text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/29
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. června 2014 – Donaldson Filtration Deutschland GmbH v. ultra air GmbH, Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-450/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Slovní ochranná známka ultrafilter international - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zneužití práva“)
 2014/C 315/45
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Donaldson Filtration Deutschland GmbH (zástupci: N. Siebertz, M. Teworte-Vey a A. Renvert, Rechtsanwälte)
 Další účastníci řízení: ultra air GmbH (zástupce: C. König, Rechtsanwalt), Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Donaldson Filtration Deutschland GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 313, 26.10.2013.


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Berlin (Německo) dne 2. května 2017 – Evonik Degussa GmbH v. Spolková republika Německo
 (Věc C-229/17)
 (2017/C 256/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Berlin
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Evonik Degussa GmbH
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázky
 1)
 Jedná se o „výrobu vodíku“ ve smyslu přílohy I bodu 2 rozhodnutí 2011/278/EU (1) pouze tehdy, pokud se ze dvou atomů vodíku H vyrobí prostřednictvím chemické syntézy molekula vodíku H2, nebo zahrnuje pojem výroby také případ, kdy se u plynné směsi s obsahem vodíku – bez syntézy – zvýší relativní podíl vodíku H2 v této směsi tím, že se odstraní ostatní složky plynu – buď fyzikální či chemickou cestou – aby se tak získal – v souladu s formulací uvedenou v bodu 2 přílohy rozhodnutí 2011/178/EU – „produkt [...] vyjádřen[ý] v (čisté) obchodovatelné produkci a na 100 % čistotu příslušné látky“?
 2)
 V případě, že je nutno na první otázku odpovědět v tom smyslu, že pojem výroby nezahrnuje zvýšení relativního podílu vodíku H2 ve směsi plynů, vyvstává dále tato otázka:
 Je nutno formulaci „prvky příslušných výrobních procesů přímo či nepřímo spojené s výrobou vodíku a se separací vodíku a oxidu uhelnatého“ vykládat v tom smyslu, že se systémové hranice referenční úrovně produktu pro vodík, které jsou popsány v bodu 2 přílohy I rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011 (2011/278/EU), vztahují pouze na oba prvky současně („a“), nebo může být prvek „separace vodíku a oxidu uhelnatého“ sám o sobě považován za prvek, na nějž se vztahují systémové hranice?
 3)
 V případě, že by byla druhá otázka zodpovězena v tom smyslu, že prvek „separace vodíku a oxidu uhelnatého“ může být sám o sobě považován za prvek, na nějž se vztahují systémové hranice, vyvstává dále otázka:
 Jedná se o prvek „separace vodíku a oxidu uhelnatého“ pouze tehdy, pokud je vodík H2 separován pouze od oxidu uhelnatého CO, nebo je prvek „separace vodíku a oxidu uhelnatého“ dán i tehdy, pokud se vodík separuje nejen od oxidu uhelnatého, ale také od dalších látek – např. oxidu uhličitého CO2 nebo CnHn?
 4)
 V případě, že by bylo nutno žalobkyni soudně přiznat nárok na navýšení bezplatných povolenek na emise, vyvstává otázka, zda je nutno bod 3 výroku rozsudku Soudního dvora ze dne 28. dubna 2014 (C-191/14) vykládat v tom smyslu, že
 a)
 se na povolenky, jež příslušný orgán členského státu stanovil před 1. březnem 2017 pro roky 2013 až 2020, vztahuje opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, uvedený v článku 4 a příloze II rozhodnutí 2013/448/EU v původním znění, a že
 b)
 je nutno uplatnit pro navýšení pro roky 2013 až 2017, jež bylo soudně přiznáno po 1. březnu 2017, opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, uvedený v článku 4 a příloze II rozhodnutí 2013/448/EU v původním znění, a že
 c)
 je nutno uplatnit pro navýšení pro roky 2018 až 2020, jež bylo soudně přiznáno po 1. březnu 2017, opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, uvedený v článku 4 a příloze II rozhodnutí 2013/448/EU ve znění rozhodnutí 2017/126/EU, platného ode dne 1. března 2017?
 (1) Rozhodnutí Komise ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (oznámeno pod číslem K(2011) 2772); Úř. věst. L 130, s. 1.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 14.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal de première instance de Namur (Belgie) dne 22. srpna 2011 — Cartiaux Service Plus SA v. Belgický stát
 (Věc C-432/11)
 2012/C 13/04
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Namur
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Cartiaux Service Plus SA
 Žalovaný: Belgický stát
 Usnesením ze dne 9. listopadu 2011 rozhodl předseda Soudního dvora o vyškrtnutí věci.


text:
 9.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/23
 Žaloba podaná dne 19. března 2012 — ActionSportGames v. OHIM
 (Věc T-122/12)
 2012/C 165/39
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: dánština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: ActionSportGames A/S (Humlebæk, Dánsko) (zásutpce: W. Rebernik, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: FN Herstal SA (Herstal, Belgie)
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozhodnutí žalovaného ze dne 12. ledna 2012 ve věci R 2096/2010-1;
 —
 potvrdit rozhodnutí námitkového oddělení ze dne 24. září 2010 (věc č. B 1 344 904);
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: ActionSportGames A/S
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SCAR“ pro výrobky zařazené do třídy 28 — přihláška ochranné známky Společenství č. 5 750 054.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: FN Herstal SA
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Nezapsaná belgická slovní ochranná známka „SCAR“ pro výrobky zařazené do tříd 13 a 28.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení rozhodnutí námitkového oddělení a vrácení věci tomuto oddělení.
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobkyně tvrdí, že mezi spornými ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny, jelikož dotčené výrobky jsou svou podstatou zcela odlišné, jelikož výrobky FN Herstal tvoří skutečné střelné zbraně pro vojenské použití, zatímco výrobky žalobkyně jsou replikami zbraní a hračkami pro sportovní a zábavní využití.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/33
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2014 – Alfastar Benelux v. Rada
 (Věc T-394/12) (1)
 („Veřejné zakázky na služby - Nabídkové řízení - Technická údržba, asistenční a intervenční služby na místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady - Odmítnutí nabídky jednoho uchazeče a zadání zakázky jinému uchazeči - Rozhodnutí přijaté po zrušení původního rozhodnutí Tribunálem - Návrh na náhradu škody“)
 (2015/C 016/53)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Alfastar Benelux SA (Ixelles, Belgie) (zástupci: N. Keramidas a N. Korogiannakis, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Vitsentzatos, E. Chatziioakeimidou a M. Robert, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2012, kterým byla zamítnuta nabídka podaná žalobkyní v omezeného zadávacího řízení UCA-218-07 na poskytování technické údržby a asistenční a intervenční služby na místě pro osobní počítače, tiskárny a periferní zařízení generálního sekretariátu Rady, a zrušení rozhodnutí o zadání zakázky jinému uchazeči a dále návrh na náhradu škody, která jí údajně vznikla v důsledku zadání zakázky jinému uchazeči
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Alfastar Benelux SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 331, 27.10.2012.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/17
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 4. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État — Francie) — Société ED et F Man Alcohols v. Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (Viniflhor)
 (Věc C-669/11) (1)
 („Ochrana finančních zájmů Unie - Nařízení (ES, Euratom) č. 2988/95 - Věcná působnost - Pojem „poškození finančních zájmů Unie“ - Jednoduché nabídkové řízení na vývoz alkoholu vinného původu, který je v držení intervenčních agentur - Vývoz části alkoholu z Unie po uplynutí stanovené lhůty - Propadnutí jistoty na řádné provedení - Správní opatření - Správní sankce - Nařízení (ES) č. 360/95 - Nařízení (ES) č. 1623/2000 - Zpětné použití nejmírnější sankce“)
 2012/C 366/28
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Société ED et F Man Alcohols
 Odpůrce: Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l'horticulture (Viniflhor)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Conseil d'État — Výklad čl. 5 odst. 5 nařízení Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995, kterým se zahajuje prodej prostřednictvím jednoduchých nabídkových řízení na vývoz alkoholu vinného původu, který je v držení intervenčních agentur (neoficiální překlad) (Úř. věst. L 41, s. 14), čl. 91 odst. 12 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu (Úř. věst. L 194, s. 45; Zvl. vyd. 03/30, s. 182), článku 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340), jakož i ustanovení nařízení Komise (EHS) č. 377/93 ze dne 12. února 1993, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro odbyt alkoholu, jenž byl získán destilací uvedenou v článcích 35, 36 a 39 nařízení Rady (EHS) č. 822/87 a je v držení intervenčních agentur (Úř. věst. L 43, s. 6), a nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (Úř. věst. L 205, s. 5; Zvl. vyd. 03/06, s. 186) — Prodej prostřednictvím jednoduchých nabídkových řízení na vývoz alkoholu vinného původu, který je v držení intervenčních agentur, za účelem jejich konečného použití v odvětví pohonných hmot — Překročení lhůty určené k vývozu úspěšným účastníkem nabídkového řízení — Správní sankce nebo opatření jiné povahy — Nesplnění povinnosti, které může poškodit unijní rozpočet
 Výrok
 1)
 Skutečnost, že operátor nedodrží lhůtu určenou k vývozu množství alkoholu, které získal v rámci takového nabídkového řízení organizovaného Evropskou komisí, jako je nabídkové řízení upravené nařízením Komise (ES) č. 360/95 ze dne 22. února 1995, kterým se zahajuje prodej prostřednictvím jednoduchých nabídkových řízení na vývoz alkoholu vinného původu, který je v držení intervenčních agentur (neoficiální překlad), představuje „nesrovnalost“ ve smyslu článku 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství.
 2)
 Úplné nebo částečné propadnutí jistoty na řádné provedení, jak je stanovena v čl. 5 odst. 5 nařízení č. 360/95, nebo jistoty, která má zajistit vývoz ve stanovených lhůtách, jak je stanovena v čl. 91 odst. 12 nařízení Komise (ES) č. 1623/2000 ze dne 25. července 2000, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem, jež se týkají mechanismů trhu, spadá pod pojem „správní sankce“ ve smyslu článku 5 nařízení č. 2988/95.
 3)
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, čl. 5 odst. 5 nařízení č. 360/95 představuje právní základ nezbytný pro uložení sankce spočívající v úplném nebo částečném propadnutí jistoty na řádné provedení.
 4)
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti ve sporu v původním řízení, čl. 2 odst. 2 nařízení č. 2988/95 musí být vykládán v tom smyslu, že za účelem uložení sankce za nedodržení lhůty stanovené pro vývoz množství alkoholu získaného v nabídkovém řízení do Brazílie na základě ustanovení nařízení č. 360/95 musí vnitrostátní orgány použít sankci stanovenou v čl. 5 odst. 5 posledně uvedeného nařízení, a nikoliv sankci stanovenou v čl. 91 odst. 12 nařízení č. 1623/2000.
 (1) Úř. věst. C 89, 24.3.2012.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. února 2012 — Dosenbach-Ochsner v. OHIM — Sisma (Vyobrazení slonů v obdélníku)
 (Věc T-424/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství znázorňující slony v obdélníku - Starší mezinárodní a národní obrazové ochranné známky znázorňující slona a starší národní slovní ochranná známka elefanten - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rozlišovací způsobilost starších ochranných známek)
 2012/C 80/28
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dosenbach-Ochsner AG Schuhe und Sport (Dietikon, Švýcarsko) (zástupce: O. Rauscher, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Mannucci, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sisma SpA (Mantova, Itálie) (zástupce: F. Caricato, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. července 2010 (věc R 1638/2008-4), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Dosenbach-Ochsner AG Schuhe und Sport a Sisma SpA.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné znánky a vzory) (OHIM) ze dne 15. července 2010 (věc R 1638/2008-4) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů vynaložených společností Dosenbach-Ochsner AG Schuhe und Sport.
 3)
 Společnost Sisma SpA ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 317, 20.11.2010.


