č. 1176/2003 ze dne 1. července 2003, a zejména jeho čl. 2 první pododstavec musí být vykládány v tom smyslu, že olivové oleje a olivové oleje z pokrutin mohou být nabízeny konečnému spotřebiteli pouze balené podle požadavků tohoto ustanovení.
 2)
 Článek 2 první pododstavec nařízení č. 1019/2002, ve znění nařízení (ES) č. 1176/2003, musí být vykládán v tom smyslu, že zakazuje takový způsob obchodování, jako je ten, který používá žalobce v původním řízení, který nesplňuje podmínky stanovené tímto ustanovením.
 (1) Úř. věst. C 45, 19.2.2005.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/23
 Usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 21. října 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de Primera Instancia no 34 de Madrid – Španělsko) – Rafael Villafáñez Gallego, María Pérez Anguio v. Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA
 (Věc C-54/14) (1)
 (2015/C 016/35)
 Jednací jazyk: španělština
 Předseda Soudního dvora nařídil vyškrtnutí věci.
 (1) Úř. věst. C 135, 5.5.2014.