text:
 12.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 8/24
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2007 – Bayern Innovativ v. OHIM – Life Sciences Partners Perstock (LifeScience)
 (Věc T-413/07)
 (2008/C 8/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bayern Innovativ – Bayerische Gesellschaft für Innovation und Wissenstransfer mbH (Norimberk, Německo) (zástupci: A. Beschorner, B. Glaser, C. Thomas, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Life Sciences Partners Perstock N.V. (Amsterodam, Nizozemsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu č. R 1545/2006 ze dne 2. sprna 2007 týkající se ochranné známky Společenství č. 3 585 957 „LifeScience“;
 —
 zamítnout námitky č. B 795 270, které podala osoba podávající námitky, v plném rozsahu;
 —
 nařídit OHIM, aby provedl zápis ochranné známky Společenství č. 3 585 957 „LifeScience“, tak jak byla zveřejněna;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení vzniklých v řízení před Soudem a uložit osobě, která podala námitky náhradu nákladů správního řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Bayern Innovativ.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka Společenství tvořená barevným vyobrazením spirálovitého řetězce DNA, oválu a mřížky a obsahující slovní prvek „LifeScience“, napsaný pod vyobrazením, pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35, 36, 41, 42 – přihláška č. 3 585 957.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Life Sciences Partners Perstock N.V.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka Společenství tvořená vyobrazením nahé ženy zahalené do řetězce DNA a obsahující slovní prvky „Life Sciences Partners“ pro služby zařazené do tříd 35 a 36 – přihláška č. 2 136 026.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94.


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/30
 Žaloba podaná dne 21. června 2016 – Moravia Consulting v. EUIPO – Citizen Systems Europe (SDC-554S)
 (Věc T-316/16)
 (2016/C 287/36)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: český
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Moravia Consulting spol. s r. o. (Brno, Česká republika) (zástupce: M. Kyjovský, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastník v řízení před odvolacím senátem: Citizen Systems Europe GmbH (Stuttgart, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel: Další účastník v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka EU „SDC-554S“ – Přihláška č. 12 780 581
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 1. dubna 2016 ve věci R 1575/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný(é) žalobní důvod(y)
 —
 porušení čl. 8, odst. 4 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 52, odst. 1, písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 76, odst. 1 nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení pravidla 50, odst. 1 nařízení č. 2868/95.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. prosince 2006 Carlosem Correiou de Matosem proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 27. září 2006 ve věci T-440/05, Carlos Correia de Matos v. Evropský parlament
 (Věc C-502/06 P)
 (2008/C 22/37)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlos Correia de Matos
 Další účastník řízení: Evropský parlament
 Usnesením ze dne 21. listopadu 2007 Soudní dvůr (osmý senát) odmítl žalobu jako nepřípustnou.


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/6
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. září 2012 — Itálie v. Komise
 (Věc T-394/06) (1)
 (EZOZF - Záruční sekce - Účetní závěrka - Výdaje vyloučené z financování - Nesrovnalosti nebo nedbalosti, které lze přičíst správním orgánům nebo jiným subjektům členských států - Článek 8 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 729/70 a čl. 8 odst. 1 a 2 nařízení (EHS) č. 1258/1999 - Značné zpoždění v rámci posouzení sdělení předaných na základě čl. 5 odst. 2 nařízení (EHS) č. 595/91 ze strany Komise - Přiměřená lhůta)
 2012/C 319/07
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: G. Aiello, avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Cattabriga, zmocněnec, ve spolupráci s M. Morettem, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2006/678/ES ze dne 3. října 2006 o finančních postupech, které je třeba uplatnit při vyúčtování výdajů financovaných záruční sekcí Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu v určitých případech nesrovnalostí ze strany hospodářských subjektů (Úř. věst. L 278, s. 24).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Italská republika ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/49
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 2. března 2016 – Loescher v. Rada
 (Věc F-84/15) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Zástupce odborů - Uvolnění zaměstnance odborové nebo zaměstnanecké organizaci - Povyšovací řízení 2014 - Rozhodnutí nepovýšit žalobce - Článek 45 služebního řádu - Srovnání zásluh - Neexistence povinnosti podle služebního řádu stanovit zvláštní metodu srovnání zásluh zaměstnanců uvolněných odborovým nebo zaměstnaneckým organizacím - Zohlednění hodnotících posudků - Posouzení míry zastávané odpovědnosti - Důkazy - Kontrola zjevně nesprávného posouzení“)
 (2016/C 136/69)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci/Účastnice řízení
 Žalobce: Bernd Loescher (Rhode-Saint-Genèse, Belgie) (zástupci: J.-N. Louis a N. de Montigny, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer et M. Veiga, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Rady Evropské unie, že žalobce nebude povýšen do následující platové třídy (AD 12) v rámci povyšovacího řízení 2014.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Bernd Loescher ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 279, 24.8.2015, s. 60.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/13
