text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/50
 Žaloba podaná dne 24. května 2014 – Fih Holding a Fih Erhversbank v. Komise
 (Věc T-386/14)
 2014/C 253/66
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fih Holding A/S (Kodaň, Dánsko); a Fih Erhversbank A/S (Kodaň) (zástupce: O. Koktvedgaard, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 11. března 2014, č. C(2014) 1280 final o státní podpoře SA.34445 (2012/c) poskytnuté Dánskem pro převod aktiv souvisejících s majetkem z banky FIH na společnost FSC; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod spočívá v tom, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jde o konstatování Komise, že „žádný hospodářský subjekt v tržním hospodářství by nebyl ochoten investovat za takových podmínek, jako jsou podmínky ve smlouvě o koupi akcií“ (bod 93) a že „opatření tudíž nejsou v souladu se zásadou hospodářského subjektu v tržním hospodářství“ (body 93 a 99), a konstatování v článku 1 odst. 1, že převod aktiv je státní podporou.
 2.
 Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že FSC nelze přirovnávat k soukromému investorovi, který je veden dlouhodobější perspektivou výnosnosti investovaného kapitálu, ale k soukromému věřiteli, který usiluje o získání pohledávek od dlužníka, jež má finanční problémy, vzhledem k předchozím závazkům FSC.
 3.
 Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož v bodě 116 konstatuje, že opatření vedla ke snížení kapitálových požadavků o 375 milionů DKK brutto, které je třeba vrátit, a že převodní hodnota byla o 245 milionů DKK vyšší než reálná ekonomická hodnota, které mají být vráceny, a v druhém odstavci článku 1 a závazku č. 6 podmínek tímto podmiňuje schválení.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod spočívá v tom, že napadené opatření je v rozporu s čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jde o konstatování Komise v bodě 103 v písm. a) „zisk související se smlouvou o prodeji akcií (0,73 miliard DKK)“ a v bodě 103 písm. b) „nevrácené kapitálové investice (1,33 miliard DKK)“. Vzhledem k tomu není dán základ pro vrácení kapitálové pomoci požadovaný Komisí ve smyslu druhého odstavce článku 1 a závazku č. 6.
 5.
 Pátý žalobní důvod spočívá v tom, že Komise nesprávně vyložila podmínky smlouvy, když dospěla k závěru, že FIH by měla FSC zaplatit 254 milionů DKK (bod 116) rozdílu mezi převodní hodnotou reálnou ekonomickou hodnotou aktiv.
 6.
 Šestý žalobní důvod spočívá v tom, že napadené rozhodnutí je v rozporu s článkem 296 SFEU a čl. 41 odst. 20 písm. c) Listiny, jelikož Komise nerespektovala zásadní procesní povinnost odůvodnit své rozhodnutí.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 17. března 2010 — Greenstar-Kanzi Europe NV v. 1) Jean Hustin, a 2) Jo Goossens
 (Věc C-140/10)
 (2010/C 161/27)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Greenstar-Kanzi Europe NV
 Odpůrci: Jean Hustin, Jo Goossens
 Předběžné otázky
 1)
 Má být článek 94 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (1), ve znění nařízení Rady (ES) č. 873/2004 ze dne 29. dubna 2004 (2), ve spojení s čl. 11 odst. 1, čl. 13 odst. 1 až 3, články 16, 27 a článkem 104 uvedeného nařízení č. 2100/94 vykládán v tom smyslu, že držitel nebo oprávněný uživatel mohou podat žalobu týkající se protiprávního jednání proti tomu, kdo provádí úkony ve vztahu k materiálu, který mu byl prodán nebo na něj převeden nabyvatelem licence, pokud nebyla dodržena omezení sjednaná podle licenční smlouvy mezi ním a držitelem odrůdového práva Společenství pro případ prodeje tohoto materiálu?
 2)
 Jestliže bude otázka 1 zodpovězena kladně, je pro přezkum tohoto porušení významné, zda ten, kdo provádí výše uvedené úkony, znal omezení uložená v dotčené licenční smlouvě, nebo se o něm předpokládá, že je znal?
 (1) Úř. věst. L 227, s. 1; Zvl. vyd. 03/16, s. 390.
 (2) Úř. věst. L 162, s. 38; Zvl. vyd. 03/45, s. 178.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/20
 Žaloba podaná dne 7. ledna 2014 — Taetel v. Komise
 (Věc T-29/14)
 2014/C 61/37
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Taetel, SL (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Navarro Varona, P. Vidal Martínez, J. López-Quiroga Teijero a G. Canalejo Lasarte, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí na základě článku 263 SFEU v rozsahu, v němž určuje, že se jedná o státní podporu, a nařizuje její vymáhání od investorů;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 2 a čl. 4 odst. 1 rozhodnutí v rozsahu, v němž označují investory za příjemce, kteří musí údajnou podporu vrátit;
 —
 podpůrně ponechal bez použití příkaz k vymáhání podpory od investorů podle čl. 4 odst. 1 in fine, jelikož je v rozporu se zásadami právní jistoty a legitimního očekávání, neboť nelze nařídit vymáhání ode dne předcházejícího zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení;
 —
 podpůrně zrušil článek 2 rozhodnutí a určil, že metoda určení údajného zvýhodnění, které mají investoři vrátit, je protiprávní;
 —
 určil, že čl. 4 odst. 1 rozhodnutí, týkající se zákazu „převést břemeno vymáhání na jiné osoby“, je nicotný nebo, alternativně, částečně neplatný v rozsahu, v němž to znamená rozhodnutí o zákazu nebo údajné neplatnosti smluvních ujednání o vymáhání částek, které musí investoři vrátit španělskému státu, od třetích osob, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené touto žalobou je totéž jako ve věcech T-700/13, Bankia v. Komise, T-719/13, Lico Leasing y Pequeños y Medianos Astilleros de Reconversión v. Komise a T-3/14, Anudal Industrial v. Komise.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné těm, které byly uplatněny v uvedených věcech.
 Žalobkyně poukazuje zejména na porušení článku 107 SFEU v rozsahu, v němž napadené rozhodnutí konstatuje, že dotčený daňový režim, použitelný na určité dohody o finančním leasingu na koupi nově postavených plavidel, představuje jako celek státní podporu.
 Podle žalobkyně porušuje daňové rozhodnutí článek 107 SFEU rovněž v tom, že považuje opatření, která odpovídají uvedenému daňovému systému, za „nové“ státní podpory.
 Podpůrně žalobkyně namítá porušení zásad právní jistoty a legitimního očekávání, jakož i článků 107 SFEU, 108 SFEU a 206 SFEU z důvodu nesprávného určení příjemců a nesprávného stanovení částek, které mají být vráceny, a článku 108 odst. 3 SFEU, článku 19 nařízení č. 659/1999, čl. 3 odst. 6 SEU a článků 16 a 17 Listiny základních práv a svobod Evropské unie, když čl. 4 odst. 1 napadeného rozhodnutí zakazuje, nebo považuje za neplatná, smluvní ujednání, podle kterých investoři mohou požadovat od třetích osob částky, které musí vrátit španělským orgánům.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Procura della Repubblica di Teramo ze dne 31. července 2004 v trestním řízení proti Christianu Palazzesimu
 (Věc C-359/04)
 (2004/C 262/34)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Procura della Repubblica di Teramo (Itálie) ze dne 31. července 2004 v trestním řízení proti Christianu Palazzesimu, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 18. srpna 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Procura della Repubblica di Teramo žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 „Mohou být čl. 43 první pododstavec a čl. 49 první pododstavec Smlouvy vykládány v tom smyslu, že se členské státy mohou dočasně odchýlit (na dobu 6 až 12 let) od úpravy svobody usazování a volného pohybu služeb v Evropské unii tím, že:
 1)
 udělí určitým osobám licence k provozování určitých činností zahrnujících poskytování služeb platné na dobu 6 až 12 let na základě právní úpravy, která vyloučila z nabídkového řízení některé soutěžitele (kteří nejsou italskými státními příslušníky);
 2)
 pozmění tuto právní úpravu poté, co zjistily, že není v souladu se zásadami vyjádřenými v článcích 43 a 49 Smlouvy, v tom smyslu, že umožní v budoucnu účast těch osob, které byly vyloučeny;
 3)
 nezruší licence udělené na základě předchozí právní úpravy, která, jak bylo již uvedeno, porušovala zásady svobody usazování a volného pohybu služeb a nevypíší nové nabídkové řízení podle nových pravidel, které jsou nyní v souladu se zásadami výše uvedenými;
 4)
 budou naopak pokračovat ve stíhání kohokoliv, kdo provozuje svou obchodní činnost ve spojení s těmi osobami, které, ačkoliv jsou oprávněny k provozování této činnosti v členském státě původu, byly vyloučeny z nabídkového řízení právě z důvodu vyloučení obsažených v předchozí právní úpravě následně zrušené?“


text:
 14.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 115/22
 Žaloba podaná dne 19. ledna 2005 Claire Staelen proti Evropskému parlamentu
 (Věc T-32/05)
 (2005/C 115/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 19. ledna 2005 žaloba podaná proti Evropskému parlamentu Claire Staelen, se sídlem v Bridel (Lucembursko), zastoupená Joëllem Choucrounem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1)
 zrušil rozhodnutí výběrové komise ze dne 18. srpna 2004 přijaté v rámci výběrového řízení EUR/A/151/98;
 2)
 uložil Evropskému parlamentu uhradit žalobkyni částku 30 000 eur jako náhradu utrpěné nemajetkové škody, navýšenou o zákonný úrok platný v Lucemburském velkovévodství, od data podání žaloby do úplné úhrady, majetková škoda tím není dotčena;
 3)
 uložil Evropskému parlamentu náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně podala žalobu proti rozhodnutí výběrové komise pro výběrové řízení EUR/151/98. Toto rozhodnutí bylo zrušeno rozsudkem Soudu ze dne 5. března 2003 vydaným ve věci T-24/01. Následně po tomto zrušení Parlament opětovně otevřel výběrové řízení a výběrová komise zahájila svou činnost v rámci tohoto řízení. V rozhodnutí napadeném v projednávané věci rozhodla výběrová komise o nezařazení žalobkyně na seznam úspěšných zájemců.
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává porušení článku 233 ES, zachování diskriminace v zacházení a porušení zásady legitimního očekávání.