text:
 26.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 19. října 2011 — Francie v. Komise
 (Věc T-139/06) (1)
 (Nesplnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora, jímž bylo konstatováno nesplnění povinnosti státem - Penále - Přijetí některých opatření členským státem - Žádost o zaplacení - Pravomoc Komise - Pravomoc Tribunálu)
 2011/C 347/39
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Francouzská republika (zástupci: původně E. Belliard, G. de Bergues a S. Gasri, poté E. Belliard, G. de Bergues a B. Cabouat, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. van Rijn, K. Banks a F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Behzadi-Spencer, T. Harris a C. Murrell, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 659 v konečném znění ze dne 1. března 2006 týkajícího se žádosti o zaplacení penále dlužného na základě povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie (C-304/02, Sb. rozh. s. I-6263).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Francouzská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 165, 15.7.2006.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/44
 Žaloba podaná dne 26. června 2009 — Wilo v. OHIM (Tvar motorové skříně)
 (Věc T-253/09)
 2009/C 205/80
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Wilo SE (Dortmund, Německo) (zástupce: G. Braun, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. března 2009, věc R 1184/2008-1;
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: trojrozměrná ochranná známka, která představuje motorovou skříň topného čerpadla, pro výrobky zařazené do tříd 7 a 11 (přihláška č. 5 805 692).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 7 odst. 1 písm.b) nařízení (ES) č. 207/2009 (1)], jelikož přihlášená ochranná známka má nezbytnou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 26.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — De Nicola v. EIB
 (Věc T-418/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Zdravotní pojištění - Zamítnutí úhrady léčebných výloh - Žádost o určení nezávislého lékaře - Přiměřená lhůta - Zamítnutí návrhu na zahájení smírčího řízení - Návrh na zrušení - Žádost o úhradu léčebných výloh - Překážka věci zahájené)
 2013/C 313/45
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: L. Isola, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: původně T. Gilliams a F. Martin, poté T. Gilliams a G. Nuvoli, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 28. června 2011, De Nicola v. EIB (F-49/10, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), a znějící na zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 28. června 2011, De Nicola v. EIB (F-49/10), se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá návrhová žádání Carla de Nicola znějící na zrušení rozhodnutí Evropské investiční banky (EIB), kterým byla zamítnuta jeho žádost o určení třetího lékaře.
 2)
 Ve zbývající části se kasační opravný prostředek zamítá.
 3)
 Rozhodnutí EIB, kterým byla z důvodu opožděného podání zamítnuta žádost Carla De Nicola o určení třetího lékaře, se zrušuje.
 4)
 Carlo De Nicola a BEI ponesou vlastní náklady řízení před Soudem pro veřejnou služby i vlastní náklady tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/27
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. prosince 2016 – Universidad Internacional de la Riojav. EUIPO – Universidad de la Rioja (UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA uniR)
 (Věc T-561/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie UNIVERSIDAD INTERNACIONAL DE LA RIOJA uniR - Starší slovní ochranná známka Evropské unie UNIRIOJA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 022/35)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Universidad Internacional de la Rioja, SA (Logroño, Španělsko) (zástupci: C. Lema Devesa a A. Porras Fernandez Toledano, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Universidad de la Rioja (Logroño, Španělsko) (zástupci: původně J. Diez Hochleitner Rodríguez, D. Garayalde Niño a A. I. Alpera Plazas, advokáti, poté J Diez Hochleitner Rodríguez a D Garayalde Niño, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 22. června 2015 (věc R 1914/2014-5) týkajícímu se námitkového řízení mezi Universidad de la Rioja a Universidad Internacional de la Rioja
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Universidad Internacional de la Rioja, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 389, 23.11.2015.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2012 — Goutier v. OHIM — Euro Data (ARANTAX)
 (Věc T-387/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ARANTAX - Starší národní slovní ochranná známka ANTAX - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009)
 2012/C 80/27
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Klaus Goutier (Frankfurt nad Mohanem, Německo) (zástupce: E. Happe, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: B. Schmidt, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Euro Data GmbH & Co. KG, Datenverarbeitungsdienst (Saarbrücken, Německo) (zástupce: D. Wagner, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. července 2010 (věc R 126/2009-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Euro Data GmbH & Co. KG, Datenverarbeitungsdienst a Klausem Goutierem.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Klausi Goutierovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 16.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 120/3
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. ledna 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Řecko) — Souzana Berkizi-Nikolakaki v. Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (ASEP), Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis
 (Věc C-272/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu - Sociální politika - Článek 155 odst. 2 SFEU - Směrnice 1999/70/ES - Ustanovení 8 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou - Pracovní smlouvy uzavřené na dobu určitou ve veřejném sektoru - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy - Zneužití - Sankce - Přeměna na pracovní smlouvu na dobu neurčitou - Procesní podmínky - Prekluzívní lhůta - Zásady rovnocennosti a efektivity - Snížení obecné úrovně ochrany zaměstnanců)
 2011/C 120/05
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Dioikitiko Efeteio Thessalonikis
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Souzana Berkizi-Nikolakaki
 Žalované: Anotato Symvoulio epilogis prosopikou (ASEP), Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Dioikitiko Efeteio Thessalonikis — Výklad bodu 3 ustanovení 8 přílohy směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě EKOS, UNICE a CEEP o pracovních poměrech na dobu určitou (Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368) — Vnitrostátní právní úprava zavádějící prekluzívní lhůtu pro přeměnu pracovních smluv na dobu určitou na pracovní smlouvy na dobu neurčitou
 Výrok
 1)
 Článek 155 odst. 2 SFEU, jakož i rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava obsažená v čl. 11 odst. 2 nařízení prezidenta 164/2004 o ustanoveních týkajících se zaměstnanců zaměstnaných na základě pracovních smluv na dobu určitou ve veřejném sektoru, jež stanoví, že žádost zaměstnance o přeměnu po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, které mohou být považovány za zneužívající, na pracovní smlouvu na dobu neurčitou musí být podána u příslušného orgánu v prekluzívní lhůtě dvou měsíců od data vstupu v platnost tohoto nařízení, a to pod podmínkou, že tato lhůta není méně příznivá než lhůta vztahující se k obdobným vnitrostátním žalobám podle pracovního práva a neznemožňuje ani nadměrně neztěžuje výkon práv přiznaných právem Unie, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 2)
 Ustanovení 8 bod 3 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava obsažená v čl. 11 odst. 2 nařízení prezidenta 164/2004, jež stanoví, že žádost zaměstnance o přeměnu po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, které mohou být považovány za zneužívající, na pracovní smlouvu na dobu neurčitou, musí být podána u příslušného orgánu v prekluzívní lhůtě dvou měsíců od data vstupu v platnost tohoto nařízení, i když odpovídající lhůty stanovené obdobnou vnitrostátní právní úpravou předcházející tomuto datu byly prodlouženy, pokud se tato právní úprava nedotkne obecné úrovně ochrany zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou.
 (1) Úř. věst. C 221, 14.8.2010