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 24. září 2009 — Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-477/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/36/ES - Uznávání odborných kvalifikací - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 282/23
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a M. Adam, zmocněnci)
 Žalovaná: Rakouská republika (zástupce: C. Pesendorfer, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí právních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Rakouská republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala všechny správní a právní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 63 této směrnice.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 21.3.2009.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. září 2005 – Alcon v. OHIM
 (Věc T-130/03) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Starší slovní ochranná známka TRIVASTAN - Přihláška slovní ochranné známky Společenství TRAVATAN - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2005/C 281/36)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Alcon Inc. (Hünenberg, Švýcarsko) (zástupci: G. Breen, advokát a J. Gleeson, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: S. Palmero Cabezas a S. Laitinen, zmocněnci)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník v řízení před Soudem: Biofarma SA (Neuilly-sur-Seine, Francie) (zástupci: V. Gil Vega, A. Ruiz Lopez a D. González Maroto, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 30. ledna 2003 (věc R 968/2001-3), týkajícímu se námitkového řízení mezi Alcon Inc. a Biofarma SA
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 158, 5.7.2003


text:
 18.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/8
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 28. ledna 2015
 ve věci E-14/14
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinností smluvní stranou – neprovedení – směrnice 2009/48/ES o bezpečnosti hraček)
 (2015/C 201/08)
 Ve věci E-14/14, Kontrolní úřad ESVO v. Island – ŽALOBA na prohlášení, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 1a kapitoly XXIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES ze dne 18. června 2009 o bezpečnosti hraček), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 127/2012 ze dne 13. července 2012, a/nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher (předseda), Per Christiansen (soudce zpravodaj) a Páll Hreinsson (soudce) vynesl dne 28. ledna 2015 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1.
 prohlašuje, že nepřijetím ve stanovené lhůtě opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 1a kapitoly XXIII přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES ze dne 18. června 2009 o bezpečnosti hraček), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě a rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 127/2012 ze dne 13. července 2012, Island nesplnil své povinnosti podle aktu a podle článku 7 Dohody o EHP;
 2.
 ukládá Islandu uhradit náklady tohoto řízení.


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/57
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2010 — Ecologistas en Acción-CODA v. Komise
 (Věc T-359/10)
 ()
 (2010/C 288/105)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ecologistas en Acción-CODA (zástupce: J. Ramos Segarra, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí generální tajemnice Evropské komise ze dne 30. června 2010, kterým byl odmítnut přístup k dokumentům požadovaným žalobcem v rámci řízení GESTDEM 2010/957, a určit, že má právo na požadovanou informaci, a to
 —
 přípis Servicio de Asesoramiento Urbanístico (služba pro urbanistické poradenství) „Ajuntament de Valencia“ ze dne 7. ledna 2010
 —
 informace španělských orgánů o stavu případu EU-PILOT 724/09/ENVI ze dne 17. ledna 2010
 —
 přípis „Generalität Valenciana“ — Dirección General de Gestión del Medio Natural (generální ředitelství pro správu životního prostředí) ze dne 21. ledna 2010
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Sdružení, které je žalobcem v tomto řízení, napadá rozhodnutí, kterým byla zamítnuta jeho žádost o přístup k určitým dokumentům předloženým Španělskem v rámci šetření týkajícího se spisu EU-PILOT-ENVI 72409, jehož předmětem je provedení Zvláštního plánu ochrany a vnitřní přestavby (Plan Especial de Protección y de Reforma Interior) (PEPRI) čtvrti Cabanyal ve městě Valencie, který byl schválen ze strany Ayuntamiento de Valencia a Generalität de Valencia.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobce uvádí, že napadené rozhodnutí porušuje články 3, 4 a 6 nařízení (ES) č. 1367/2006 (1).
 V tomto ohledu žalobce tvrdí, že na rozdíl od toho, co uvádí Komise, neexistují vnitrostátní soudní řízení, která by jednoznačně souvisela s řízením zahájeným Komisí. Soudní řízení, na která odkazuje žalovaná, se týkají porušení vnitrostátních předpisů, které nijak neupravují životní prostředí, ani se netýkají uplatňování posuzování vlivu na životní prostředí.
 Žalobce má rovněž za to, že zpřístupnění požadovaných informací v každém případě nemůže nepříznivě ovlivnit ochranu životního prostředí, jehož se informace týkají.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria regionale di Genova dne 3. dubna 2006 – Agrover srl v. Agenzia Dogane Circonscrizione Doganale di Genova
 (Věc C-173/06)
 (2006/C 143/46)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria regionale di Genova
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Agrover srl.