text:
 12.8.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/24
 Žaloba podaná dne 14. června 2006 – Tomra Systems a další v. Komise
 (Věc T-155/06)
 (2006/C 190/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tomra Systems ASA (Asker, Norsko), Tomra Europe AS (Asker, Norsko), Tomra Systems BV (Apeldoorn, Nizozemsko), Tomra Systems GmbH (Hilden, Německo), Tomra Butikksystemer AS (Asker, Norsko), Tomra Systems AB (Sollentuna, Švédsko), Tomra Leergutsysteme GmbH (Vídeň, Rakousko) (zástupci: A. Ryan, advokát, J. Midthjell, právník)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobců
 —
 Zrušení rozhodnutí Komise COMP/E-1/38.113 – Prokent/Tomra ze dne 29. března 2006 v plném rozsahu; a
 —
 uložení náhrady nákladů řízení žalované, včetně nákladů žalobkyň na bankovní záruku na jejich povinnost zaplatit pokutu.
 —
 Podpůrně, zrušení nebo podstatné snížení pokuty uložené v článku 2 výše uvedeného rozhodnutí; a
 —
 uložení náhrady nákladů řízení žalované, včetně nákladů žalobkyň na bankovní záruku na jejich povinnost zaplatit pokutu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně jsou součástí Tomra group, která působí v oblasti sběru použitých nápojových obalů především prostřednictvím dodávání přístrojů pro zpětný prodej a souvisejících výrobků a služeb.
 V roce 2001 obdržela Komise stížnost na zneužívání dominantního postavení žalobkyněmi tím, že brání stěžovateli v přístupu na trh.
 Napadeným rozhodnutím Komise došla k závěru, že žalobkyně porušily článek 82 ES a článek 54 Smlouvy o EHP v období 1998-2002 tím, že na rakouském, německém, nizozemském, norském a švédském trhu s přístroji pro zpětný prodej zavedly vylučovací strategii, zahrnující výhradní dohody, množstevní závazky a věrnostní slevy. Komise uložila žalobkyním pokutu 24 miliónů eur.
 Na podporu své žaloby žalobci uplatňují, že Komise:
 —
 použila zjevně nesprávné a nespolehlivé důkazy k tomu, aby prokázala, že skupina vytvořila strategii pro zabránění hospodářské soutěži a zavedla tuto strategii prostřednictvím 49 dohod se svými zákazníky v letech 1998-2002;
 —
 dopustila se zjevně nesprávného posouzení ohledně toho, zda byly dohody schopné zabránit hospodářské soutěži a zda tyto dohody hospodářské soutěži skutečně zabránily, a rozhodnutí neodůvodnila;
 —
 dopustila se zjevně nesprávného právního posouzení tím, že považovala výhradní dohody, množstevní závazky a věrnostní slevy za per se v rozporu s článkem 82 ES;
 —
 zjevně nesprávně došla k závěru, že nezávazné množstevní závazky mohou být v rozporu s článkem 82 ES a
 —
 porušila zásadu proporcionality a zákazu diskriminace, když uložila žalobkyním pokutu 24 miliónů eur.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. září 2013 GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 3. července 2013 ve věci T-206/12, GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-495/13 P)
 2013/C 325/29
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH (zástupci: I. Memmler a S. Schulz, advokátky)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Villiger Söhne GmbH
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozhodnutí Tribunálu ze dne 3. července 2013 ve věci T-206/12, jakož i rozhodnutí prvního odvolacího senátu žalovaného ze dne 1. března 2012, sp. zn. R 411/2011-1
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Projednávaný kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým byla zamítnuta žaloba navrhovatelky na zrušení rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 1. března 2012 týkajícího se námitkového řízení mezi společnostmi Villiger Söhne GmbH a GRE Grand River Enrtreprises Deutschland GmbH.
 Navrhovatelka uvádí jako jediný důvod kasačního opravného prostředku nesprávný výklad a použití čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) 207/2009 (1).
 Jako odůvodnění svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uvádí následující:
 Tribunál nesprávně vyložil pojem „totožnost výrobků“, jelikož ztotožňoval zboží „doutníky“ se zastřešujícím pojmem „tabákový výrobek“. Tím Tribunál nepřiměřeně rozšířil rozsah ochrany namítané ochranné známky.
 Tribunál nesprávně vyložil pojem „podobnost výrobků“, jelikož ani při posuzování podobnosti výrobků neměl jednotlivé výrobky „doutníky“ paušálně pokládat za podobné se zastřešujícím pojmem „kuřácké potřeby“.
 Při srovnání daných označení Tribunál nesprávně uplatnil pravidlo celkového posouzení, jelikož paušálně srovnal části „LIBERTAD“ a „LIBERTE“, a přitom nevěnoval žádnou pozornost všem ostatním částem ochranných známek.
 Tribunál měl především za předpokladu správného uplatnění pravidla celkového posouzení přisoudit větší význam některým jiným částem kolidujících ochranných známek, zejména barevné kombinaci napadených ochranných známek a označení „LA“ namítané obrazové ochranné známky.
 Tribunál dále nesprávně uplatnil zásady stanovené Soudním dvorem Evropské unie týkající se pojmové podobnosti, jelikož dostatečně nezohlednil různé jazyky ochranných známek.
 Celkově tak Tribunál dospěl k nesprávnému závěru.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 18. srpna 2015 – Signum Alfa Sped Kft. v. Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
 (Věc C-446/15)
 (2015/C 381/18)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Signum Alfa Sped Kft.
 Žalovaná: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Adó- és Vám Főigazgatóság
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat ustanovení směrnice 2006/112 (1) týkající se odpočtu DPH v tom smyslu, že daňový orgán může obecně vyžadovat, aby osoba povinná k dani, která chce uplatnit nárok na odpočet DPH, za tím účelem, aby daňový orgán nepovažoval hospodářské plnění za fiktivní, ověřovala, zda má vystavitel faktury za služby, pro které chce uplatnit nárok na odpočet, k dispozici osobní a věcné prostředky nezbytné pro poskytování dotčené služby jak v okamžiku jejího poskytnutí, tak v okamžiku ověření a zda splnil své povinnosti ohledně podání daňového přiznání a úhrady DPH, nebo aby měla vedle faktury k dispozici další dokumenty týkající se hospodářského plnění a bez formálních vad? Je třeba vyžadovat, aby vystavitel faktury uskutečňoval svoji hospodářskou činnost bez jakékoli nesrovnalosti, a to nejen v okamžiku právního jednání, na němž se zakládá nárok na odpočet DPH, nýbrž také v okamžiku daňové kontroly?
 2)
 Je třeba v případě, že daňový orgán s ohledem na okolnosti popsané v první otázce prohlásí, že ačkoli se hospodářské plnění uskutečnilo, obsah faktury je nevěrohodný, protože se toto plnění neuskutečnilo mezi stranami uvedenými na faktuře, vyžadovat, aby daňový orgán, se zřetelem k tomu, že na něm obecně spočívá důkazní břemeno, rovněž zjistil, které subjekty uskutečnily v takovém případě právní jednání a který subjekt vystavil fakturu, nebo může daňový orgán odmítnout přiznat nárok na odpočet, který chce uplatnit osoba povinná k dani, a to bez přesvědčivého důkazu uvedených skutkových okolností, bez údajů nebo okolností, které naznačují jméno třetí osoby nebo jí zastávanou roli, nýbrž pouze na základě toho, co v tomto ohledu prohlásí samotný daňový orgán?
 3)
 Je třeba vykládat ustanovení směrnice 2006/112 týkající se odpočtu DPH v tom smyslu, že daňový orgán, ačkoli nezpochybňuje uskutečnění hospodářského plnění uvedeného na faktuře a tato faktura formálně vyhovuje zákonným požadavkům, může odmítnout přiznat nárok na odpočet DPH, aniž provede přezkum náležité péče – prakticky na základě objektivní odpovědnosti – z toho důvodu, že jelikož se hospodářské plnění neuskutečnilo mezi stranami uvedenými na faktuře, nevěrohodnost obsahu faktury vylučuje z povahy věci přezkum náležité péče, nebo je daňový orgán, který odmítl přiznat nárok na odpočet, za takových okolností rovněž povinen prokázat, že osoba povinná k dani, která chce uplatnit nárok na odpočet, věděla o protiprávním jednání – směřujícím případně k daňovému úniku – podniku, s nímž udržovala smluvní vztah, nebo že byla dokonce zapojena do takového protiprávního jednání?
 4)
 Je v případě kladné odpovědi na předcházející otázku s ustanoveními směrnice 2006/112 týkajícími se odpočtu DPH a se zásadami daňové neutrality, právní jistoty a proporcionality, zakotvenými Soudním dvorem Evropské unie v jeho judikatuře, slučitelný takový výklad předpisu, podle něhož náležitá péče příjemce faktury může být zkoumána pouze tehdy, pokud lze prokázat, že se uskutečnilo plnění mezi stranami, tedy zda se hospodářské plnění uskutečnilo mezi stranami způsobem určeným na faktuře, a existují pouze nesprávnosti jiného druhu, například formální vady, zejména se zřetelem k tomu, že vnitrostátní daňová právní úprava obsahuje ustanovení týkající se faktur s formálními vadami a faktur vystavených, aniž došlo k hospodářskému plnění?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 347, s. 1).