text:
 22.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/34
 Žaloba dr. Gerharda Spitzera ze dne 23. února 2016 proti Kontrolnímu úřadu ESVO
 (Věc E-2/16)
 (2016/C 347/06)
 Dne 23. února 2016 podal dr. Gerhard Spitzer, zastoupený advokátem Antoniusem Falknerem, Lettstrasse 18, FL-9490 Vaduz, k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Kontrolnímu úřadu ESVO.
 Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 zrušil rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO 425/15/KOL ze dne 25. listopadu 2015 a
 2.
 uložil Kontrolnímu úřadu ESVO uhradit náklady řízení.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Žalobce dr. Gerhard Spitzer je občanem Rakouska, má bydliště v Jihoafrické republice a od počátku 90. let 20. století je zákazníkem společnosti LLB AG, jejímž většinovým vlastníkem je Lichtenštejnské knížectví.
 —
 Předmětem věci je žaloba na neplatnost rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO uzavřít věc týkající se stížnosti na Lichtenštejnsko kvůli nedodržování a nesprávnému uplatňování směrnice 2002/47/ES.
 —
 Žalobce tvrdí, že Kontrolní úřad ESVO byl v souvislosti s nedodržováním a nesprávným uplatňováním směrnice 2002/47/ES ze strany Lichtenštejnska povinnen zahájit formální vyšetřovací řízení, a protože tak neučinil, porušil Kontrolní úřad ESVO žalobcova práva.


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/2
 Usnesení Soudního dvora ze dne 13. prosince 2012 — Transcatab SpA, v likvidaci v. Evropská komise
 (Věc C-654/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku - Stanovení cen a rozdělení trhů - Přičitatelnost protiprávního jednání, kterého se dopustila dceřiná společnost, její mateřské společnosti - Presumpce neviny - Právo na obhajobu - Povinnost uvést odůvodnění - Zásada rovného zacházení)
 2013/C 55/03
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Transcatab SpA, v likvidaci (zástupce: G. Mastrantonio, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: L Malferrari, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) ze dne 5. října 2011 Transcatab v. Komise (T-39/06), kterým Tribunál zamítl návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2005) 4012 final ze dne 20. října 2005 v řízení podle čl. 81 odst. 1 [ES] (Věc COMP/C.38.281/B.2 — Surový tabák — Itálie) a návrh na snížení pokuty uložené společnosti Transcatab tímto rozhodnutím, jakož i vzájemný návrh Komise směřující ke zvýšení této částky — Italský trh nákupu a prvotního zpracování surového tabáku — Přičitatelnost porušení pravidel hospodářské soutěže, kterých se dopustily dceřiné společnosti, jejich mateřské společnosti — Vyvratitelná domněnka v případě vlastnictví 100 % účasti — Základní zásady upravující provádění důkazů — Povinnost odůvodnění — Právo na obhajobu — Zásada rovného zacházení
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Transcatab SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 49, 18.2.2012.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/70
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2008 – Aayhan a další v. Parlament
 (Věc F-10/08)
 (2008/C 64/116)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Laleh Aayhan (Štrasburk, Francie) a další (zástupce: R. Blindauer, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 25. října 2007, kterým se zamítá stížnost podaná žalobci dne 21. června 2007, kterou se domáhali toho, aby veškeré pracovní smlouvy, které s nimi tento orgán uzavřel, byly překvalifikovány ze smluv na dobu určitou na jedinou smlouvu na dobu neurčitou
 Návrhová žádání žalobců
 —
 Zrušit rozhodnutí ze dne 25. října 2007, jímž generální tajemník Evropského parlamentu, orgán oprávněný ke jmenování (OOJ), zamítl stížnost, která byla Parlamentu doručena dne 27. června 2007;
 —
 považovat smlouvy na dobu určitou, které žalobci uzavřeli s Evropským parlamentem, za jedinou smlouvu na dobu neurčitou, která je prodloužena i na období po 1. lednu 2007;
 —
 přijmout všechny žalující zaměstnance se smlouvou na dobu neurčitou zpět do služeb Parlamentu;
 —
 přiznat každému žalujícímu zaměstnanci náhradu, která odpovídá nároku na placené volno, který zaměstnanci vznikl na základě jeho práce, za veškerá odpracovaná období od počátku přijetí do zaměstnání;
 —
 zaprotokolovat, že žalobci považují rozhodnutí ze dne 20. dubna 2007 za zamítnutí jejich stížnosti a že již podali žalobu k Soudu pro veřejnou službu


text:
 29.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/24
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2005 – AstraZeneca v. Komise
 (Věc T-321/05)
 (2005/C 271/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: AstraZeneca AB (Södertälje, Švédsko) a AstraZeneca plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: M. Brealey, M. Hoskins, F. Murphy, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhy žalobkyň
 —
 zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 15. července 2005 týkající se řízení podle článku 83 Smlouvy o ES a článku 54 Dohody o EHP (věc COMP/A.37.507/F3 – AstraZeneca
 —
 uložit Komise náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím uložila Komise oběma žalobkyním pokutu ve výši 46 000 000 eur a první žalobkyni uložila další pokutu ve výši 14 000 000 eur za porušení článku 82 ES a článku 54 Dohody o Evropském hospodářském prostoru. Komise shledala, že počínaje rokem 1993 žalobkyně úmyslně uváděly patentové zástupce, vnitrostátní soudy a patentové úřady v omyl za účelem získání dodatkových ochranných osvědčení, o kterých věděly, že na ně nemají nárok, pro jejich patentem chráněný výrobek „omeprazole“, aktivní látku léčivého přípravku žalobkyň „Losec“. Komise rovněž shledala, že v letech 1989 až 1999 žalobkyně uskutečňovaly strategii selektivního stahování tobolek jejich výrobku „Losec“, nahrazování těchto tobolek tabletami „Losec“ a vyžadování zrušení registrace povolení uvedení na trh tobolek v Dánsku, Norsku a Švédsku. Rozhodnutí poukazuje na to, že obě porušení byla uskutečněna s úmyslem nespravedlivého omezení hospodářské soutěže generických léčiv a paralelního dovozu.
 Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise z několika důvodů. Především tvrdí, že Komise chybně vymezila relevantní trh jako trh inhibitorů protonové pumpy, používaných k léčbě nemocí týkajících se žaludečních kyselin, a z relevantního trhu vyloučila blokátory histaminových receptorů. Toto zjištění rovněž ovlivňuje zjištění Komise o dominantním postavení, neboť podle žalobkyň napadené rozhodnutí nebere v úvahu, zda by žalobkyně měly dominantní postavení, i pokud by do příslušného trhu byly zahrnuty blokátory histaminových receptorů.
 Žalobkyně dále napadají zjištění Komise o porušení z právního i faktického hlediska. Pokud jde o tvrzené uvádění v omyl, co se týče patentů, žalobkyně se domnívají, že taková zavádějící uvádění údajů uskutečněná při uplatňování práv průmyslového vlastnictví mohou být podle práva zneužitím teprve a pouze tehdy, pokud nepoctivě nabytá práva jsou uplatněna nebo mohou být uplatněna. Žalobkyně se rovněž domnívají, že článek 82 ES, vykládán řádně, jim neukládá povinnost zachovat povolení uvedení na trh výrobku, se kterým již neobchodují, pouze z toho důvodu, že by tím generikům a paralelním dovozcům usnadnili konkurovat mu.
 Žalobkyně rovněž napadají skutková zjištění Komise v případě obou porušení. Tvrdí, že Komise neuvedla důkazy dokazující řádným právním standardem tvrzené zneužití práv průmyslového vlastnictví a že navíc neexistovala strategie selektivní výměny tobolek „Losec“ za tablety „Losec“ nebo selektivního stahování povolení uvedení na trh tobolek.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. března 2012 — Kaltenbach & Voigt v. OHIM (3D eXam)
 (Věc T-242/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis - Žádost o územní rozšíření ochrany - Obrazová ochranná známka 3D eXam - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter a neexistence rozlišovací způsobilosti označení - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 138/32
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kaltenbach & Voigt GmbH (Biberach an der Riß, Německo) (zástupce: M. Graf, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 1.března 2011 (věc R 2361/2010-2) týkajícímu se územního rozšíření ochrany mezinárodního zápisu obrazové ochranné známky 3D eXam na Evropskou unii.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Kaltenbach & Voigt GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