 Odpůrce: Agenzia Dogane Circonscrizione Doganale di Genova
 Předběžné otázky
 1)
 Může se článek 216 celního kodexu Společenství (nařízení EHS č. 2912/92 (1) ze dne 12. října 1992) použít v případě, kdy se na zboží původem ze Společenství (rýže) nejprve vyvezené v režimu aktivního zušlechťovacího styku s osvědčením EUR1 do třetí země (s níž je v platnosti smlouva o preferenčním sazebním zacházení) vztahuje uplatnění dovozního cla v okamžiku následného opětovného dovozu téhož zboží (ekvivalentního) za účelem náhrady ze „třetí země, se kterou nebyla uzavřena smlouva“?
 2)
 Může celnice v případě nevybrání cla podle článku 216 celního kodexu Společenství z dovozu za účelem náhrady požadovat toto clo později a neuplatní se naopak režim osvobození od cla podle článku 220?
 (1) Úř. věst. L 302, s. 1.


text:
 17.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 383/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 16. srpna 2016 – Openbaar Ministerie v. Krzysztof Marek Poltorak
 (Věc C-452/16)
 (2016/C 383/09)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Openbaar Ministerie
 Odpůrce: Krzysztof Marek Poltorak
 Předběžné otázky
 1)
 Jsou výrazy „justiční orgán“, uvedený v čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV (1), a „soudní rozhodnutí“, uvedený v čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV, autonomními pojmy unijního práva?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku kladná, na základě jakých kritérií lze určit, zda orgán vystavujícího členského státu je takovým „justičním orgánem“ a zda evropský zatýkací rozkaz, který vydal, je tedy takovým „soudním rozhodnutím“?
 3)
 Je-li odpověď na první otázku kladná, spadá švédská Rada národní policie pod pojem „justiční orgán“, jenž je uveden v čl. 6 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV, a evropský zatýkací rozkaz vydaný tímto orgánem je v důsledku toho „soudním rozhodnutím“ uvedeným v čl. 1 odst. 1 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV?
 4)
 Je-li odpověď na první otázku záporná, je určení takového vnitrostátního policejního orgánu, jako je Rada národní policie, jakožto vystavujícího justičního orgánu v souladu s unijním právem?
 (1) Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy (Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 34).


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/27
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 29. října 2009 — Peek & Cloppenburg v. OHIM
 (Věc T-386/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Agile - Ochranné známky Společenství a starší národní slovní ochranné známky Aygill’s - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 [nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009]“)
 2009/C 312/44
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Peek & Cloppenburg (Hamburk, Německo) (zástupci: T. Dolde, A. Renck a V. von Bombard, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně. S. Laitinen, poté R. Pethke, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Redfil, SL (Barcelona, Španělsko) (zástupce: C. Hernández Hernández, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 26. července 2007 (věc R 1324/2006-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Peek & Cloppenburg a Redfil, SL.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. července 2007 (věc R 1324/2006-2) se zrušuje.
 2)
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení vynaložené Peek & Cloppenburg.
 3)
 Redfil, SL ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 297, 8.12.2007.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/8
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. ledna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – STEKO Industriemontage GmbH v. Finanzamt Speyer- Germersheim
 (Věc C-377/07) (1)
 (Korporační daň - Přechodná ustanovení - Odpočet poklesu hodnoty podílů v zahraničních společnostech)
 (2009/C 69/12)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: STEKO Industriemontage GmbH
 Žalovaný: Finanzamt Speyer- Germersheim
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad článku 56 ES – Korporační daň – Přechodná ustanovení pro rok 2001, která společnosti zakazují odpočet poklesu hodnoty zahraničních akcií vlastněných touto společností
 Výrok
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti v původním řízení, kdy tuzemská kapitálová společnost vlastní v jiné kapitálové společnosti podíl menší než 10 %, musí být článek 56 ES vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby zákaz odpočtu snížení zisku souvisejícího s takovým podílem vstoupil v platnost dříve pro podíl v zahraniční společnosti než pro podíl ve společnosti tuzemské.