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/15
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 11. prosince 2014 – Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-677/13) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 1999/31/ES - Článek 6 písm. a), článek 8, čl. 9 písm. a) až c), čl. 11 odst. 1 a článek 12 - Směrnice 2008/98/ES - Články 13, 23 a čl. 36 odst. 1 - Nakládání s odpady - Skládky odpadů - Absence platného povolení pro skládku - Nedostatky v provozu skládky“)
 (2015/C 046/20)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnec)
 Výrok
 1)
 Pokud jde o skládku odpadů v Kiato, Řecká republika tím,
 —
 že nepřijala opatření nezbytná k tomu, aby bylo v předmětné skládce s odpady nakládáno způsobem, který neohrožuje lidské zdraví a nepoškozuje životní prostředí, a pro zákaz svévolného opuštění, nepovoleného ukládání nebo vypouštění odpadů a nekontrolovaného nakládání s nimi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 13 a čl. 36 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 98/2008 ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic;
 —
 že strpěla provozování této skládky bez platného povolení pro skládku, které by splňovalo podmínky a obsah stanovené pro vydání tohoto povolení, a tudíž aniž držitel odpadů nebo provozovatel skládky, před dodávkou nebo v okamžiku dodávky odpadu, mohl prokázat, že dané odpady mohou být přijaty na skládku v souladu s podmínkami stanovenými v povolení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8, čl. 9 písm. a) až c) a z čl. 11 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů, jakož i z článku 23 směrnice 2008/98, a
 —
 že nedohlédla na to, aby během provozu skládky provozovatel zajistil program kontroly a monitorování specifikovaný v příloze III směrnice 1999/31, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 12 písm. a) této směrnice.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 52, 22.2.2014.


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 30. srpna 2007 – Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon v. Condor Flugdienst GmbH
 (Věc C-402/07)
 (2007/C 283/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon, Alana Sturgeon
 Žalovaná: Condor Flugdienst GmbH
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba při výkladu pojmu „zrušení“ [k výkladu čl. 2 písm. l) a čl. 5 odst. 1 písm. c) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (1)] považovat za rozhodující, zda bylo upuštěno od původně plánovaného letu, takže zpoždění, bez ohledu na jeho dobu trvání, nepředstavuje zrušení, jestliže letecká společnost neupustí od uskutečnění původně plánovaného letu?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku: Za jakých okolností zpoždění plánovaného letu již nepředstavuje zpoždění, nýbrž je třeba je považovat za zrušení? Závisí odpověď na tuto otázku na době zpoždění?
 (1) Úř. věst. L 46, s. 1, Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/54
 Žaloba podaná dne 30. března 2017 – Grendene v. EUIPO – Hipanema (HIPANEMA)
 (Věc T-435/17)
 (2017/C 283/83)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Grendene, SA (Sobral, Brazílie) (zástupce: J. L. de Castro Hermida, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Hipanema (Paříž, Francie)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „HIPANEMA“ s vyznačením Evropské unie – přihláška č. 1 154 586
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 20. ledna 2017 ve věci R 629/2016-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené usnesení a vydal místo něho usnesení, kterým konstatuje afinitu mezi produkty registrovanými pro napadenou ochrannou známku a produkty chráněnými prioritními namítanými ochrannými známkami, v rozsahu, jaký je nezbytný pro posouzení podobnosti pro účely ustanovení čl. 8odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Evropské unie;
 —
 aby v případě konstatování podobnosti porovnal kolidující označení z jazykového hlediska, což nebylo učiněno v námitkovém řízení, ani v rámci odvolání před správním orgánem, a následně konstatoval shodu fonetických a významových aspektů a podobnost grafických aspektů uvedených označení, a povolil nekonfliktní koexistenci kolidujících ochranných známek, a tudíž zamítl žádost o ochranu Evropské unie pro mezinárodní ochrannou známku č. 1 154 586 „HIPANEMA“ třídy 14. Pokud by měl Tribunál za to, že k tomu nemá pravomoc, aby vrátil věc odvolacímu senátu EUIPO s příkazem vycházet z konstatování podobnosti kolidujících ochranných známek.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b nařízení č. 207/2009.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. října 2013 — Deutsche Post AG v. Evropská komise, UPS Europe NV/SA, UPS Deutschland Inc. & Co. OHG
 (Věc C-77/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Rozhodnutí Komise zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 ES - Žaloba na neplatnost - Akty, proti kterým lze podat žalobu na neplatnost - Akty, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky - Předchozí rozhodnutí o zahájení řízení, které se týká stejných opatření)
 2013/C 367/08
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Deutsche Post AG (zástupci: J. Sedemund a T. Lübbig, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: B. Martenczuk a T. Maxian Rusche, zmocněnci), UPS Europe NV/SA, UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (zástupci: T. Ottervanger a E. Henny, advokáti)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 8. prosince 2011, Deutsche Post v. Komise (T-421/07), kterým Tribunál zamítl jako nepřípustnou žalobu navrhovatelky na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 12. září 2007 zahájit řízení upravené v čl. 88 odst. 2 ES, pokud jde o státní podporu poskytnutou Spolkovou republikou Německo ve prospěch Deutsche Post AG [podpora C 36/07 (ex NN 25/07)] — Porušení článku 263 čtvrtého pododstavce SFEU a práva na účinnou právní ochranu — Nesprávný výklad práva na výkon řádné správy, jakož i zásad ochrany legitimního očekávání a právní jistoty — Nedostatečné odůvodnění rozsudku Tribunálu
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 8. prosince 2011, Deutsche Post v. Komise (T-421/07) se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací zpět Tribunálu Evropské unie.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/56
 Žaloba podaná dne 4. ledna 2008 – Nestlé v. OHIM – Master Beverage Industries (Golden Eagle Deluxe)
 (Věc T-7/08)
 (2008/C 64/90)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Société des Produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) (zástupce: A. von Mühlendahl, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Master Beverage Industries Pte Ltd (Singapur, Singapur)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu žalovaného ze dne 1. října 2007, věc R 1312/2006-2 (ochranná známka Společenství 3 157 534);
 —
 rozhodnout, že napadená přihláška k zápisu ochranné známky Společenství č. 3 157 534 se zobrazením červeného poháru a s nápisem „Golden Eagle Deluxe“ musí být zamítnuta;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly žalobkyni v řízení před odvolacím senátem;
 —
 uložit Master Beverage, která je další účastnicí řízení před odvolacím senátem, náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly žalobkyni v řízení před odvolacím senátem, pokud bude v této věci vedlejší účastnicí.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Master Beverage Industries Pte Ltd
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová známka „Golden Eagle Deluxe“ u výrobků zařazených ve třídě 30 – přihláška č. 3 157 534
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: mezinárodní a národní obrazové a slovní známky, jakož i obrazové a slovní známky Společenství „Red Cup“, „Gold Blend“ a zobrazení šálku mj. na kávu.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení Rady č. 40/94, jelikož kolidující ochranné známky vykazují vysoký stupeň vzhledové podobnosti z důvodu identického uspořádání devíti prvků jak u přihlašované ochranné známky, tak u většiny starších ochranných známek, které mají vnitřní rozlišovací způsobilost.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Lucemburské velkovévodství) dne 5. března 2008 – Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier v. Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ) – Vedlejší účastníci: Dexia Luxpart SA a další
 (Věc C-101/08)
 (2008/C 116/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation.
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Audiolux SA, BIP Investment Partners SA, Jean-Paul Felten, Joseph Weyland, Luxiprivilège SA, Foyer SA, Investas ASBL, Claudie Stein-Lambert, Christiane Worre-Lambert, Baron Antoine de Schorlemer, Jacques Funck, Marc Meyer et Jean Petitdidier.
 Žalovaní: Groupe Bruxelles Lambert SA (GBL), RTL Group SA, Juan Abello Gallo, Didier Bellens, André Desmarais, Gérald Frère, Jocelyn Lefebvre, Onno Ruding, Gilles Samyn, Martin Taylor, Bertelsmann AG, Siegfried Luther, Thomas Middelhoff, Ewald Wagenbach, Rolf Schmidt-Holz, Erich Schumann, WAZ Finanzierungs-GmbH, Westdeutsche Allgemeine Zeitungsverlagsgesellschaft E. Brost & J. Funke GmbH & Co (WAZ).
 Předběžné otázky
 1)
 Vychází odkazy na rovnost akcionářů a konkrétněji na ochranu menšinových akcionářů
 (a)
 v článcích 20 a 42 druhé směrnice „o společnostech“ 77/91/EHS ze dne 13. prosince 1976 (1);
 (b)
 ve „třetí obecné zásadě“ a v „sedmnáctém doplňkovém ustanovení“ doporučení Komise ze dne 25. července 1977, kterým se stanoví Evropský kodex jednání týkající se transakcí s cennými papíry (2) (neoficiální překlad);
 (c)
 v bodě 2 písm. a) schématu C v příloze ke směrnici 79/279 ze dne 5. března 1979 o koordinaci podmínek přijetí cenných papírů ke kotování na burze cenných papírů (3) (neoficiální překlad), převzaté do konsolidovaného znění směrnice ze dne 28. května 2001;
 (d)
 v čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (4) s přihlédnutím k bodu 8 odůvodnění této směrnice;
 z obecné zásady práva Společenství?
 2)
 Musí se v případě kladné odpovědi na první otázku tato obecná zásada práva Společenství použít pouze ve vztazích mezi společností a jejími akcionáři nebo, naopak, platí rovněž ve vztazích mezi většinovými akcionáři, kteří vykonávají nebo nabyli kontrolu nad společností, a menšinovými akcionáři této společnosti, zvláště v případě společnosti, jejíž akcie byly kotovány na burze cenných papírů?
 3)
 Musí být v případě kladné odpovědi na obě předcházející otázky tato obecná zásada práva Společenství s ohledem na časovou posloupnost odkazů uvedených v otázce 1) považována za existující a použitelnou ve vztazích mezi většinovými a menšinovými akcionáři ve smyslu otázky 2) již před vstupem výše uvedené směrnice 2004/25/ES v platnost, a v projednávaném případě, před spornými skutečnostmi, ke kterým došlo v první polovině roku 2001?
 (1) Druhá směrnice Rady 77/91/EHS, ze dne 13. prosince 1976 p koordinaci ochranných opatření, která jsou na ochranu zájmů společníků a třetích osob vyžadována v členských státech od společností ve smyslu čl. 58 druhého pododstavce Smlouvy při zakládání akciových společností a při udržování a změně jejich základního kapitálu, za účelem dosažení rovnocennosti těchto opatření (Úř. věst. 1977, L 26, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 8).
 (2) Úř. věst. L 212, s. 37.
 (3) Úř. věst. L 66, s. 21.
 (4) Úř. věst. L 142, s. 12; Zvl. vyd. 17/02, s. 20.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 12. července 2007 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-507/04) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Ochrana volně žijících ptáků - Směrnice 79/409/EHS - Prováděcí opatření)
 (2007/C 211/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. van Beek, B. Schima a M. Lang, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: H. Dossi, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nedostatečné a nesprávné provedení směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98)
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že správně neprovedla
 —
 čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, v Burgenlandu, v Korutanech, v Dolních Rakousech, v Horních Rakousech a ve Štýrsku;
 —
 článek 5 směrnice 79/409 v Burgenlandu, v Korutanech, v Dolních Rakousech, v Horních Rakousech a ve Štýrsku;
 —
 čl. 6 odst. 1 směrnice 79/409 v Horních Rakousech;
 —
 čl. 7 odst. 1 směrnice 79/409 v Korutanech, v Dolních Rakousech a v Horních Rakousech;
 —
 čl. 7 odst. 4 směrnice 79/409 v následujících spolkových zemích a co se týče následujících druhů:
 —
 v Korutanech, co se týče tetřeva, tetřívka obecného, lysky černé, sluky lesní, holuba hřivnáče a hrdličky zahradní,
 —
 v Dolních Rakousech, co se týče holuba hřivnáče, tetřeva, tetřívka obecného a sluky lesní,
 —
 v Horních Rakousech, co se týče tetřeva, tetřívka obecného a sluky lesní,
 —
 ve spolkové zemi Salcbursko, co se týče tetřeva, tetřívka obecného a sluky lesní,
 —
 ve Štýrsku, co se týče tetřeva, tetřívka obecného a sluky lesní,
 —
 v Tyrolsku, co se týče tetřeva a tetřívka obecného,
 —
 ve Vorarlbersku, co se týče tetřívka obecného, a
 —
 ve spolkové zemi Vídeň, co se týče sluky lesní;
 —
 článek 8 směrnice 79/409 v Dolních Rakousech;
 —
 čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 79/409 v Burgenlandu, v Dolních Rakousech, co se týče § 20 odst. 4 zákona Dolních Rakous o ochraně přírody (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz), v Horních Rakousech, ve spolkové zemi Salcbursko, v Tyrolsku a ve Štýrsku;
 —
 článek 11 směrnice 79/409 v Dolních Rakousech,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 10 ES, 249 ES a článku 18 směrnice 79/409.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 45, 19.2.2005.