text:
 6.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 101/2
 Usnesení Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským súdem v Prešove — Slovensko) — Erika Šujetová v. Rapid life životná poisťovňa a.s.
 (Věc C-252/11) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2013/C 101/02
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Krajský súd v Prešove
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Erika Šujetová
 Žalovaná: Rapid life životná poisťovňa a.s.
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Krajský súd v Prešove (Slovensko) — Výklad čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29, Zvl. vyd. 15/02, s. 288) — Ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého je k řízení o žalobě na neplatnost rozhodčího nálezu výlučně příslušný soud, v jehož obvodu se nachází místo konání rozhodčího jednání — Ustanovení vnitrostátního práva, podle kterého má tento soud po případném zrušení rozhodčího nálezu povinnost pokračovat v řízení, aniž znovu zkoumá svou místní příslušnost — Samostatná rozhodčí smlouva nebo rozhodčí doložka, která představuje nepřiměřenou podmínku
 Výrok
 Není namístě rozhodnout o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předložené Krajským súdem v Prešove (Slovensko) rozhodnutím ze dne 7. dubna 2011 ve věci C-252/11.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/3
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 10. května 2007 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Spojené království) – Thames Water Utilities Ltd, Regina v. South East London Division, Bromley Magistrates' Court
 (Věc C-252/05) (1)
 (Odpady - Směrnice 75/442/EHS, 91/156/EHS a 91/271/EHS - Odpadní vody, které unikají z kanalizační sítě - Kvalifikace - Oblast působnosti směrnic 75/442/EHS a 91/271/EHS)
 (2007/C 140/04)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Thames Water Utilities Ltd, Regina
 Žalovaný: South East London Division, Bromley Magistrates' Court
 Za přítomnosti: Environment Agency
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) – Výklad směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40) a směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech(Úř. věst. L 194, s. 39), ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991 (Úř. věst. L 78, s. 32) – Pojem odpad – Odpadní vody prosakující z kanalizační sítě
 Výrok
 1)
 Odpadní vody, které unikají z kanalizační sítě spravované veřejnoprávním podnikem pro správu kanalizací na základě směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod a právních předpisů přijatých k jejímu provedení, představují odpady ve smyslu směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech, ve znění směrnice Rady 91/156/EHS ze dne 18. března 1991.
 2)
 Směrnice 91/271 nepředstavuje „jiný předpis“ ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. b) směrnice 75/442, ve znění směrnice 91/156. Je věcí předkládajícího soudu, aby přezkoumal v souladu s kritérii vymezenými tímto rozsudkem, zda vnitrostátní předpis lze považovat za předpis, který představuje „jiný předpis“ ve smyslu tohoto ustanovení. Tak tomu je, pokud takový vnitrostátní předpis obsahuje přesná ustanovení upravující nakládání s dotčenými odpady a pokud může zajistit ochranu životního prostředí srovnatelnou s ochranou, která je zaručena směrnicí 75/442, ve znění směrnice 91/156, a konkrétněji jejími články 4, 8 a 15.
 3)
 Směrnici 91/271 nelze považovat, co se týče nakládání s odpadními vodami, které unikají z kanalizační sítě, za lex specialis ve vztahu ke směrnici 75/442, ve znění směrnice 91/156, a nelze ji tudíž použít na základě čl. 2 odst. 2 této směrnice.
 (1) Úř. věst. C 205, 20.8.2005.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/19
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 24. listopadu 2004
 ve věci T-393/02, Henkel KGaA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Trojrozměrná ochranná známka - Tvar bílé a průhledné nádoby - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
 (2005/C 31/38)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-393/02, Henkel KgaA, se sídlem v Düsseldorfu (Německo), zastoupená C. Osterriethem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: U. Pfleghar a G. Schneider), jejímž předmětem je žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. října 2002 (věc R 313/2001-4) týkajícímu se zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem bílé a průhledné nádoby, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci, vedoucí soudní kanceláře: J. Plingers, rada, vydal dne 24. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 3. října 2002 (věc R 313/2001-4) se zrušuje.
 2)
 Žalovanému se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 55, 8.3.2003.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/19
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 14. července 2005
 ve věci C-192/04 (žádost Cour de cassation o rozhodnutí o předběžné otázce): Lagardère Active Broadcast proti Société pour la perception de la rémunération équitable (SPRE) a dalším (1)
 (Autorské právo a související práva - Vysílání zvukových záznamů - Spravedlivý poplatek)
 (2005/C 217/37)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-192/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Cour de cassation (Francie) ze dne 17. února 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 26. dubna 2004, v řízení Lagardère Active Broadcast, právní nástupkyně Europe 1 communication SA, proti Société pour la perception de la rémunération équitable (SPRE), Gesellschaft zur Verwertung von Leistungsschutzrechten mbH (GVL), za přítomnosti: Compagnie européenne de radiodiffusion et de télévision Europe 1 SA (CERT), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda senátu, A. Borg Barthet, S. von Bahr, J. Malenovský (zpravodaj) a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 V případě vysílání, jako je dotčené vysílání v původním řízení, směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu nebrání tomu, aby byl poplatek za užití zvukových záznamů upraven nejen právem členského státu, na jehož území je vysílací společnost usazena, ale rovněž právními předpisy členského státu, ve kterém se z technických důvodů nachází pozemní vysílač vysílající programy do prvního státu.
 2.
 Článek 8 odst. 2 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem musí být vykládán tak, že za účelem stanovení spravedlivé odměny uvedené v tomto ustanovení není vysílací společnost oprávněna jednostranně odečíst z částky poplatku za užití zvukových záznamů splatného v členském státě, v němž je usazena, částku poplatku odvedeného nebo požadovaného v členském státě, na jehož území se nachází pozemní vysílač vysílající programy do prvního státu.
 (1) Úř. věst. C 156, 12.6.2004.