 (1) Úř. věst. C 283, 24.11.2007.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/11
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 8. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Společnost Euro Park Service, právní nástupkyně společnosti Cairnbulg Nanteuil v. Ministre des finances et des comptes publics
 (Věc C-14/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Přímé daně - Společnosti z různých členských států - Společný systém zdanění - Fúze sloučením - Předchozí souhlas daňové správy - Směrnice 90/434/EHS - Článek 11 odst. 1 písm. a) - Daňový únik či vyhýbání se daňovým povinnostem - Svoboda usazování“)
 (2017/C 144/15)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Společnost Euro Park Service, právní nástupkyně společnosti Cairnbulg Nanteuil
 Odpůrce: Ministre des finances et des comptes publics
 Výrok
 1)
 Vzhledem k tomu, že čl. 11 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 90/434/EHS ze dne 23. července 1990 o společném systému zdanění při fúzích, rozděleních, převodech aktiv a výměně akcií týkajících se společností z různých členských států neprovádí úplnou harmonizaci, unijní právo umožňuje posoudit slučitelnost takových vnitrostátních právních předpisů, jako jsou právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení, s ohledem na primární právo, třebaže byly tyto právní předpisy přijaty k provedení možnosti, poskytnuté v tomto ustanovení, do vnitrostátního práva.
 2)
 Článek 49 SFEU a čl. 11 odst. 1 písm. a) směrnice 90/434 musejí být vykládány v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které v případě operace přeshraniční fúze podmiňují přiznání daňových výhod použitelných na takovou operaci na základě této směrnice, v daném případě odkladu zdanění kapitálových zisků vztahujících se k majetku, který francouzská společnost převedla na společnost usazenou v jiném členském státě, postupem předchozího souhlasu, v rámci něhož musí daňový poplatník pro získání tohoto souhlasu prokázat, že je dotčená operace odůvodněná z hospodářského hlediska, že jejím hlavním cílem nebo jedním z jejích hlavních cílů není daňový únik či vyhýbání se daňovým povinnostem a že způsob, jakým je operace provedena, umožňuje v budoucnu zdanění kapitálových zisků, jejichž zdanění je odloženo, kdežto v případě operace vnitrostátní fúze se takový odklad přizná, aniž daňový poplatník podléhá takovému postupu.
 (1) Úř. věst. C 106, 21.3.2016.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/71
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 26. června 2008 – Joseph v. Komise
 (Věc F-54/07) (1)
 (Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Opožděnost žaloby - Nepředvídatelná událost - Přijímání - Články 3a, 3b a 85 pracovního řádu ostatních zaměstnanců (PŘOZ) - Doba trvání smlouvy - Rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise - Článek 12 Obecných prováděcích ustanovení o procesech přijímání a využívání smluvních zaměstnanců v Komisi - Rovné zacházení)
 (2008/C 209/130)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Anne Joseph (Damašek, Sýrie) (zástupci: N. Lhoëst a S. Fernandez Menendez, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení pracovní smlouvy žalobkyně jako smluvní zaměstnankyně, v rozsahu, v němž doba trvání této smlouvy není stanovena na dobu 3 let nýbrž 15 měsíců, a to na základě jednak rozhodnutí Komise ze dne 28. dubna 2004 o maximální délce zaměstnávání dočasných zaměstnanců ve službách Komise, a jednak článku 12 Obecných prováděcích ustanovení o procesech přijímání a využívání smluvních zaměstnanců v Komisi.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každá účastnice řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 199, 25.8.2008, s. 50.


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Bacău (Rumunsko) dne 21. září 2012 — Elena Luca v. Casa de Asigurări de Sănătate Bacău
 (Věc C-430/12)
 2012/C 399/16
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Bacău
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Elena Luca
 Odpůrce: Casa de Asigurări de Sănătate Bacău
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 56 [SFEU] (bývalý článek 49 Smlouvy o ES) a článek 22 nařízení č. 1408/71 (1) uplatnění vnitrostátních předpisů, např. ustanovení v článku 40 odst. 1 písm. b) a v článcích 45 a 46 nařízení č. 592/2008, pokud jde o nárok zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné nebo rodinného příslušníka této osoby na plnou náhradu nákladů vynaložených za lékařskou péči v zahraničí pouze v případě, že osoba získala předchozí souhlas v tomto smyslu?
 2)
 Představuje částečná platba za lékařskou péči provedenou v rámci Společenství, vypočítaná v souladu se sazbami pojišťujícího členského státu, v tomto případě podle článku 7a nařízení č. 122/2007 (později zrušeného nařízením č. 729/2009) omezení pro účely uplatnění článku 56 [SFEU] (bývalého článku 49 Smlouvy o ES)?