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/18
 Žaloba podaná dne 6. listopadu 2013 — Istituto Di Vigilanza Dell'Urbe v. Komise
 (Věc T-579/13)
 2013/C 377/42
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Istituto Di Vigilanza Dell'Urbe SpA (Řím, Itálie) (zástupci: D. Dodaro a S. Cianciullo, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že nabídka úspěšného uchazeče Città di Roma Metronotte s.r.l. není v souladu se zvláštními právními předpisy o zadávání veřejných zakázek, a zejména s bodem 5.2 zadávací dokumentace, podle které měly být nabídky vyhotoveny v souladu „s evropským a vnitrostátním pracovním právem použitelným v oblasti převodu podniků, a zejména se směrnicí 2001/23/ES a s vnitrostátními ustanoveními, která ji provádějí“, obzvláště s ohledem na „ustanovení týkající se zachování práv pracovníků v případě změny zaměstnavatele v důsledku smluvního převodu podniku“;
 —
 určil, že nabídka, kterou předložila Città di Roma Metronotte s.r.l., objektivně porušuje zásady rovného zacházení a hospodářské soutěže, a je tedy v rozporu s ustanoveními obsaženými v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie, jehož bod 41 odůvodnění uvádí, že „účelem zadávání veřejných zakázek je zajistit dotyčným orgánům za nejlepších možných podmínek požadovaná plnění při zachování zásad rovného přístupu k veřejným zakázkám, transparentnosti a zákazu diskriminace“;
 —
 v důsledku toho zrušil zadání veřejné zakázky ve prospěch Città di Roma Metronotte s.r.l. a případně uzavřenou smlouvu s výše uvedeným podnikem;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu škody.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Zastoupení Evropské komise v Itálii č. ARES (2013) 2936015 ze dne 27. srpna 2013, jehož předmětem je „PO/2013-11-SEC/ROM — vyhlášení interinstitucionální veřejné zakázky na zadání strážních a recepčních služeb v Domě Evropské unie, kanceláře v Římě a v Milánu — Položka 1 RCE a UIPE v Římě“ a kterým se zamítá nabídka žalobkyně.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení zvláštních právních předpisů o zadávání veřejných zakázek a zásady rovného zacházení.
 —
 v této souvislosti se uvádí, že zvláštní právní předpisy stanovily, že úspěšný uchazeč měl převzít zaměstnance a zaměstnat registrované strážce zaměstnané dosavadním podnikem na tomtéž místě. Úspěšný uchazeč nicméně odmítl zaměstnance převzít; a že
 —
 implicitním potvrzením zadání veřejné zakázky žalovaná porušila zásadu rovného zacházení, na níž stojí přijetí a nestranné uplatňování pravidel zadávání veřejných zakázek, která jsou jednoznačná a stejná pro všechny účastníky.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení nařízení Evropské komise (EU) č. 1268/2012
 —
 v tomto ohledu je tvrzeno porušení zásady zakotvené v článku 2 směrnice 2004/18/ES týkající se zaručení rovného zacházení s uchazeči, jakož i zásad vyjádřených v uvedené směrnici, jejichž cílem je zaručit kromě dodržení předpisů použitelných v oblasti ochrany práce i dodržení transparentnosti a hospodářské soutěže; a že
 —
 úspěšnému uchazeči umožnilo předložit ekonomicky výhodnější nabídku pouze nedodržení zvláštních právních předpisů o zadávání veřejných zakázek, kolektivní smlouvy a zásad Společenství a vnitrostátních zásad zaručujících ochranu pracovníků, které ostatní uchazeči dodrželi.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/66
 Žaloba podaná dne 10. října 2013 — Verein Natura Havel a Vierhaus v. Komise
 (Věc T-538/13)
 2013/C 344/122
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Verein Natura Havel eV (Berlín, Německo); a H.-P. Vierhaus (Berlín) (zástupce: O. Austilat, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ‒ Generálního ředitelství pro životní prostředí ‒ ze dne 24. června 2013 a Evropské komise ‒ Generálního sekretariátu ‒ ze dne 3. září 2013, jimiž byl odmítnut přístup k dopisu Komise stanovící lhůty ohledně řízení o nesplnění povinnosti č. 2013/4000 proti Spolkové republice Německo ze dne 30. května 2013,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobců na přístup k informacím
 —
 Žalobci především uvádějí, že napadené rozhodnutí Komise porušuje jejich právo na přístup k informacím vyplývající z čl. 15 odst. 3 SFEU, článku 42 Listiny základních práv, čl. 10 odst. 1 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a čl. 2 odst. 1 nařízení (ES) č. 1049/2001 (1). Žalobci uvádějí, že uvedená ustanovení mají za cíl vytvoření co největší transparentnosti a výjimky je třeba vykládat restriktivně. Dále je podle judikatury třeba klást vysoké nároky na prokázání závažných omezení šetření. Napadené rozhodnutí tento požadavek nesplňuje.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného právního posouzení částečného přístupu
 —
 Žalobci dále uvádějí, že přezkumem, jímž Komise odmítá pouze částečný přístup k informacím, se Komise dopustila nesprávného právního posouzení. S tím související úvahy obsažené v rozhodnutí jsou nesprávné a porušují zásadu proporcionality.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění
 —
 Napadené rozhodnutí krom toho nevyhovuje požadavkům kladeným na povinnost uvést odůvodnění.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 10 odst. 1 druhé věty Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod
 —
 Žalobci dále vytýkají porušení svého práva obdržet informace bez zásahů orgánů, které vyplývá z čl. 10 odst. 1 druhé věty Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst.. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03 s. 331).


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/42
 Žaloba podaná dne 26. ledna 2016 – Caffè Nero Group v. OHIM (CAFFÈ NERO)
 (Věc T-37/16)
 (2016/C 106/50)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Caffè Nero Group Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: L. Cassidy, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „CAFFÈ NERO“ – Přihláška č. 13 436 175
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 6. listopadu 2015, ve věci R 954/2015-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 připustil přihlášku ochranné známky Společenství č. 13 436 175 k zápisu;
 —
 upustil od námitek k přihlášce ochranné známky Společenství podle čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) a čl. 7 odst. 2;
 —
 povolil přihlášku ochranné známky Společenství k inzerci pro všechny druhy přihlašovaného zboží a služeb;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 7 odst. 2 nařízení č. 207/2009.