text:
 27.2.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/11
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 17. prosince 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Itálie) — Angelo Rubino v. Ministero dell'Università e della Ricerca
 (Věc C-586/08) (1)
 („Směrnice 2005/36/ES - Uznávání diplomů - Pojem („regulované povolání“) - Výběr předem vymezeného počtu osob na základě srovnávacího hodnocení, který uděluje doklad o kvalifikaci s časově omezenou platností - Vnitrostátní vědecká způsobilost - Univerzitní profesor“)
 2010/C 51/17
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Angelo Rubino
 Žalované: Ministero dell'Università e della Ricerca
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio — Výklad čl. 3 odst. 1 písm. c) a 47 odst. 1 ES směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací — Vnitrostátní právní úprava neumožňující uznání odborné kvalifikace univerzitního profesora získané v jiném členském státě
 Výrok
 Skutečnost, že je přístup k tomuto povolání vyhrazen uchazečům, kteří byli vybráni na základě přijímacího řízení, který směřuje k výběru předem vymezeného počtu osob, spíše na základě srovnávacího hodnocení uchazečů než uplatněním absolutních kritérií, a v jehož rámci je udělen doklad o kvalifikaci, jehož platnost je striktně časově omezena, nemá za následek, že uvedené povolání je regulovaným povoláním ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 6. července 2005 o uznávání odborných kvalifikací.
 Články 39 ES a 43 ES nicméně ukládají, aby kvalifikace získané v jiných členských státech byly v rámci takového přijímacího řízení odpovídajícím způsobem uznávány a bylo k nim řádně přihlíženo.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. dubna 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy – Polsko) – Polkomtel sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 (Věc C-397/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/22/ES - Článek 28 - Nezeměpisná čísla - Přístup koncových uživatelů s bydlištěm v členském státě operátora ke službám poskytovaným pod nezeměpisnými čísly - Směrnice 2002/19/ES - Články 5, 8 a 13 - Pravomoci a odpovědnosti vnitrostátních regulačních orgánů ve vztahu k přístupu a propojení - Ukládání, změna nebo rušení povinností - Uložení povinností podnikům, které kontrolují přístup ke koncovým uživatelům - Regulace cen - Podnik, který nemá významnou tržní sílu - Směrnice 2002/21/ES - Řešení sporů mezi podniky - Rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu, kterým se stanoví podmínky spolupráce a cenové podmínky pro poskytování služeb mezi podniky“)
 (2016/C 211/12)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Najwyższy
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Polkomtel sp. z o.o.
 Žalovaný: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Za přítomnosti: Orange Polska S.A., dříve Telekomunikacja Polska S.A
 Výrok
 1)
 Článek 28 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) musí být vykládán v tom smyslu, že členský stát může stanovit, že operátor veřejné sítě elektronických komunikací musí dbát na to, aby byl přístup k nezeměpisným číslům zajištěn pro všechny koncové uživatele jeho sítě v tomto členském státě, a nikoli jen pro koncové uživatele z jiných členských států.
 2)
 Článek 5 odst. 1 a čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), ve spojení s článkem 28 směrnice 2002/22, musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátnímu regulačnímu orgánu umožňují v rámci řešení sporu mezi dvěma operátory uložit jednomu z nich povinnost zajistit koncovým uživatelům přístup ke službám, které jsou poskytovány pod nezeměpisnými čísly v síti druhého operátora, a stanovit na základě článku 13 směrnice 2002/19 takové cenové podmínky mezi uvedenými operátory pro tento přístup, jako jsou podmínky dotčené v původním řízení, jsou-li tyto povinnosti objektivní, transparentní, přiměřené a nediskriminační a vycházejí z povahy zjištěného problému, jsou odůvodněné s ohledem na cíle stanovené v článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro elektronické komunikační sítě a služby (rámcová směrnice) a byly případně dodrženy postupy stanovené v článcích 6 a 7 posledně uvedené směrnice, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 431, 1.12.2014.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/25
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 20. září 2005 – Deloitte Business Advisory v. Komise
 (Věc T-195/05 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Nabídkové řízení Společenství - Ztráta příležitosti - Naléhavost - Zvážení zájmů“)
 (2005/C 296/54)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deloitte Business Advisory NV (Brusel, Belgie) (zástupci: D. Van Heuven, S. Ronse a S. Logie, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Pignataro-Nolin a E. Manhaeve, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na předběžná opatření směřující zaprvé k tomu, aby byl nařízen odklad vykonatelnosti jednak rozhodnutí Komise, kterým byla odmítnuta nabídka podaná zejména žalobkyní v rámci nabídkového řízení s referenčním číslem SANCO/2004/01/041, a jednak rozhodnutí o zadání dotčené zakázky třetí osobě, a zadruhé směřující k tomu, aby bylo Komisi zakázáno jednak oznámit rozhodnutí o zadání dotčené zakázky úspěšnému uchazeči o veřejnou zakázku, a jednak podepsat příslušnou smlouvu, pod sankcí penále
 Výrok usnesení
 1)
 Návrh na předběžná opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/42
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 5. července 2013 — Zweckverband Tierkörperbeseitigung v. Komise
 (Věc T-309/12 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Vyplacení příspěvků sdružení veřejného práva - Státní podpory - Povinnost navrácení - Návrh na odklad vykonatelnosti - Naléhavost)
 2013/C 260/74
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (Rivenich, Německo) (zástupce: A. Kerkmann, advokátka)
 Žalovaná: Evropská Komise (zástupci: R. Sauer a T. Maxian Rusche, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Saria Bio Industries AG & Co. KG (Selm, Německo); SecAnim GmbH (Lünen, Německo); a Knochen- und Fett-Union (KFU) GmbH (Selm) (zástupci: U. Karpenstein a C. Johann, advokáti)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. dubna 2012 o státní podpoře SA.25051 (C-19/2010) (ex NN 23/2010), kterou Německo poskytlo ve prospěch Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz, im Saarland, im Rheingau-Taunus-Kreis und im Landkreis Limburg-Weilburg (Úř. věst. L 236, s. 1.).
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Latina (Itálie) dne 5. března 2007 – Giovanni Galeota v. Agenzia Entrate Ufficio Latina
 (Věc C-129/07)
 (2007/C 117/14)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Latina
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Giovanni Galeota
 Žalovaná: Agenzia Entrate Ufficio Latina
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být rozsudek C-207/2004 (1) vykládán tak, že italský zákonodárce měl rozšířit zvýhodněnou věkovou hranici stanovenou pro ženy i na muže?
 2)
 Musí být v projednávaném případě rozhodnuto, že u mužů od 50 let věku se musí použít na částky vyplacené jako pobídka k dobrovolnému odchodu ze zaměstnání sazba rovnající se poloviční sazbě zdanění TFR?
 3)
 Je v souladu s právem Společenství rozhodnout, že věkový rozdíl 50 let u žen a 55 let u mužů je v rozporu s právem Společenství, jestliže směrnice č. 79/7 (2) umožňuje členským státům zachovat odlišné věkové hranice pro odchod do důchodu, vzhledem k tomu, že částky zaplacené daňovým poplatníkem jako daň z příjmu fyzických osob nepředstavují prvek odměny, neboť nejsou placeny zaměstnavatelem z důvodu pracovního poměru, a vzhledem k tomu, že částka vyplacená zaměstnavatelem zaměstnanci za účelem podpoření pobídky k dobrovolnému odchodu ze zaměstnání nemá povahu odměny?
 4)
 Brání nebo nebrání výklad práva Společenství (směrnice Rady 76/207/EHS (3) ze dne 9. ledna 1976, která zakazuje diskriminaci na základě pohlaví) použití vnitrostátního právního předpisu dotčeného ve věci, která byla předložena Soudnímu dvoru k přezkoumání a musí tento vnitrostátní soud nahlížet na vnitrostátní právní předpis (článek 17, nyní čl. 19 odst. 4a nařízení prezidenta republiky č. 917/86) jako na neslučitelný nebo slučitelný s právem Společenství?
 (1) Sb. rozh. 2005, s. I-07453.
 (2) Úř. věst. L 6, s. 24; Zvl. vyd. 05/01, s. 215.
 (3) Úř. věst. L 39, s. 40; Zvl. vyd. 05/01, s. 187.


text:
 14.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/33
 Usnesení Tribunálu ze dne 29. ledna 2014 – Sothys Auriac v. OHIM – Grand Hotel Primavera (BEAUTY GARDEN)
 (Věc T-470/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Návrh na prohlášení neplatnosti - Zpětvzetí návrhu na prohlášení neplatnosti - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 2014/C 112/44
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sothys Auriac (Auriac, Francie) (zástupce: A. Berthet, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: V. Melgar, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Grand Hotel Primavera SA (Borgo Maggiore, San Marino)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. července 2012 (věc R 1419/2011-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Grand Hotel Primavera SA a Sothys Auriac.
 Výrok
 1.
 O žalobě již není třeba rozhodovat.
 2.
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené žalovaným.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013.