 3)
 Pokud bude výše uvedená otázka zodpovězena kladně, jaká je mezní hodnota, v jejímž rámci musí být náklady vynaložené pojištěnou osobou nahrazeny, za předpokladu, že se částka plateb stanovená právními předpisy členského státu bydliště liší od částky plateb stanovené právními předpisy členského státu, ve kterém byla léčba uskutečněna?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/18
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 6. února 2014 – El Corte Inglés, SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 (Věc C-301/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Slovní ochranné známky CLUB GOURMET a CLUB DEL GOURMET - Zamítnutí námitek - Jednací řád Soudního dvora - Článek 181 - Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný“)
 2014/C 175/21
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: El Corte Inglés, SA (zástupci: J. L. Rivas Zurdo a E. Seijo Veiguela, abogados)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 20. března 2013, El Corte Inglés v. OHIM – Chez Gerard (CLUB GOURMET) (T-571/11), kterým Tribunál zamítl žalobu proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 28. července 2011 (věc R 1946/2010-1), týkající se námitkového řízení mezi společnostmi El Corte Inglés, SA, a Groupe Chez Gerard Restaurants Ltd
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 Společnosti El Corte Inglés SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/23
 Usnesení Soudního dvora ze dne 28. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Symvoulio tis Epikrateias – Řecko) – Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoikes grammes, N. E. Lésvou, Blue Star Ferries v. Ypourgos Emporikis Naftilías, Ypourgos Aigaíou
 (Věc C-285/05) (1)
 (Článek 104 odst. 3 jednacího řádu Soudu - Nařízení (EHS) č. 3577/92 - Námořní kabotáž - Přechodné období - Přímé použití - Směrnice 98/18/ES - Bezpečnostní pravidla a normy pro osobní lodě - Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy zakazující poskytování námořních služeb pro lodě, které dosáhly určitého stáří)
 (2006/C 326/45)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvouio tis Epikrateias
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Enosi Efopliston Aktoploïas, ANEK, Minoikes grammes, N. E. Lésvou, Blue Star Ferries
 Žalovaní: Ypourgos Emporikis Naftilías, Ypourgos Aigaíou
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Symvoulio tis Epikrateias – Výklad čl. 1 odst. 2, článku 4 a čl. 6 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7) – Možnost jednotlivců dovolávat se nařízení za účelem zpochybnění platnosti vnitrostátní právní úpravy přijaté před uplynutím výjimky, kterou stanoví – Výklad čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 3 písm. a), b), c), f) a g) směrnice Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě (Úř. věst. L 144, s. 1; Zvl. vyd. 07/04, s. 40) – Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy zakazující poskytování námořních služeb lodím, které dosáhly určitého stáří
 Výrok
 1)
 S ohledem na ustanovení čl. 6 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) je toto nařízení třeba vykládat v tom smyslu, že není způsobilé udělit práva jednotlivcům, před dnem 1. ledna 2004, v oblasti kabotáže mezi řeckými ostrovy pro pravidelné služby osobní a trajektové přepravy, jakož i pro služby uskutečňované loděmi pod 650 gt.
 2)
 Článek 5 odst. 2 a čl. 6 odst. 3 písm. a) až c), f) a g) směrnice Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě je třeba vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, jako je vnitrostátní právní úprava ve věci v původním řízení, která zavádí absolutní zákaz pro lodě, které dosáhly určitého stáří, uskutečňovat vnitrostátní cesty, pokud dotčený členský stát nepřijal opatření s cílem zlepšit bezpečnostní předpisy v souladu s postupem stanoveným v čl. 7 odst. 4 uvedené směrnice.
 (1) Úř. věst. 243, 1.10.2005.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. prosince 2011 Mindo Srl proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 5. října 2011 ve věci T-19/06, Mindo Srl v. Evropská komise
 (Věc C-652/11 P)
 2012/C 49/32
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Mindo Srl (zástupci: C. Osti, A. Prastaro, G. Mastrantonio, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil v celém rozsahu rozsudek Tribunálu ze dne 5. října 2011 ve věci T-19/06 Mindo v. Komise, a v důsledku toho
 —
 vrátil věc Tribunálu, aby rozhodl ve věci samé, jelikož napadený rozsudek zbavil Mindo jejího práva na úplný soudní přezkum v prvním stupni,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Kasační opravný prostředek je založen na těchto důvodech:
 Tribunál tvrdí, že Mindo nemá zájem na pokračování v řízení, protože by nemohla mít žádný prospěch ze zrušení napadeného rozsudku ani ve vztahu k žalobě Alliance One International Inc. („Alliance One“) o vrácení části zaplacené pokuty ani ve vztahu k následným žalobám třetích osob na náhradu škody.
 Zaprvé navrhovatelka tvrdí, že výše uvedené závěry by se měly zrušit, protože porušují platné zákony, zakládají se na zkreslení skutkového stavu a každopádně se vyznačují nedostatečným a rozporuplným odůvodněním.