text:
 10.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/1
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 15. září 2005
 ve věci C-464/02: Komise Evropských společenství proti Dánskému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb pracovníků - Vozidla - Dání k dispozici pracovníkovi zaměstnavatelem - Vozidlo registrované v členském státě zaměstnavatele - Pracovník s bydlištěm v jiném členském státě - Zdanění vozidla)
 (2005/C 315/01)
 Jednací jazyk: dánština
 Ve věci C-464/02, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 23. prosince 2002, Komise Evropských společenství (zmocněnci: N. B. Rasmussen a D. Martin) proti Dánskému království (zmocněnec: J. Molde), podporovanému Finskou republikou (zmocněnkyně: T. Pynnä), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, N. Colneric (zpravodaj), K. Schiemann, E. Juhász a E. Levits, soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 15. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Dánské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 39 ES, v rozsahu, v němž
 —
 jeho právní předpisy a jeho správní praxe nedovolují pracovníkům s bydlištěm v Dánsku, vykonávajícím zaměstnání v jiném členském státě, které nepředstavuje jejich hlavní činnost, užívat k obchodním a soukromým účelům služební vozidlo registrované v tomto jiném členském státě, ve kterém má sídlo podnik jejich zaměstnavatele, a
 —
 jeho právní předpisy a jeho správní praxe dovolují pracovníkům s bydlištěm v Dánsku vykonávajícím zaměstnání v jiném členském státě užívat buď k obchodním, nebo obchodním a soukromým účelům služební vozidlo registrované v tomto jiném členském státě, ve kterém má jejich zaměstnavatel své sídlo nebo svou hlavní provozovnu, vozidlo, které není určeno k tomu, aby bylo trvale užíváno převážně v Dánsku, ani není fakticky užíváno tímto způsobem, pouze za podmínky, že zaměstnání vykonávané u tohoto zaměstnavatele představuje jejich hlavní činnost a že je za tímto účelem uhrazena daň.
 2.
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3.
 Každý účastník řízení ponese své náklady řízení.
 4.
 Finská republika ponese své náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 22.2.2003.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/23
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 19. listopadu 2008 – Ercros v. OHIM – Degussa (TAI CROS)
 (Věc T-315/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství TAI CROS - Starší národní slovní ochranné známky CROS, SOCIEDAD ANÓNIMA CROS a ERCROS - Starší národní obrazové ochranné známky CROS - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Neexistence podobnosti označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2009/C 6/46)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ercros, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupce: R. Thierie, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Degussa GmbH, dříve Degussa AG (Düsseldorf, Německo) (zástupce: S. Schäffler, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 20. září 2006 (věc R 29/2006-1) týkajícího se námitkového řízení mezi Ercros, SA a Degussa GmbH
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Ercros SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. září 2015 – iNET24 Holding v. OHIM (IDIRECT24)
 (Věc T-225/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka IDIRECT24 - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 346/30)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: iNET24 Holding AG (Feusisberg, Švýcarsko) (zástupci: S. Kirschstein-Freund, B. Breitinger a V. Dalichau, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Pohlmann a S. Hanne, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. února 2014 (věc R 1867/2013-5) týkajícímu se mezinárodního zápisu slovní ochranné známky IDIRECT24 s vyznačením Evropského společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti iNET24 Holding AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 16.6.2014.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/54
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. října 2015 – JP Divver Holding Company v. OHIM (EQUIPMENT FOR LIFE)
 (Věc T-642/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka EQUIPMENT FOR LIFE - Absolutní důvod pro zamítnutí zápisu - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 398/68)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: JP Divver Holding Company (Newry, Spojené království) (zástupci: A. Frank a E. Bertram, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. června 2014 (věc R 64/2014-2) týkajícímu se mezinárodního zápisu slovní ochranné známky EQUIPMENT FOR LIFE s vyznačením Evropského společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti JP Divver Holding Company Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 431, 1.12.2014.


text:
 6.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2015 – Rubinum v. Komise
 (Věc T-201/13) (1)
 („Veřejné zdraví - Bezpečnost potravin - Doplňková látka přidaná do krmiv - Přípravek Bacillus cereus var. toyoi - Nařízení Komise o pozastavení platnosti povolení uvedeného přípravku - Riziko pro zdraví - Nesprávné právní posouzení - Zásada předběžné opatrnosti“)
 (2015/C 221/12)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rubinum, SA (Rubí, Španělsko) (zástupci: C. Bittner a P. C. Scheel, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi, B. Schima a G. von Rintelen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Komise (EU) č. 288/2013 ze dne 25. března 2013 o pozastavení platnosti povolení přípravku Bacillus cereus var. toyoi (NCIMB 40112/CNCM I-1012) stanovených v nařízeních (ES) č. 256/2002, (ES) č. 1453/2004, (ES) č. 255/2005, (ES) č. 1200/2005, (ES) č. 166/2008 a (ES) č. 378/2009 (Úř. věst. L 86, s. 15)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Rubinum, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 164, 8.6.2013.


text:
 19.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 13. července 2015 – College van Burgemeester en Wethouders van de gemeente Amersfoort v. X BV
 (Věc C-360/15)
 (2015/C 346/04)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: College van Burgemeester en Wethouders van de gemeente Amersfoort
 Žalovaná: X BV
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 2 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (1) vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení se vztahuje na poplatky účtované vnitrostátním orgánem za zpracování žádosti o schválení času, místa a způsobu provádění výkopových prací v souvislosti s pokládkou kabelů pro veřejnou elektronickou komunikační síť?
 2)
 Musí být kapitola III směrnice 2006/123/ES vykládána v tom smyslu, že se vztahuje i na čistě vnitrostátní skutkové stavy?
 3)
 Musí být směrnice 2006/123/ES v souvislosti s jejím devátým bodem odůvodnění vykládána v tom smyslu, že se nevztahuje na vnitrostátní právní úpravu, která vyžaduje, aby plánované provádění činností souvisejících s pokládkou, údržbou a odstraněním kabelů pro veřejnou elektronickou telekomunikační síť na veřejných pozemcích bylo ohlášeno radě obce, která není oprávněna k tomu, aby ohlášené činnosti zakázala, ale může stanovit podmínky týkající se místa, času a způsobu provádění činností, podpory společného využívání zařízení a odsouhlasení zamýšlených činností provozovateli dalších podpovrchových staveb?
 4)
 Musí být čl. 4 odst. 6 směrnice 2006/123/ES vykládán v tom smyslu, že toto ustanovení se vztahuje na rozhodnutí o schválení týkající se místa, času a způsobu provádění výkopových prací v souvislosti s pokládkou kabelů pro veřejnou elektronickou komunikační síť v situaci, kdy příslušný vnitrostátní orgán není oprávněn tyto práce jako takové zakázat?
 5)
 a)
 Pokud se na základě odpovědí na výše uvedené otázky ukáže, že čl. 13 odst. 2 směrnice 2006/123/ES se na projednávanou věc vztahuje: má pak toto ustanovení přímý účinek?
 b)
 V případě kladné odpovědi na otázku 5a.: Je přípustné, aby náklady účtované na základě čl. 13 odst. 2 směrnice 2006/123/ES byly v tomto případě vypočítány na základě odhadu nákladů na vyřizování všech žádostí, na základě nákladů spojených se všemi žádostmi, které jsou s předmětnou žádostí srovnatelné, anebo na základě nákladů spojených s jednotlivými žádostmi?
 c)
 V případě kladné odpovědi na otázku 5a.: Podle jakých kritérií se mají u konkrétních žádostí o povolení započítávat nepřímé a fixní náklady podle čl. 13 odst. 2 směrnice 2006/123/ES?
 (1) Úř. věst. L 376, s. 36.


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 15. listopadu 2012 — Stichting Al-Aqsa v. Rada Evropské unie (C-539/10 P), Nizozemské království v. Stichting Al-Aqsa, Rada Evropské unie, Evropská komise (C-550/10 P)
 (Spojené věci C-539/10 P a C-550/10 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Boj proti terorismu - Omezující opatření namířená proti některým osobám a entitám - Zmrazení finančních prostředků - Společný postoj 2001/931/SZBP - Článek 1 odst. 4 a 6 - Nařízení (ES) č. 2580/2001 - Článek 2 odst. 3 - Zápis a ponechání organizace na seznamu osob, skupin a subjektů zapojených do teroristických činů - Podmínky - Rozhodnutí přijaté příslušným orgánem - Zrušení vnitrostátního opatření - Žaloba na neplatnost - Přípustnost žaloby - Právo na ochranu vlastnictví - Zásada proporcionality - Článek 253 ES - Povinnost uvést odůvodnění)
 2013/C 9/09
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 (C-539/10 P)
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Stichting Al-Aqsa (zástupci: M.J.G. Uiterwaal a A..M. van Eik, advokáti)
 Další účastnice řízení: Rada Evropské unie (zástupci: E. Finnegan, B. Driessen a R. Szostak, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující Radu Evropské unie: Nizozemské království (zástupkyně: C. M. Wissels a M. Bulterman, zmocněnkyně), Evropská komise (zástupci: S. Boelaert a M. P. van Nuffel, zmocněnci)
 (C-550/10 P)
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Nizozemské království (zástupkyně: C. M. Wissels a M. Noort, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení: Stichting Al-Aqsa (zástupce: A..M. van Eik, advokát), Rada Evropské unie (zástupci: E. Finnegan, B. Driessen a R. Szostak, zmocněnci), Evropská komise (zástupci: S. Boelaert a M. P. van Nuffel, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 9. září 2010 — Al Aqsa v. Rada (T-348/07), kterým Tribunál zrušil rozhodnutí Rady 2007/445/ES ze dne 28. června 2007, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům v rámci boje proti terorismu a zrušují rozhodnutí 2006/379/ES a 2006/1008/ES, rozhodnutí Rady 2007/868/ES ze dne 20. prosince 2007, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 a kterým se zrušuje rozhodnutí 2007/445/ES, rozhodnutí Rady 2008/583/ES ze dne 15. července 2008, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 a kterým se zrušuje rozhodnutí 2007/868/ES, rozhodnutí Rady 2009/62/ES ze dne 26. ledna 2009, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 a kterým se zrušuje rozhodnutí 2008/583/ES, nařízení Rady (ES) č. 501/2009 ze dne 15. června 2009, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 a kterým se zrušuje rozhodnutí 2009/62/ES, v rozsahu, v němž se tyto akty týkají Stichting Al-Aqsa
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie ze dne 9. září 2010, Al Aqsa v. Rada (T-348/07), se zrušuje.
 2)
 Žaloba a kasační opravný prostředek Stichting Al Aqsa se zamítají.
 3)
 Stichting Al Aqsa ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Nizozemským královstvím a Radou Evropské unie v tomto řízení o kasačních opravných prostředcích, jakož i náklady vynaložené Radou v řízení v prvním stupni.
 4)
 Evropská komise jakožto vedlejší účastník řízení před Tribunálem Evropské unie a Soudním dvorem Evropské unie, jakož i Nizozemské království jakožto vedlejší účastník řízení před Tribunálem ponesou vlastní náklady řízení vynaložené v příslušných stupních.
 (1) Úř. věst. C 46, 12.2.2011.