text:
 27.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/21
 Žaloba podaná dne 27. ledna 2017 – Austrian Power Grid v. ACER
 (Věc T-53/17)
 (2017/C 095/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Austrian Power Grid AG (Vídeň, Rakousko) (zástupci: H. Kristoferitsch a S. Huber, advokáti)
 Žalovaná: Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil následující části rozhodnutí Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů č. 06/2016 ze dne 17. listopadu 2016 o návrhu provozovatelů elektroenergetické přenosové soustavy na stanovení regionů pro výpočet kapacity:
 —
 Článek 1 rozhodnutí ve spojení s
 —
 přílohou I čl. 1 odst. 1 písm. c);
 —
 slovem „also“ („také“) a textem „for the purposes of capacity allocation on the affected bidding zone borders until the requirements described in Article 5(3) of this document are fulfilled“ („pro účely přidělení kapacity na hranice dotyčných nabídkových zón, dokud nebudou splněny požadavky popsané v čl. 5 odst. 3 tohoto dokumentu“) v příloze I čl. 2 odst. 2 písm. e);
 —
 přílohou I čl. 5 odst. 1 písm. s);
 —
 přílohou I čl. 5 odst. 3;
 —
 přílohou I mapou č. 3;
 —
 článek 2 rozhodnutí;
 —
 přílohu IV;
 —
 přílohu V;
 —
 uložil ACER náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že ACER nemá pravomoc k zavedení nových hranic nabídkové zóny a přidělení kapacity.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že ACER nemá pravomoc k zavedení nových hranic nabídkové zóny nebo přidělení kapacity v rámci postupu pro stanovení regionů pro výpočet kapacity ve smyslu článku 15 nařízení o přidělování kapacity a řízení přetížení (1), respektive v rozhodnutí založeném na čl. 8 odst. 1 nařízení o ACER (2). Mimoto žalobkyně tvrdí, že údaj, podle kterého lze napadené rozhodnutí přepracovat, jak je uvedeno v jeho článku 2 (což je samo o sobě protiprávní a předmětem odvolání), nemůže kompenzovat tento nedostatek pravomoci.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje nařízení (ES) č. 714/2009 a nařízení o přidělování kapacity a řízení přetížení v několika ohledech
 —
 Žalobkyně tvrdí, že ACER nesprávně aplikovala právní definici přetížení a že přenosová soustava DE-AT není přetížena, a tudíž nemůže být předmětem přidělování kapacity.
 —
 Žalobkyně dodává, že rozdělení společného trhu s elektrickou energií Německa a Rakouska je ve zjevném rozporu s cíli sledovanými nařízením (ES) č. 714/2009 (3) a porušuje zásadu, podle které interní přetížení nemohou být přenesena na vnitrostátní hranice.
 —
 Žalobkyně konečně tvrdí, že rozhodnutí je věcně nesprávné a chybně uplatňuje normativní kritéria pro vytvoření nové hranice nabídkové zóny, zejména z důvodu, že hranice DE-AT není strukturálně přetížena, že ACER nezohledňuje alternativní hranice nabídkové zóny, že by byla k dispozici méně invazivní technická opatření, že napadené rozhodnutí nezohledňuje budoucí vývoj, že rozhodnutí porušuje specifikaci, podle které nabídkové zóny musí mít trvalou povahu a že ACER nesprávně posuzuje povahu smyčkových toků.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí porušuje primární právo Evropské unie.
 —
 Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality, neboť nebyla zvážena a přijata méně rušivá, avšak stejně vhodná opatření.
 —
 Žalobkyně dodává, že napadené rozhodnutí porušuje základní svobody, neboť umělé rozdělení společného rakousko-německého trhu s elektrickou energií má za následek množstevní omezení obchodu s elektřinou mezi těmito dvěma státy. V této souvislosti žalobkyně zdůrazňuje, že napadené rozhodnutí porušuje volný pohyb zboží zakotvený v článcích 34 a 35 SFEU. Mimoto podle žalobkyně omezení přenosové kapacity vyplývající ze zavedení hranice nabídkové zóny a mechanismu přidělování kapacity způsobují neopodstatněná omezení volného pohybu služeb v její neprospěch (článek 56 SFEU).
 —
 Konečně žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje unijní právo v oblasti hospodářské soutěže, jelikož rozdělení společného rakousko-německého trhu s elektrickou energií zavedením nabídkové zóny a mechanismu pro výpočet kapacity se rovná rozdělení trhů, jež je v rozporu s článkem 101 SFEU.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že ACER tím, že vydala oné rozhodnutí, porušila několik procesních náležitostí.
 —
 V tomto kontextu žalobkyně tvrdí, že ACER tím, že chybně založila své rozhodnutí na článku 15 nařízení o přidělování kapacity a řízení přetížení, uplatnila nesprávný postup pro vytvoření nových hranic nabídkové zóny a pro zavedení mechanismů pro výpočet kapacity.
 —
 Žalobkyně dodává, že žádost předložená rakouským regulačním orgánem, E-Control, požadujícím, aby byl změněn návrh týkající se regionů pro výpočet kapacity všech provozovatelů přenosových soustav, nebyla vyřízena v souladu s postupem čl. 9 odst. 12 nařízení o přidělování kapacity a řízení přetížení.
 —
 Žalobkyně mimoto tvrdí, že ACER překračuje svou pravomoc, když prohlašuje, že nezávazné stanovisko 09/2015 vydané v září 2015 je právně závazné. Kromě toho byla podle žalobkyně zásadně porušena její procesní práva, jelikož stanovisko, které bylo prohlášeno za závazné, nebylo konzultováno.
 —
 Žalobkyně mimoto uvádí, že ve spisu ACER týkajícím se přípravy napadeného rozhodnutí chybí technické studie, analýzy a hloubková vyhodnocení. Žalobkyně tvrdí, že Agentura jí poskytla značně neúplné informace, čímž porušila právo žalobkyně na plný přístup ke spisu, který se jí týká, ve smyslu článku 41 Listiny základních práv, a vůbec nevypracovala, ani nekonzultovala technické posudky a analýzy, aby založila napadené rozhodnutí na zjištěných skutečnostech (což stejně tak zakládá závažné procesní pochybení).
 —
 Konečně, žalobkyně tvrdí, že se napadené rozhodnutí zakládá na skutečnostech, které nebyly dostatečně objasněny, jelikož Agentura zejména – avšak nejen – neuvedla zaprvé, kde existuje strukturální přetížení ve společné německo-rakouské oblasti trhu a kde by se mělo toto přetížení účinněji řídit; zadruhé, v jaké míře dochází ke smyčkovým tokům a týkají se německo-rakouské hranice; zatřetí, jaké účinky mají současné a probíhající opatření týkající se rozšíření sítě a zlepšení bezpečnosti sítě; a začtvrté kolik elektřiny přenášené do Rakouska prostřednictvím jiných členských států je odtamtud následně přeneseno do Německa.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z neuvedení odůvodnění.
 (1) Nařízení Komise (EU) 2015/1222 ze dne 24. července 2015, kterým se stanoví rámcový pokyn pro přidělování kapacity a řízení přetížení (Úř. věst. L 197, s. 24).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009, ze dne 13. července 2009, kterým se zřizuje Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (Úř. věst. L 211, s. 1).
 (3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 714/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu do sítě pro přeshraniční obchod s elektřinou a o zrušení nařízení (ES) č. 1228/2003 (Úř. věst. L 211, s. 15).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/18
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. listopadu 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour du travail de Liège – Belgie) – Monique Chateignier v. Office national de l'emploi (ONEM)
 (Věc C-346/05) (1)
 (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Článek 39 ES a články 3 a 67 nařízení (EHS) č. 1408/71 - Podmínění poskytnutí dávek v nezaměstnanosti získáním doby zaměstnání v příslušném členském státě)
 (2006/C 326/36)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour du travail de Liège
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Monique Chateignier
 Žalovaný: Office national de l'emploi (ONEM)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Cour du travail de Liège – Výklad čl. 39 odst. 2 Smlouvy o ES, jakož i čl. 3 odst. 1 a čl. 67 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2) – Ustanovení nařízení podmiňující přiznání dávek v nezaměstnanosti státnímu příslušníkovi Společenství ukončením doby zaměstnání v členském státě jeho bydliště, zatímco vnitrostátní právní předpisy nestanoví tento požadavek ani vůči státním příslušníkům Společenství ani vůči státním příslušníkům třetích států.
 Výrok
 Článek 39 odst. 2 ES a čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, ve znění pozměněném a aktualizovaném nařízením Rady (ES) č. 118/97 ze dne 2. prosince 1996, musí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle nichž příslušná instituce členského státu bydliště odmítne přiznat státnímu příslušníkovi jiného členského státu nárok na dávky v nezaměstnanosti z toho důvodu, že žadatel nezískal ke dni podání žádosti o dávky na území tohoto členského státu bydliště stanovenou dobu zaměstnání, zatímco se splnění takové podmínky u státních příslušníků tohoto posledně uvedeného členského státu nevyžaduje.
 (1) Úř. věst. C 315, 10.12.2005.


text:
 28.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/15
 Žaloba podaná dne 2. listopadu 2005 – Toth v. Komise
 (Věc T-401/05)
 (2006/C 22/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Gergely Toth (Besozzo, Itálie) (zástupci: S. Rodrigues a Y. Minatchy, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 20. července 2005 o zamítnutí stížnosti žalobce ze dne 15. dubna 2005, spolu s pracovní smlouvou podepsanou žalobcem dne 17. ledna 2005 v rozsahu v němž upravuje jeho platovou třídu podle čl. 12 odst. 3 přílohy XIII služebního řádu a jeho platového stupně podle aktuálního článku 32 služebního řádu;
 —
 určit Komisi účinky, které způsobuje zrušení napadeného rozhodnutí, a zejména, změnu zařazení žalobce do platové třídy A*9 se zpětným účinkem;
 —
 podpůrně, uložit Komisi náhradu škody utrpěné žalobcem z důvodu, že od 17. ledna 2005 nebyl zařazen do platové třídy A*9;
 —
 v každém případě uložit žalobkyni náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce se účastnil nabídkového řízení na pracovní místo vyhlášeného Komisí pro přijetí administrátora v profesní kariéře A8/A5, zveřejněného dne 25. července 2003. Jelikož byl vybrán, uzavřel s Komisí dne 17. ledna 2005 smlouvu dočasného zaměstnance, ve které byl zařazen do platové třídy A*6.
 Svou žalobou žalobce zpochybňuje své zařazení do platové třídy, a dovolává se nemožnosti v projednávaném případě použití článku 12 přílohy XIII služebního řádu, z důvodu, že toto ustanovení se použije pouze na úředníky, a ne na dočasné zaměstnance. Podpůrně se dovolává námitky protiprávnosti, přičemž uplatňuje, že použití, ve vztahu k němu, posledně uvedeného ustanovení je v rozporu se zásadou rovného zacházení mezi úspěšnými uchazeči o nabídkových řízení o pracovní místo zveřejněných před 1. květnem 2004, a způsobuje diskriminaci z důvodu státního občanství, jakož i porušení volného pohybu pracovníků, jelikož státní příslušníci nových členských států jsou ve většině případů jmenováni na základě méně výhodných podmínek.
 Žalobce se rovněž dovolává diskriminace mezi zaměstnanci vykonávající shodné služební povinnosti, jakož i porušení zásady rovnocennosti mezi povahou služebních povinností a odměnou. Kromě toho má za to, že článek 12 přílohy XIII služebního řádu je v rozporu s článkem 31 služebního řádu a má vliv na jeho legitimní očekávání, jakož i na zásadu řádné správy a na náležitou péči.
 Žalobce rovněž požaduje náhradu jak hmotné, tak i psychické újmy, kterou údajně utrpěl.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundespatentgericht (Německo) dne 9. března 2010 — Merck & Co Inc v. Deutsches Patent- und Markenamt
 (Věc C-125/10)
 (2010/C 161/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundespatentgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Merck & Co Inc
 Žalovaný: Deutsches Patent- und Markenamt
 Předběžná otázka
 Může být vydáno dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky (1), je-li doba, která uplynula mezi dnem, ke kterému byla podána přihláška základního patentu, a dnem vydání první registrace ve Společenství, kratší než pět let?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (kodifikované znění) (Úř. věst. L 152, s. 1).