 Zadruhé navrhovatelka tvrdí, že napadený rozsudek musí být zrušen, neboť společnost Mindo zbavuje jejího práva na přístup k soudu (a v důsledku toho jejího práva na úplný soudní přezkum), nebo, v případě, že by byl napadený rozsudek vykládán v tom smyslu, že Mindo a Alliance One měly společně podat žalobu v prvním stupni, protože porušuje jejich právo na obhajobu.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/28
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Zucchetti Rubinetteria v. Komise
 (Věc T-396/10) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Koordinace cenového navyšování a výměna citlivých obchodních informací - Pojem protiprávního jednání - Jediné protiprávní jednání - Relevantní trh - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Závažnost - Koeficienty)
 2013/C 325/47
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Zucchetti Rubinetteria SpA (Gozzano, Itálie) (zástupci: M. Condinanzi, P. Ziotti a N. Vasile, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis a L. Malferrari, zmocněnci, ve spolupráci původně s F. Ruggeri Laderchim a A. De Matteisem, poté F. Ruggeri Laderchim, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty, která jí byla uložena.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Zucchetti Rubineteria SpA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 7.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/13
 Žaloba podaná dne 5. listopadu – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-475/08)
 (2009/C 32/22)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise (zástupci: M. Patakia a B. Schima, zmocněnci)
 Žalované: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že
 neurčilo, jak to vyžaduje článek 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (1), provozovatele soustavy,
 nestanovilo pouze regulovaný přístup, ale rovněž sjednaný přístup třetích osob k soustavě, což je v rozporu s článkem 18 směrnice 2003/55/ES ve spojení s jejím čl. 25 odst. 2,
 neprovedlo čl. 22 odst. 3 písm. d) a e) a odst. 4 směrnice 2003/55/ES,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise na podporu své žaloby vznáší tři žalobní důvody.
 Nejdříve žalovanému vytýká, že neurčilo provozovatele přepravních soustav, skladovacích zařízení a terminálů zkapalněného zemního plynu, jak to stanovují články 7 a 11 směrnice 2003/55/ES.
 Dále je žalovanému vytýkáno, že vytvořilo právní nejistotu v podobě nových účastníků v rozsahu, v němž vyvolává představu, že je sjednaný přístup k soustavě alternativou k regulovanému přístupu. Ze článku 18 a čl. 25 odst. 2 směrnice 2003/55/ES přitom jasně vyplývá, že je regulovaný přístup jedinou možností přístupu třetích osob k soustavě a že regulační orgán je jediný příslušný pro stanovování nebo schvalování alespoň metod používaných pro výpočet nebo stanovení sazeb před tím, než vstoupí v platnost.
 Komise konečně uvádí, že žalované tím, že z působnosti směrnice vyčlenilo nová velká plynárenská zařízení, správně neprovedlo čl. 22 odst. 3 písm. d) směrnice, pokud jde o povinnost zveřejnění rozhodnutí a čl. 22 odst. 3 písm. a) téže směrnice, týkající se povinnosti konzultace s ostatními členskými státy nebo dotyčnými regulačními orgány v případě propojovacího vedení těchto infrastruktur. Krom toho žalované do své vnitrostátní právní úpravy nezakotvilo povinnost bez odkladu oznámit Komisi rozhodnutí týkající se takové výjimky, jakož i veškeré další související užitečné informace, jak stanoví čl. 22 odst. 4 směrnice.
 (1) Úř. věst. L 176, s. 57.


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/10
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 11. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – A v. B a další
 (Věc C-112/13) (1)
 („Článek 267 SFEU - Vnitrostátní ústava - Povinné incidenční řízení kontroly ústavnosti - Přezkum souladu vnitrostátního zákona jak s právem Unie, tak s vnitrostátní ústavou - Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Neexistence bydliště nebo známého místa pobytu žalovaného na území členského státu - Ujednání o příslušnosti v případě účasti žalovaného na řízení před soudem - Opatrovník žalovaného pro případ nepřítomnosti“)
 2014/C 409/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: A
 Žalovaní: B, C, D, E, F, G, H
 Výrok
 1)
 Unijní právo, a zejména článek 267 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení – podle které jsou obecné soudy rozhodující o odvolání nebo v posledním stupni řízení povinny v případě, že dospějí k závěru, že vnitrostátní zákon je v rozporu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie, předložit v rámci řízení, které před nimi probíhá, ústavnímu soudu návrh na zrušení zákona namísto toho, aby se v konkrétním případě omezily na jeho nepoužití – v rozsahu, v němž přednostní povaha tohoto řízení brání ve svém důsledku těmto obecným soudům ve výkonu jejich pravomoci nebo v plnění jejich povinnosti obrátit se na Soudní dvůr s předběžnými otázkami, a to jak před podáním takového návrhu vnitrostátnímu soudu pověřenému výkonem kontroly ústavnosti zákonů, tak případně po rozhodnutí tohoto soudu o uvedeném návrhu. Unijní právo, a zejména článek 267 SFEU musí být naopak vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, pokud si uvedené obecné soudy ponechávají volnost:
 —
 obrátit se v kterémkoli okamžiku v průběhu řízení, který považují za vhodný, a dokonce i po ukončení incidenčního řízení o kontrole ústavnosti zákonů, na Soudní dvůr s jakoukoli předběžnou otázkou, kterou pokládají za nezbytnou,
 —
 přijmout jakékoli opatření nezbytné k zajištění předběžné soudní ochrany práv přiznaných právním řádem Unie a
 —
 po ukončení takového incidenčního řízení upustit od použití dotčeného ustanovení vnitrostátního právního předpisu, pokud rozhodnou, že je v rozporu s právem Unie.