text:
 23.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 31. ledna 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Dublin Metropolitan District Court — Irsko) — Denise McDonagh v. Ryanair Ltd
 (Věc C-12/11) (1)
 (Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Pojem „mimořádné okolnosti“ - Povinnost poskytnout pomoc cestujícím v případě zrušení letu z důvodu „mimořádných okolností“ - Sopečná erupce vedoucí k uzavření vzdušného prostoru - Erupce islandské sopky Eyjafjallajökull)
 2013/C 86/02
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Dublin Metropolitan District Court
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Denise McDonagh
 Žalovaná: Ryanair Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Dublin Metropolitan District Court — Výklad a platnost článků 5 a 9 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 (Úř. věst. L 46, s. 1) — Pojem „mimořádné okolnosti“ ve smyslu nařízení — Působnost — Zrušení letu z důvodu uzavření evropského vzdušného prostoru v důsledku erupce islandské sopky Eyjafjallajokull
 Výrok
 1)
 Článek 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91 musí být vykládán v tom smyslu, že takové okolnosti, jako je uzavření části evropského vzdušného prostoru v důsledku erupce sopky Eyjafjallajökull, představují „mimořádné okolnosti“ ve smyslu tohoto nařízení, které nezbavují letecké dopravce jejich povinnosti poskytnout péči upravenou v čl. 5 odst. 1 písm. b) a článku 9 nařízení č. 261/2004.
 2)
 Článek 5 odst. 1 písm. b) a článek 9 nařízení č. 261/2004 musejí být vykládány v tom smyslu, že v případě zrušení letu z důvodu „mimořádných okolností“, které trvaly po takovou dobu, jako byla doba ve věci v původním řízení, musí být splněna povinnost poskytnout péči cestujícím v letecké dopravě upravená v těchto ustanoveních, aniž je tím dotčena platnost uvedených ustanovení.
 Cestujícímu v letecké dopravě však mohou být jakožto náhrada z důvodu, že letecký dopravce nesplnil svou povinnost poskytnutí péče podle čl. 5 odst. 1 písm. b) a článku 9 nařízení č. 261/2004, vráceny pouze částky, které se s ohledem na okolnosti každého konkrétního případu jeví jako nezbytné, vhodné a přiměřené k nahrazení selhání leteckého dopravce při poskytnutí péče uvedenému cestujícímu, což musí posoudit vnitrostátní soud.
 (1) Úř. věst. C 80, 12.3.2011.


text:
 30.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/32
 Žaloba podaná dne 17. února 2005 Jörnem Sackem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-66/05)
 (2005/C 106/67)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 17. února 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Jörnem Sackem, s bydlištěm v Tervuren (Belgie), zastoupeným U. Lehmann-Braunsem a D. Mahlem, advokáty.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil výměry o stanovení platu za měsíce květen 2004 až únor 2005 z důvodu porušení zásady rovného zacházení a stanovil jeho plat za tyto měsíce nově při respektování této zásady;
 —
 zrušil zamítavý výměr generálního ředitele generálního ředitelství pro správu ze dne 26.11.2004 o stížnosti žalobce ze dne 21.6.2004;
 —
 uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce je úředníkem právní služby Komise v platové třídě A*14. Na základě své zvláštní funkce v právní službě žádal, aby na něj bylo nahlíženo jakožto na osobu patřící do středního managementu a aby proto obdržel příplatky stanovené v čl. 44 (2) a článku 46 jakož i v čl. 7 odst. 4 přílohy XIII služebního řádu.
 K odůvodnění své žaloby nejprve uplatňuje, že rozhodnutí, kterým byla zamítnuta jeho stížnost, je formálně vadné, neboť bylo zaprvé sepsáno v angličtině, ačkoliv byla první stížnost žalobce sepsána v němčině, a zadruhé v rozporu s článkem 253 ES nezaujalo stanovisko k jeho zcela osobní stížnosti.
 Kromě toho napadá žalobce porušení obecné zásady rovného zacházení při hodnocení a zařazení jeho práce. Žalobce uplatňuje, že jeho úkoly byly rovnocenné s úkoly vedoucího referátu. Skutečnost, že jeho nástupce obdržel příplatek, představuje další porušení zásady rovného zacházení.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/61
 Žaloba podaná dne 19. února 2010 – Lucchini v. Komise
 (Věc T-91/10)
 2010/C 113/93
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Lucchini SpA (Milán, Itálie) (zástupci: M. Delfino, advokát, J.-P. Gunther, adovokát, E. Bigi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ve věci COMP/37.956 — Kruhová ocel pro výztuž do betonu, nové přijetí — K(2009) 7492 v konečném znění, pozměněné rozhodnutím K(2009) 9912 v konečném znění;
 —
 podpůrně zrušit článek 2 rozhodnutí ze dne 30. září 2009 v rozsahu, v němž je žalobkyni uložena pokuta ve výši 14,35 miliónů eur společně a nerozdílně se společností S.P. SpA;
 —
 podpůrněji snížit uloženou pokutu;
 —
 v každém případě uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba je namířena proti rozhodnutí ze dne 30. září 2009, ve znění rozhodnutí ze dne 8. prosince 2009, kterým Komise uložila sankci za porušení článku 65 ESUO na základě nařízení (ES) č.1/2003 (1).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné důvodům a argumentům uplatněným v jiných žalobách podaných proti výše uvedenému rozhodnutí.
 Žalobkyně zejména uplatňuje následující žalobní důvody:
 —
 neúplnost a neexistence rozhodnutí, porušení podstatných náležitostí tím, že uvedené rozhodnutí bylo doručeno bez příloh a bylo mimoto přijato neúplným kolegiem; uvedené rozhodnutí bylo navíc opětovně doručeno v neúplné formě bez hlavního textu;
 —
 nepříslušnost Komise k určení porušení článku 65 Smlouvy o ESUO, neboť tato Smlouva pozbyla platnosti; v důsledku toho nesprávná volba hmotněprávního základu;
 —
 porušení práva na obhajobu a porušení a nesprávné uplatnění právních předpisů, neboť Komise znovu neotevřela správní řízení a zosobila si právo přezkoumat příznivější právní předpis použitelný na projednávaný případ, aniž by žalobkyni umožnila účelně uplatnit své stanovisko ohledně správnosti a relevance uplatňovaných skutkových okolností.
 Podpůrně se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí pro nedostatek důkazů a nesprávné uplatnění hmotného práva, neboť Komise přičítá porušení pro celé období od 6. prosince 1989 do 27. června 2000 společnosti Lucchini prostřednictvím jediného podniku Lucchini/Siderpotenza. Žalobkyně zdůrazňuje rozhodovací a řídicí nezávislost společnosti Siderpotenza, jakož i skutečnost, že Komise nepředložila přesvědčivé důkazy na podporu toho, že společnost Lucchini byla z hlediska lidských a materiálních zdrojů odpovědná za řízení společnosti Siderpotenza;
 Podpůrněji žalobkyně poznamenává, že Komise nesprávně uplatnila ustanovení o stanovování výše pokut, zejména pokyny z roku 1998.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 1, s.1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 9.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 20. ledna 2011 — Marianne Scheunemann v. Finanzamt Bremerhaven
 (Věc C-31/11)
 2011/C 113/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Marianne Scheunemann
 Žalovaný: Finanzamt Bremerhaven
 Předběžná otázka
 Má být čl. 56 odst. 1 Smlouvy o založení Evropského společenství ve spojení s článkem 58 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, která v souvislosti s výpočtem dědické daně z pozůstalosti stanoví, že účast — jako jediný společník — na kapitálové společnosti se sídlem a obchodním vedením v Kanadě, která patří do soukromého majetku, se zohlední v plné výši, zatímco v případě nabytí takovéhoto podílu na kapitálové společnosti se sídlem nebo obchodním vedením v tuzemsku se uplatní nezdanitelná částka a zbývající část hodnoty podílu se zohlední pouze ve výši 65 %?