text:
 28.5.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/25
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 16. března 2005
 ve věci T-112/03, L'Oréal SA proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky FLEXI AIR - Starší slovní ochranná známka FLEX - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Návrh na provedení důkazu o skutečném užívání - Článek 8 odst. 1 písm. b), čl. 8 odst. 2 písm. a), ii) a čl. 43 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94)
 (2005/C 132/45)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci T-112/03, L'Oréal SA, se sídlem v Paříži (Francie), zastoupená X. Buffetem Delmasem d'Autane, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: B. Filtenborg, S. Laitinen a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení u odvolacího senátu OHIM je Revlon (Švýcarsko) SA, se sídlem v Schlieren (Švýcarsko), jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 15. ledna 2003 (věc R 396/2001-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi l'Oréal SA a Revlon (Švýcarsko) SA, Soud (druhý senát), ve složení J. Pirrung, předseda, A. W. H. Meij a I. Pelikánová, soudci; vedoucí soudní kanceláře: B. Pastor, náměstkyně vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 16. března 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 135, 7.6.2003


text:
 30.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 23. listopadu 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof – Německo) – Nelsons GmbH v. Ayonnax Nutripharm GmbH, Bachblütentreff Ltd
 (Věc C-177/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Informování a ochrana spotřebitelů - Nařízení (ES) č. 1924/2006 - Výživová a zdravotní tvrzení při označování potravin - Přechodná opatření - Článek 28 odst. 2 - Produkty označené ochrannou známkou nebo obchodní značkou existující před 1. lednem 2005 - Přípravky ‚Bachovy květové esence‘ - Ochranná známka Evropské unie RESCUE - Produkty uváděné na trh jako léčivé přípravky před 1. lednem 2005 a po tomto datu jako potraviny“)
 (2017/C 030/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Nelsons GmbH
 Žalované: Ayonnax Nutripharm GmbH, Bachblütentreff Ltd
 Výrok
 Článek 28 odst. 2 první věta nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 107/2008 ze dne 15. ledna 2008, musí být vykládán v tom smyslu, že se toto ustanovení použije v situaci, kdy potravina označená ochrannou známkou nebo obchodní značkou byla před 1. lednem 2005 uváděna na trh jako léčivý přípravek a po tomto datu – se stejnými materiálními vlastnostmi a opatřena stejnou ochrannou známkou či obchodní značkou – jako potravina.
 (1) Úř. věst. C 213, 29.06.2015.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/80
 Žaloba podaná dne 9. října 2015 – Lysoform Dr. Hans Rosemann a další v ECHA
 (Věc T-669/15)
 (2016/C 048/88)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lysoform Dr. Hans Rosemann GmbH (Berlín, Německo), Ecolab Deutschland GmbH (Monheim, Německo), Schülke & Mayr GmbH (Norderstedt, Německo), Diversey Europe Operations BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: K. Van Maldegem, M. Grunchard, advokáti, a P. Sellar, Solicitor)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou,
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky týkající se zapsání společnosti BASF na seznam účinných látek a dodavatelů stanovený článkem 95 nařízení (EU) č. 528/2012 (1), a
 —
 uložil ECHA náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tvrdí, že ECHA postupovala v rozporu s platným právem tím, že umožnila uvedené společnosti figurovat na seznamu stanoveném článkem 95 nařízení (EU) č. 528/2012 v souvislosti s určitou látkou. Žalobkyně za tímto účelem uplatňují tři žalobní důvody.
 1.
 V prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že ECHA chybně uplatnila pravidla týkající se povinnosti společností předložit v souladu s čl. 95 odst. 1 nařízení (EU) č. 528/2012 úplnou dokumentaci.
 2.
 Ve druhém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že ECHA zacházela rozdílně se společnostmi, které se nacházely ve stejné situaci.
 3.
 Ve třetím žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že na rozdíl od požadavků nařízení (EU) č. 528/2012 ECHA nezaručila, aby mezi společnostmi, které se zúčastnily programu přezkumu určitých látek, a společnostmi, které byly „černými pasažéry“, panovaly rovné podmínky hospodářské soutěže.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) ze dne 22. května 2012 o dodávání biocidních přípravků na trh a jejich používání (Úř. věst. L 167, s. 1).


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/7
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 10. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajský súd v Prešove – Slovensko) – Monika Kušionová v. SMART Capital, a.s.
 (Věc C-34/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 93/12/EHS - Zneužívající klauzule - Smlouva o spotřebitelském úvěru - Článek 1 odst. 2 - Klauzule odrážející závazné právní ustanovení - Působnost směrnice - Článek 3 odst. 1, článek 4, čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 - Zajištění pohledávky zástavním právem k nemovitému majetku - Možnost výkonu tohoto zástavního práva prostřednictvím dražby - Soudní přezkum“)
 2014/C 409/09
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Krajský súd v Prešove
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Monika Kušionová
 Žalovaná: SMART Capital, a.s.
 Výrok
 1)
 Ustanovení směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která umožňuje vymáhání pohledávky založené na případně zneužívajících smluvních klauzulích formou mimosoudního výkonu zástavního práva váznoucího na nemovitém majetku, který spotřebitel poskytl jako zástavu, pokud tato právní úprava v praxi neznemožňuje nebo nadměrně neztěžuje ochranu práv, která tato směrnice přiznává spotřebitelům, přičemž ověření této skutečnosti je na předkládajícím soudu.
 2)
 Článek 1 odst. 2 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že smluvní klauzule uvedená ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem je vyloučena z působnosti této směrnice pouze tehdy, odráží-li obsah závazného právního nebo správního ustanovení, přičemž ověření této skutečnosti je na předkládajícím soudu.
 (1) Úř. věst. C 141, 18.5.2013.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/24
 Žaloba podaná dne 8. října 2004 Bunker & BKR, S.L. proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (OHIM)
 (Věc T-423/04)
 (2004/C 314/58)
 Jednací jazyk: španělština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 8. října 2004 žaloba podaná proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (OHIM) Bunker & BKR, S.L., se sídlem v Almansa (Španělsko), zastoupenému Josém Enriquem Astizem Suárezem, advokátem.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 změnil závěry rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu ze dne 30. června 2004 ve věci R 0458/2002-4, pokud jde o podobnost označení a výrobků tak, že rozhodne, že námitky mají být zamítnuty a přihláška přijata pro všechny výrobky, pro které požaduje ochranu, a
 —
 pokud tak neučiní, aby zrušil rozhodnutí a vrátil věc k řízení námitkovému oddělení za účelem provedení nového a správného porovnání zbytku označení, maje na zřeteli vizuální a fonetické rozdíly mezi „BOOTS & SHOES B.K.R. MADE IN SPAIN“ a „BK RODS“ a jejich slučitelnost na trhu bez vyvolání nebezpečí asociace pro spotřebitele, pokud jde o původ a jakost výrobků, které označují.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství:
 CALZADOS BUNKER, S.A. (vlastnictví přihlášky bylo později převedeno na žalobkyni).
 Přihlašovaná ochranná známka Společenství:
 Obrazová ochranná známka tvořená iniciálami „B.K.R.“, zarámovanými v kosočtverci, s textem „Boots-Shoes-Made in Spain“ – přihláška č. 649 756 pro výrobky tříd 18 a 25 a služby třídy 39.
 Majitel ochranné známky nebo označení, namítaných v námitkovém řízení:
 MARINE STOCK LIMITED
 Namítaná ochranná známka nebo označení:
 Různé národní ochranné známky, včetně rakouské slovní ochranné známky „BK RODS“ (č. 149 254), pro výrobky třídy 25 (oděvy a obuv). Námitky směřovaly proti všem výrobkům a službám, na které se vztahuje ochranná známka Společenství, jež je předmětem sporu.
 Rozhodnutí námitkového oddělení:
 Vyhovění námitkám, pokud jde o výrobky třídy 25, a jejich zamítnutí ve vztahu k výrobkům třídy 18 a službám třídy 39.
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 12. května 2005
 ve věci C-415/03: Komise Evropských společenství proti Řecké republice (1)
 (Státní podpory - Povinnost navrácení - Absolutní nemožnost provedení - Neexistence)
 (2005/C 182/19)
 Jednací jazyk: řečtina
 Ve věci C-415/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě čl. 88 odst. 2 ES, podaná dne 25. září 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnci: D. Triantafyllou a J. Buendía Sierra) proti Řecké republice (zmocněnci: A. Samoni-Rantou, P. Mylonopoulos, F. Spathopoulos a P. Anestis), Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C.W.A. Timmermans, předseda senátu, R. Silva de Lapuerta (zpravodaj), R. Schintgen. G. Arestis a J Klučka, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: M. Ferreira, vrchní rada, vydal dne 12. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Řecká republika tím, že nepřijala v předepsané lhůtě všechna opatření nezbytná k vrácení podpor, které byly shledány protiprávními a neslučitelnými se společným trhem, s vyloučením těch, které se týkají příspěvků národnímu orgánu sociálního zabezpečení, v souladu s článkem 3 rozhodnutí Komise 2003/372/ES ze dne 11. prosince 2002 o podpoře, kterou Řecko poskytuje ve prospěch Olympic Airways, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedeného článku 3.
 2)
 Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/36
 Žaloba podaná dne 8. září 2010 — Villeroy & Boch Austria v. Komise
 (Věc T-373/10)
 ()
 2010/C 301/61
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Villeroy & Boch Austria GmbH (Mondsee, Rakousko) (zástupci: A. Reidlinger a S. Dethof, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 podpůrně přiměřeným způsobem snížit částku pokuty uložené žalobkyni v napadeném rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá rozhodnutí Komise K(2010) 4185 v konečném znění ze dne 23. června 2010 ve věci COMP/39092 — vybavení koupelen. Napadeným rozhodnutím byly žalobkyni a dalším podnikům uloženy pokuty za porušení článku 101 SFEU, jakož i článku 53 Dohody o EHP. Žalobkyně se podle Komise účastnila trvající kartelové dohody nebo jednání ve vzájemné shodě v odvětví vybavení koupelen v Belgii, Německu, Francii, Itálii, Nizozemsku a Rakousku.
 K odůvodnění své žaloby žalobkyně uplatňuje sedm žalobních důvodů.
 Svým prvním žalobním důvodem žalobkyně zpochybňuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP vyplývající z domněnky jediného komplexního protiprávního jednání. Tímto nepřípustným celkovým posouzením žalovaná porušila svou povinnost právního posouzení individuálních jednání různých adresátů rozhodnutí a provádí právně nepřípustné přičítání jednání nepřičitatelných jednání třetích osob.
 V rámci druhého žalobního důvodu žalobkyně podpůrně uplatňuje, vycházejíc z neexistence individualizovaného odůvodnění rozhodnutí, porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 odst. 2 SFEU.
 Dále žalobkyně jakožto třetí žalobní důvod uvádí, že napadené rozhodnutí musí být zrušeno, jelikož se žalobkyně neúčastnila jí vytýkaných protiprávních jednání na věcně a místně relevantních trzích, jichž se týká zmíněné rozhodnutí a nebylo jí prokázáno porušení kartelového práva.
 Ve svém čtvrtém žalobním důvodu žalobně uvádí, že žalobkyni a její mateřské společnosti byla protiprávně uložena solidární pokuta. Uložení takovéto solidární pokuty porušuje zásadu nulla poena sine lege obsaženou v čl. 49 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie a zásadu proporcionality trestů podle čl. 49 odst. 3 ve spojení s čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie, jakož i čl. 23 nařízení (ES) č. 1/2003 (1)
 V rámci pátého žalobního důvodu žalobkyně vytýká nesprávný výpočet pokuty. V této souvislosti uvádí, že žalovaná ve výpočtu zohlednila obrat žalobkyně, který od samého počátku nikterak nesouvisí se vznesenými výtkami.
 Svým šestým žalobním důvodem žalobkyně vytýká neúměrně dlouhou dobu řízení a její nezohlednění v rámci výpočtu pokuty jakožto porušení článku 41 Listiny základních práv Evropské unie..
 Sedmým žalobním důvodem je vytýkáno nesprávné posouzení v rámci výpočtu pokuty při posuzování údajného podílu žalobkyně na protiprávním jednání. Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že i v případě, že by bývalo došlo k porušení článku 101 SFEU, jak se domnívá žalovaná, je pokuta neúměrně vysoká a disproporční. Podle názoru žalobkyně žalovaná porušila zásadu proporcionality trestů kodifikovanou v čl. 48 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/30
 Žaloba podaná dne 15. června 2005 Corsica Ferries France proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-231/05)
 (2005/C 205/55)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla dne 15. června 2005 předložena žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Corsica Ferries France, se sídlem v Bastia (Francie), zastoupenou Stéphanem Rodriguesem a Alice Jaume, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 1.
 prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 16. března 2005, týkající se druhé části restrukturalizační pomoci zaplacené Francií Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM);
 2.
 uložil žalované náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise C(2004)4751 konečné ze dne 16. března 2005, které prohlašuje převod druhé části restrukturalizační pomoci provedený Francií ve prospěch Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) za určitých podmínek slučitelný se společným trhem [pomoc č. C 58/2002, ex N 118(2002)]. Toto rozhodnutí následovalo bezprostředně po vydání rozhodnutí ze dne 9. července 2003, které povolilo za stanovených podmínek vyplatit první část dotčené restrukturalizační pomoci.
 Na podporu svých tvrzení žalovaná uplatňuje porušení článku 87 Smlouvy ES a pravidel přijatých k jejímu provedení, relevantních v projednávaném případě, a sice jednak podmínek stanovených výše uvedeným rozhodnutím ze dne 9. července 2003 a jednak podmínek vyplývajících z obecných směrů Společenství vydaných Komisí v roce 1997 o státních pomocích v námořní dopravě (1), a hlavních zásadách Komise z roku 1999 o státních pomocích pro záchranu a restrukturalizaci podniků v potížích (2) tak, jak platily v době zahájení postupu o přezkoumání sporných pomocí.
 Žalobkyně upřesňuje v tomto ohledu, že na rozdíl od rozhodnutí ze dne 9. července 2003 nebyly podíly SNCM v Compagnie Corse Méditerranée postoupeny. Nadto SNCM pokračovala v použití cenové politiky, jejímž cílem bylo nabídnout ceny nižší než její konkurenti.
 Mimoto, s ohledem na výše uvedené obecné směry Společenství, nebyl restrukturalizační plán předložený Francouzskou republikou zcela uskutečněn. Navíc nebyla pomoc omezena přísně na minimum.
 (1) Úř. věst. C 205, 5.7.1997, s. 5.
 (2) Úř. věst. C 288, 9.10.1999, s. 2.