 Je na předkládajícím soudu, aby ověřil, zda lze vnitrostátní právní předpisy vykládat v souladu s těmito požadavky unijního práva.
 2)
 Článek 24 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být ve světle článku 47 Listiny vykládán v tom smyslu, že pokud vnitrostátní soud ustanoví žalovanému, jemuž nebyl doručen návrh na zahájení řízení z důvodu, že není znám jeho pobyt, opatrovníka žalovaného pro případ jeho nepřítomnosti, neznamená skutečnost, že se tento opatrovník účastní řízení před soudem podle vnitrostátních předpisů, to, že se řízení před soudem účastní tento žalovaný ve smyslu článku 24 tohoto nařízení, čímž by byla založena mezinárodní příslušnost tohoto soudu.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 17.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 383/30
 Žaloba podaná dne 12. srpna 2016 – OT v. Komise
 (Věc F-75/15)
 (2016/C 383/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: OT (zástupce: D. Sobor, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí žalované ze dne 26. září 2014, kterým byla odmítnuta kandidatura žalobce na místo ředitele Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost, a náhrada majetkové a nemajetkové újmy, kterou žalobce údajně utrpěl
 Návrhová žádání žalobce
 Žalobce navrhuje, aby Soud pro veřejnou službu:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 26. září 2014, kterým byla odmítnuta kandidatura žalobce na místo ředitele Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost,
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 9. dubna 2015, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce,
 —
 uložil žalované, aby uhradila částku ve výši 2 836 107 eur (slovy dva miliony osm set třicet šest tisíc jedno sto sedm eur) jako náhradu majetkové újmy, kterou žalobce utrpěl,
 —
 uložil žalované, aby uhradila částku ve výši 100 000 eur (slovy jedno sto tisíc eur) jako náhradu nemajetkové újmy, kterou žalobce utrpěl, a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2016 – Mozzetti v. EUIPO – di Lelio (Alfredo alla Scrofa)
 (Věc T-96/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Evropské unie Alfredo alla Scrofa - Starší národní slovní ochranná známka L’ORIGINALE ALFREDO - Žádost o předložení důkazu o užívání - Článek 57 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009 - Relativní důvod pro zamítnutí - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 305/41)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mario Mozzetti (Řím, Itálie) (zástupce: E. Montelione, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Ines di Lelio (Řím) (zástupci: D. De Simone, G. Orsoni a R. Fecchio, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. prosince 2014 (věc R 655/2014-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Ines di Lelio a Mario Mozzettim.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Mario Mozzettimu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 127, 20.4.2015.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/39
 Žaloba podaná dne 5. října 2012 — Changmao Biochemical Engineering v. Rada
 (Věc T-442/12)
 2012/C 366/80
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci/Účastnice řízení
 Žalobkyně: Changmao Biochemical Engineering Co. (Changzhou, Čína) (zástupci: E. Vermulst a S. Van Cutsem, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí nařízení Rady (EU) č. 626/2012 ze dne 26. června 2012, kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 349/2012 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz kyseliny vinné pocházející z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 182, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážku nařízení Rady (ES) č. ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. 2009 L 343, s. 51) tím, že odmítla se žalobkyní zacházet jakoby působila v podmínkách tržního hospodářství kvůli údajnému zkreslení ceny suroviny benzenu. Unijní orgány se dopustily zjevně nesprávného posouzení, jelikož srovnávaly ceny benzenu vyrobeného z koksu s benzenem vyrobeným z ropy a své posouzení založily na vývozním clu z benzenu, o němž uvedly, že nebylo v účinnosti. Orgány dále porušily čl. 2 odst. 7 písm. c) první odrážku nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 tím, že usoudily, že neexistence vrácení DPH z vývozů benzenu představovalo podstatný státní zásah do obchodních rozhodnutí žalobkyně.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že se žalovaná dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009, jelikož Rada měla v průběhu prozatímního přezkumu na žalobkyni nahlížet tak, že působí v tržním hospodářství, a dospěla tudíž k nesprávnému závěru, že okolnosti týkající se dumpingu se značně změnily a že tyto změny byly trvalého rázu.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila povinnost uvést odůvodnění, článek 296 SFEU a čl. 6 odst. 7, čl. 11 odst. 3, čl. 14 odst. 2 a čl. 18 odst. 4 nařízení Rady (ES) 1225/2009, jelikož nezohlednila a neuvedla důvody pro zamítnutí vyjádření a důkazů poskytnutých žalobkyní a jelikož jednoznačně neuvedla své důvody stran údajného zkreslení ceny suroviny benzenu.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že žalovaná porušila druhý pododstavec čl. 2 odst. 7 písm. c) nařízení Rady (ES) č. 1225/2009, jelikož do tří měsíců od zahájení šetření nepřijala rozhodnutí, že se žalobkyní bude zacházet tak, že působí v tržním hospodářství.