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/36
 Žaloba podaná dne 7. června 2007 – Eurallumina v. Komise
 (Věc T-207/07)
 (2007/C 183/71)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Eurallumina SpA (Portoscuso, Itálie) (zástupci: L. Martin Alegi, R. Denton a E. Cormack, Solicitors)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání
 —
 Buď:
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu; nebo
 —
 určit, že předmětné osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/EHS je platné do 31. prosince 2006 a že všechny předchozí částky zaplacené italským státem nemají být považovány za protiprávní státní podporu nebo každopádně nesmějí být vráceny zpět; nebo
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v plném rozsahu a určit, že předmětné osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/EHS je platné do 31. prosince 2006 a že všechny předchozí částky zaplacené italským státem nemají být považovány za protiprávní státní podporu nebo každopádně nesmějí být vráceny zpět; nebo
 —
 určit, že může být vráceno zpět nejvýše 3 EUR za tunu.
 —
 Nebo:
 —
 zrušit články 1, 4, 5 a 6 napadeného rozhodnutí v rozsahu v němž se týkají Erallumina; nebo
 —
 určit, že předmětné osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/EHS je platné do 31. prosince 2006 a že všechny předchozí částky zaplacené italským státem nemají být považovány za protiprávní státní podporu nebo každopádně nesmějí být vráceny zpět; nebo
 —
 zrušit články 1, 4, 5 a 6 napadeného rozhodnutí v rozsahu v němž se týkají Erallumina a určit, že předmětné osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/EHS je platné do 31. prosince 2006 a že všechny předchozí částky zaplacené italským státem nemají být považovány za protiprávní státní podporu nebo každopádně nesmějí být vráceny zpět; nebo
 —
 určit, že může být vráceno zpět nejvýše 3 EUR za tunu.
 —
 Podpůrně, změnit články 5 a 6 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se týkají Erallumina tak, aby podle aktuálního osvobození nebyly vráceny zpět částky zaplacené italským státem do 31. prosince 2006; a
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení rozhodnutí Komise C(2007) 286 konečné ze dne 7. února 2007, kterým Komise určila, že osvobození minerálních olejů používaných při výrobě těžkých olejů od spotřební daně, které zavedly Francie, Irsko a Itálie, jsou od 1. ledna 2004 státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES a že určitá část těchto podpor je neslučitelná se společným trhem.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí, že další osvobození od spotřební daně minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě hliníku na Sardinii nepředstavuje státní podporu ani po vstupu směrnice Rady 2003/96/ES (1) v platnost dne 1. ledna 2004, neboť čl. 18 odst. 1 směrnice a její příloha II výslovně stanoví, že toto osvobození, které bylo uděleno rozhodnutím Rady 2001/224/ES (2), trvá až do 31. prosince 2006. Podle žalobkyně tak směrnice 2003/96/ES výslovně uvedla znovu v platnost toto zvláštní osvobození od spotřební daně, udělené žalobkyni, do 31. prosince 2006.
 Dále žalobkyně tvrdí, že i když je osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/ES na první pohled selektivním opatřením, je odůvodněné „všeobecnou povahou a logikou“ práva Společenství i italského daňového systému, a není tedy státní podporou.
 Krom toho žalobkyně uvádí, že i kdyby bylo osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/ES považováno za státní podporu, spadá pod výjimku ze zákazu stanoveného čl. 87 odst. 1 ES vzhledem k pravidlům upravujícím státní podporu na ochranu životního prostředí (3).
 Konečně žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásady legitimního očekávání, právní jistoty, presumpce platnosti, lex specialis, užitečný účinek a zásadu řádné správy tím, že shledala, že uplatnění osvobození od spotřební daně minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě hliníku mimo jiné na Sardinii, bylo státní podporou, která může být vrácena zpět od 1. ledna 2004, neboť žalobkyně měla právo očekávat, že osvobození udělené rozhodnutím Rady 2001/224/ES do 31. prosince 2006 je platným právním aktem Společenství a že žádné opatření přijaté italskými orgány a žalobkyní na základě těchto opatření a jeho provedení nepovede k protiprávnímu výsledku.
 (1) Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř .věst. L 283, s. 51).
 (2) Rozhodnutí Rady 2001/224/ES ze dne 12. března 2001 o snížených sazbách spotřební daně a o osvobození od spotřební daně pro některé minerální oleje používané pro zvláštní účely (Úř. věst. L 84, s. 23).
 (3) Pokyny společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí ( Úř. věst. 2001 C 37 s. 3), zejména bod 51 odst. 1 písm. a) a b).


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/43
 Žaloba podaná dne 29. října 2010 — Couyoufa v. Komise
 (Věc F-110/10)
 ()
 2011/C 13/87
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Denise Couyoufa (Atény, Řecko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované, kterým se zamítá žádost žalobkyně o výjimku z povinného střídání zaměstnanců
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že rozhodnutí ze dne 31. července 2008 je protiprávní;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 26. února 2010 o zamítnutí žádosti D. Couyoufa;
 —
 zrušit rozhodnutí o zamítnutí její stížnosti proti tomuto rozhodnutí;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 24.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/37
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 2. prosince 2008 – Baniel-Kubinova v. Evropský parlament
 (Věc F-131/07) (1)
 („Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci a pomocní zaměstnanci jmenovaní úředníky ve zkušební době - Článek 10 přílohy VII služebního řádu - Nárok na denní příspěvek po obdržení části příspěvku na zařízení“)
 (2009/C 19/72)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Barbora Baniel-Kubinova (Alzingen, Lucembursko) a třináct dalších úředníků Evropského parlamentu (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: R. Ignătescu a S. Seyr, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení několika rozhodnutí orgánu Parlamentu oprávněného ke jmenování, kterými se zamítá přiznání žalobcům denního příspěvku uvedeného v článku 10 přílohy VII služebního řádu úředníků.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 183, 19.7.2008, s. 32.


text:
 9.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 19. července 2010 — Scrl Intercommunale Intermosane, ASBL Fédération de L'industrie et du gaz (Synergrid) v. Belgický stát
 (Věc C-361/10)
 ()
 2010/C 274/15
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Scrl Intercommunale Intermosane, ASBL Fédération de L'industrie et du gaz (Synergrid)
 Žalovaný: Belgický stát
 Předběžné otázky
 1)
 Představují takové vnitrostátní normy, jako jsou články 8 až 13 napadené královské vyhlášky ze dne 2. června 2008 o minimálních požadavcích na bezpečnost některých starých elektrických zařízení na pracovištích, které stanoví požadavky na instalaci elektrických zařízení, na konstrukci elektrického materiálu a na ochranu spojenou s tímto materiálem za účelem zajištění ochrany pracovníků, technické předpisy ve smyslu čl. 1 bodu 11 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES (1) ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem, technických předpisů a pravidel týkajících se služeb informační společnosti, jejichž návrhy musí být na základě čl. 8 odst. 1 prvního pododstavce této směrnice oznamovány?
 2)
 Jsou takové vnitrostátní normy, jako jsou články 8 až 13 výše uvedené královské vyhlášky ze dne 2. června 2008, opatřeními ve smyslu článku 1 in fine výše uvedené směrnice 98/34/ES, která členské státy považují za nezbytná pro ochranu osob, zejména pracovníků, při používání výrobků a která nemají vliv na výrobky?
 (1) Úř. věst. L 204, s. 37.


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof (Rakousko) dne 9. května 2008 – Dr. Susanne Gassmayr v. Bundesministerin für Wissenschaft und Forschung
 (Věc C-194/08)
 (2008/C 197/13)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Dr. Susanne Gassmayr
 Žalovaná: Bundesministerin für Wissenschaft und Forschung
 Předběžné otázky
 1.
 1.1.
 Má čl. 11 body 1, 2 a 3 směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (1) přímý účinek?
 1.2.
 Je nutno uvedená ustanovení – pakliže je jim přiznán přímý účinek – vykládat tím způsobem, že v průběhu doby, po kterou platí zákaz výkonu práce pro nastávající matky nebo v průběhu mateřské dovolené, existuje nárok na pokračování ve vyplácení příplatku za pohotovostní služby?
 1.3.
 Platí toto i v případě, že členský stát učiní systémové rozhodnutí ohledně pokračování ve vyplácení „odměny za práci“ v tom smyslu, že je v ní zahrnut zásadně veškerý příjem, ovšem s výjimkou [v § 15 (rakouského) Gehaltsgesetz 1956 (zákon o odměnách z roku 1956) uvedených] vedlejších příplatků, jako je sporný příplatek za pohotovostní službu, které jsou vypláceny v závislosti na skutečně vykonané práci?
 2.
 Směřují uvedená ustanovení v opačném případě – tedy v tom případě, že jim není přiznán přímý účinek – k tomu, aby je členské státy provedly tím způsobem, že zaměstnankyni, která v průběhu doby, po kterou platí zákaz výkonu práce pro nastávající matky nebo v průběhu mateřské dovolené, nevykonává žádné pohotovostní služby, přísluší nárok na pokračování ve vyplácení příplatku za tyto pohotovostní služby?
 (1) Úř. věst. L 348, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 110.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/29
 Usnesení Tribunálu ze dne 25. září 2015 – Kolarova v. REA
 (Věc T-533/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Smluvní zaměstnanec - REA - Pravomoci svěřené orgánu oprávněnému uzavírat pracovní smlouvy - Pověření Úřadu pro správu a vyplácení individuálních nároků (PMO) - Žaloba směřující proti delegujícímu orgánu - Částečně zjevně nepřípustný a částečně zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2015/C 381/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Desislava Kolarova (Brusel, Belgie) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Další účastnice řízení: Výkonná agentura pro výzkum (REA) (zástupci: S. Payan-Lagrou, zmocněnkyně, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 30. dubna 2014, Kolarova v. REA (F-88/13, Sb. VS, EU:F:2014:58), a směřující zejména ke zrušení uvedeného usnesení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Desislava Kolarova ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady vynaložené Výkonnou agenturou pro výzkum (REA) v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 351, 6.10.2014.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/36
 Žaloba podaná dne 29. ledna 2013 — Club Hotel Loutraki a další v. Komise
 (Věc T-58/13)
 2013/C 114/58
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Club Hotel Loutraki (Loutraki, Řecko); Vivere Entertainment AE (Athény, Řecko); Theros International Gaming, Inc. (Patra, Řecko); Elliniko Casino Kerkyras (Athény); Casino Rodos (Rhodes, Řecko); Porto Carras AE (Alimos, Řecko), a Kazino Aigaiou AE (Syros, Řecko) (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise C(2012) 6777 final ze dne 3. října 2012 o státní podpoře SA 33988 (2011/N);
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení z práva žalobce být slyšen, zakotveného v čl. 108 odst. 2 SFEU, a to tím, že Komise nezahájila formální vyšetřovací řízení ve smyslu čl. 4 odst. 4, článku 6 a článku 20 nařízení č. 659/1999, což představuje zneužití pravomoci.
 —
 Komise porušila čl. 108 odst. 2 SFEU a článek 4 a násl. nařízení, neboť v podstatě provedla formální vyšetřovací řízení, aniž by dodržela jeho formální náležitosti a tím odňala žalobcům, jakož i dalším zúčastněným stranám právo být slyšen.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a práva žalobců na řádnou správu podle článku 296 SFEU a článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
 —
 Napadené rozhodnutí tím, že pomíjí všechny rozhodující hospodářské údaje a částky, nevyjadřuje argumentaci Komise zcela jasně a jednoznačně, aby z ní žalobci mohli vyčíst důvody vedoucí ke konstatování, že sporná opatření nepředstavovala státní podporu. Tyto vady nelze odůvodnit poukazem na povinnost zachování obchodního tajemství.
 —
 Žalobci popírají i důvěrnou povahu rozhodujících hospodářských veličin.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z práva žalobců na účinnou soudní ochranu podle článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (EÚLPZS) a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie.
 —
 Právo žalobců na účinnou soudní ochranu je porušeno z týchž důvodů, které byly uvedeny v rámci druhého žalobního důvodu. Žalobci mají problém přímo zpochybnit podstatný obsah napadeného rozhodnutí, neboť z něj nijak nevyplývá argumentace, na základě které k němu Komise dospěla, a která je postavena pouze na vcelku nejasných hospodářských údajích.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází ze zjevného právního omylu při konstatování souladu s VLT Agreement včetně jeho přílohy a závěru, že z nich OPAP nevzešlo žádné hospodářské zvýhodnění.
 —
 Poskytování hospodářského zvýhodnění, formální podmínka existence státní podpory, je třeba posuzovat v rámci odděleného trhu a nikoli na základě souhrnného zkoumání spolu s jinými podobnými opatřeními, poskytnutými témuž příjemci, avšak v rámci jiného trhu, bez ohledu na to, zda jsou tyto trhy srovnatelné. V opačném případě by byla ochrana hospodářské soutěže nanejvýš nedokonalá.
 —
 Každopádně nelze provést takové společné posouzení u opatření, která je třeba uplatnit během různých období.