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/20
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. dubna 2013 Savoia e Jolanda Srl proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 20. února 2013 ve spojených věcech T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-286/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a další v. Komise
 (Věc C-235/13 P)
 2013/C 207/33
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Savoia e Jolanda Srl (zástupci: A. Bianchini a F. Busetoo, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Comitato „Venezia vuole vivere“
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadené usnesení Tribunálu,
 —
 přijmout návrhová žádání formulovaná v prvním stupni a v důsledku toho
 —
 zrušit, případně a v mezích zájmu navrhovatelky, rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích,
 —
 podpůrně zrušit toto rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá povinnost vrátit přiznané úlevy zvýšené o úroky za dotčená období,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku se uvádí těchto devět důvodů kasačního opravného prostředku:
 První důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu nepřijetí závěru, že dotčená opatření nepřiznávala žádnou výhodu svým příjemcům, jelikož měla kompenzační povahu.
 Druhý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu nevyloučení nebo v každém případě neposouzení schopnosti dotčených opatření ovlivnit hospodářskou soutěž a obchod v rámci Společenství.
 Třetí důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 2 písm. b) SFEU] a čl. 87 odst. 3 písm. b) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU].
 Čtvrtý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylky uvedené v čl. 87 odst. 3 písm. c) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU].
 Pátý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylek uvedených v čl. 87 odst. 3 písm. d) a e) ES [nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) a e) SFEU].
 Šestý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti odchylky uvedené v čl. 86 odst. 2 ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).
 Sedmý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení povahy podpory jako existující podpory a následného porušení čl. 88 odst. 3 ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU) a článku 15 nařízení č. 659/1999 (1).
 Osmý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o pořadí navrácení.
 Devátý důvod: Nesprávnost usnesení z důvodu vyloučení použitelnosti čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, pokud jde o použití úroků.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1).


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/28
 Žaloba podaná dne 4. dubna 2014 – Volkswagen v. OHIM (EXTRA)
 (Věc T-216/14)
 2014/C 194/36
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Volkswagen AG (Wolfsburg, Německo) (zástupce: U. Sander, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. února 2014 ve věci R 1788/2013-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „EXTRA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 12, 28, 35 a 37 – přihláška ochranné známky Společenství č. 1 1 7 69 155
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/51
 Žaloba podaná dne 26. června 2014 – Espacio Activos Financieros v. Komise
 (Věc T-489/14)
 2014/C 282/66
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Espacio Activos Financieros, SL (Madrid, Španělsko) (zástupce: A. De Zunzunegui Ruano, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle něj představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu („SEAF“), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém ve zjevném rozporu se zásadou právní jistoty nařizuje vrácení údajných podpor;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jaké byly uvedeny ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.
 Žalobkyně zejména namítá nesprávné kvalifikování takzvaného španělského systému zdanění leasingu („SEAF“) jako celku i jednotlivých opatření jako nové státní podpory, nesprávné určení příjemce daných opatření a porušení zásady právní jistoty.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/67
 Žaloba podaná dne 17. listopadu 2006 – Whirlpool Europe v. Rada
 (Věc T-314/06)
 (2006/C 326/141)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Whirlpool Europe Srl (Comerio, Itálie) (zástupci: M. Bronckers a F. Louis, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Prohlásit konečné nařízení za zrušené v rozsahu, ve kterém definice dotyčného výrobku a obdobného výrobku nezahrnuje veškeré velkokapacitní chladničky s mrazničkou s nejméně dvěmi vnějšími dveřmi umístěnými vedle sebe;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, která je výrobcem domácích spotřebičů v Evropě, mezi jinými chladniček, se domáhá částečného zrušení nařízení Rady (ES) č. 1289/2006 ze dne 25. srpna 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některých chladniček typu side by side pocházejících z Korejské republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (1).
 Na podporu své žaloby žalobkyně uvádí, že orgány Společenství porušily článek 253 ES tím, že neposkytly odpovídající a dostatečné odůvodnění pro vyloučení třídveřových chladniček typu side by side z definice výrobků, zejména ve světle okolností tohoto případu.
 Žalobkyně dále uvádí, že orgány Společenství porušily právo žalobkyně být vyslechnuta s ohledem na vyloučení, v poslední chvíli, třídveřových ledniček typu side by side z definice dotyčného výrobku.
 Navíc žalobkyně uvádí, že orgány Společenství porušily čl. 15 odst. 2 základního nařízení (2) tím, že nekonzultovali poradní výbor v okamžiku vyloučení třídveřových ledniček typu side by side z definice dotyčného výrobku.
 Konečně žalobkyně tvrdí, že orgány Společenství porušily základní nařízení svým přístupem k vymezení definice výrobku na základě fyzických vlastností bez ohledu na vnímání spotřebitele.
 (1) Úř. věst. 2006 L 236, s. 11.
 (2) Nařízení rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996 L 56, s. 1).