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/31
 Žaloba podaná dne 24. prosince 2004 Komisí Evropských společenství proti IIC Informations-Industrie Consulting GmbH
 (Věc T-500/04)
 (2005/C 82/59)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 24. prosince 2004 žaloba podaná proti IIC Informations-Industrie Consulting GmbH se sídlem v Königswinteru (Německo) Komisí Evropských společenství, zastoupenou G. Braunem, W. Wilsem a N. Knittlmayerem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 uložil žalované zaplatit žalobkyni , EUR spolu s úroky ve výši 4 % ode dne 1.11.1998;
 2.
 uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně uzavřela se žalovanou v roce 1996 dvě smlouvy, ve kterých se žalobkyně zavázala poskytnout žalované finanční pomoc k provedení dvou transevropských kulturních projektů. Finanční pomoc měla pokrýt 50 % nákladů na projekt žalované, pokud by byly tyto náklady vynaloženy a uplatněny smluvně přípustným způsobem. Žalovaná obdržela na základě těchto smluv v roce 1997 částku v celkové výši 400 DEM (, EUR) jako zálohu na celkovou finanční pomoc.
 Po ukončení projektů uplatnila žalovaná u žalobkyně údajné náklady na projekt, v jejichž výši si chtěla ponechat předem vyplacenou finanční pomoc. Žalobkyně však provedla prošetření a došla k závěru, že žalovaná má nárok pouze na finanční pomoc ve výši , DEM (, EUR) za oba projekty. Proto se žalobkyně domáhá vrácení zbývající částky ve výši , EUR (, DEM).


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/5
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. června 2011 Viega GmbH & Co. KG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 24. března 2011 ve věci T-375/06, Viega GmbH & Co. KG v. Evropská komise
 (Věc C-276/11 P)
 2011/C 238/10
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Viega GmbH & Co. KG (zástupci: J. Burrichter, T. Mäger a M. Röhrig, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek v části, v níž nepříznivě zasahuje do právního postavení účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek,
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2006) 4180 v konečném znění ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F-1/38.121 — spojovací tvarovky),
 podpůrně
 , zrušit nebo snížit pokuty uložené účastnici řízení podávající kasační opravný prostředek v čl. 2 písm. j) tohoto rozhodnutí,
 —
 podpůrně
 , co se týče návrhových žádání v bodu 1 a 2, vrátit věc k rozhodnutí Tribunálu.
 —
 uložit žalované v řízení v prvním stupni nákladů souvisejících s celým sporem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tento kasační opravný prostředek směřuje proti rozsudku Tribunálu, kterým byla zamítnuta žaloba podaná účastnicí řízení podávající kasační opravný prostředek proti rozhodnutí Komise K(2006) 4180 v konečném znění ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F-1/38.121 — spojovací tvarovky).
 Kasační opravný prostředek, který podala účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, je založen na následujících důvodech:
 Tribunál podle ní porušuje právo účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek být vyslechnut a ve vztahu ke svému rozhodnutí porušuje zásady provádění důkazů, jakož i povinnost odůvodnění. Napadený rozsudek se pro účely odůvodnění účasti účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek na kartelové dohodě opírá hlavně o rukou psané poznámky jediného svědka a žádost o shovívavost, aniž se zabývá také tvrzením účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek ohledně těchto dokumentů. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek správnost těchto dokumentů (svědek se neúčastnil německých setkání a nemá žádné znalosti němčiny) výslovně zpochybnila.
 Tribunál měl podle ní nařídit dokazování ohledně správnosti poznámek svědka a žádosti o shovívavost. Tribunál tím, že použil tyto poznámky a žádost o shovívavost jako důkazy, aniž ověřil jejich správnost, porušuje zásady provádění důkazů.
 Napadený rozsudek porušuje čl. 81 odst. 1 v rozsahu, v němž Tribunál konstatoval, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek se dne 30. dubna 1999 zúčastnila setkání „protisoutěžní povahy“. Napadený rozsudek mimoto porušuje čl. 23 odst. 1 nařízení č. 1/2003 v rozsahu, v němž účast na tomto setkání byla zohledněna při vyměření výše pokuty. Tribunál k tomuto setkání pouze konstatuje, že důkaz ukazuje „spíše“ na protisoutěžní účel než soutěžní účel. Tribunál tak porušuje kritérium provádění důkazů, které sám stanovil, jež vyžaduje jistý a nepochybný důkaz o porušení.
 Konstatování protisoutěžní povahy setkání konaného dne 30. dubna 1999 má podle ní vliv na výši uložené pokuty. Zahrnutí tohoto setkání slouží jako důkaz o účasti účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek na kartelové dohodě s tlakovými tvarovkami. Obrat účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek u tlakových tvarovek je tak v rámci stanovení výchozí částky pro vyměření pokuty jedenáctkrát vyšší.
 S ohledem na zahrnutí obratů s tlakovými tvarovkami navíc rozsudek, podle účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, vykazuje nedostatek odůvodnění a je v rozporu s pravidly logiky. Uložení pokuty převyšující 50 milionů eur v bodu 85 napadeného rozsudku nakonec spočívá pouze na dvou setkáních, jejichž vztah k tlakovým tvarovkám je popsán pouze ve dvou částech vět, aniž bylo provedeno jakékoli posouzení důkazů. Tribunál dále předpokládá, že účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek se účastnila kartelových dohod ohledně tlakových tvarovek během jednání konaného dne 30. dubna 1999, ačkoli Tribunál současně konstatuje, že ještě do července 2000 se mezi soutěžiteli vedla debata, zda tlakové tvarovky (v jejichž případě má účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek monopolní postavení) mají být vůbec předmětem kartelové dohody.
 Nakonec napadený rozsudek porušuje zásadu proporcionality. Komise uplatňuje — se souhlasem Tribunálu — Pokyny pro výpočet pokut následovně: nejprve se stanoví výchozí částka, a přitom se zohlední obraty s tlakovými tvarovkami, ačkoli tlakové tvarovky mohly být — také v souladu s konstatováním Tribunálu — předmětem kartelové dohody pouze v letech 2000 a 2001. Poté se výchozí částka zvýší na základě celkové předpokládané doby účasti účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek na kartelové dohodě (devět let a tři měsíce) o 90 %. Vzhledem k tomu, že obraty s tlakovými tvarovkami byly při stanovení výše pokuty zohledněny pro celé období, a nikoli pouze pro období nanejvýše v délce posledního roku a čtvrt, je tak stanovení výše pokuty v rozporu se zásadou proporcionality.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Supreme Court (Irsko) dne 22. června 2017 – Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána v. Workplace Relations Commission
 (Věc C-378/17)
 (2017/C 283/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Supreme Court
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Minister for Justice and Equality, The Commissioner of the Garda Síochána
 Žalovaná: Workplace Relations Commission
 Předběžné otázky
 V případě, že
 a)
 vnitrostátní orgán zřízený zákonem je nadán obecnou pravomocí, aby mimo jiné zajišťoval prosazování unijního práva v určité oblasti, a
 b)
 podle vnitrostátního práva nemá tento orgán pravomoc pro omezený okruh případů, kdy by k dosažení účinné nápravy bylo třeba vyloučit použití vnitrostátních právních předpisů na základě vnitrostátního nebo unijního práva, a
 c)
 příslušné vnitrostátní soudy mají pravomoc k přijetí jakéhokoliv vhodného rozhodnutí a vyloučit přitom použití vnitrostátních právních předpisů k zajištění souladu s příslušným ustanovením unijního práva, mají pravomoc rozhodovat v případech, kdy je taková náprava nezbytná, mají pravomoc v takových případech k poskytnutí jakékoli nápravy vyžadované unijním právem, a náprava poskytnutá soudem se v souladu s judikaturou Soudního dvora považuje za slučitelnou se zásadami rovnocennosti a efektivity,
 je přesto třeba na příslušný orgán zřízený zákonem pohlížet tak, že má pravomoc rozhodovat o stížnosti na to, že vnitrostátní právní předpisy porušují příslušné unijní právo, a pokud by měl stížnosti vyhovět, vyloučit použití těchto právních předpisů, a to i přesto, že ve všech případech, v nichž je zpochybňována platnost právních předpisů z jakéhokoli důvodu nebo v nichž se vyžaduje, aby bylo vyloučeno použití právních předpisů, přiznávají vnitrostátní právní předpisy pravomoc soudu zřízenému podle ústavy, spíše než dotyčnému orgánu?