 5)
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že žalovaná porušila čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 a práva obhajoby, jelikož odmítla poskytnout podrobné informace o tom, na jakém základě byla vypočítána běžná hodnota.


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/35
 Žaloba podaná dne 26. září 2012 — Kappa Filter Systems v. OHIM (THE FUTURE HAS ZERO EMISSIONS)
 (Věc T-422/12)
 2012/C 355/74
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kappa Filter Systems GmbH (Steyr-Gleink, Rakousko) (zástupce: C. Hadeyer, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 10. července 2012 ve věci R 817/2012-4; a
 —
 uložil OHIM náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „THE FUTURE HAS ZERO EMISSIONS“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 11 a 37 — přihláška ochranné známky Společenství č. 010139749
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/16
 Žaloba podaná dne 7. prosince 2010 — Laboratoire Garnier v. OHIM (natural beauty)
 (Věc T-559/10)
 2011/C 38/30
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laboratoire Garnier et Cie (Paříž, Francie) (zástupci: R. Dissmann a A. Steegmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. září 2010 ve věci R 971/2010-1;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „natural beauty“ pro výrobky zařazené do třídy 3 — přihláška ochranné známky Společenství č. 8 294 233
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009 ve smyslu čl. 65 odst. 2 nařízení Rady č. 207/2009 z důvodu, že odvolací senát nesprávně dospěl k závěru, že se tyto absolutní důvody pro zamítnutí zápisu uplatní ve vztahu ke zpochybněné ochranné známce.


text:
 8.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/19
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 21. února 2008 proti Islandské republice
 (Věc E-3/08)
 (2008/C 113/16)
 Dne 21. února 2008 byla Kontrolním úřadem ESVO, zastupovaným Nielsem Fengerem a Florence Simonetti jako jeho zmocněnci, podána u Soudního dvora ESVO žaloba proti Islandské republice.
 Kontrolní úřad ESVO se domáhá, aby Soudní dvůr ESVO určil, že
 1)
 Islandská republika nepřijetím opatření nezbytných k začlenění aktu uvedeného v kapitole XV bodě 12u přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2004 ze dne 31. března 2004 o detergentech), začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě, do svého vnitřního právního řádu ve stanovené lhůtě nesplnila své povinnosti podle článku 7 Dohody o EHP, a aby
 2)
 Islandské republice uložil nést náklady řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Tato věc se týká nařízení ES o detergentech.
 —
 V článku 7 Dohody o EHP se uvádí:
 „Akty, na které se odkazuje nebo které jsou obsaženy v přílohách této dohody nebo v rozhodnutích Smíšeného výboru EHP, jsou pro smluvní strany závazné a jsou nebo musí být učiněny součástí jejich vnitřního právního řádu tímto způsobem:
 a)
 akt odpovídající nařízení EHS je převzat jako takový do vnitřního právního řádu smluvních stran;
 b)
 akt odpovídající směrnici EHS ponechává orgánům smluvních stran volbu formy a prostředků pro jeho provedení.“.
 —
 Kontrolní úřad ESVO má za to, že islandská vláda ve stanovené lhůtě neučinila dané nařízení součástí svého vnitřního právního řádu.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/16
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. září 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Německo) – Bund Naturschutz in Bayern eV, Johann Märkl, Ludwig Neumair, Matthias Maier, Josef Hörmann, Christine Hörmann, Albert Hörmann, Johann Hörmann, Maria Rimpfl, Georg Rimpfl, Eva Rimpfl, Karl Kressierer, Magdalena Kressierer, Anton Wastl, Amalie Wastl, Richard Westenthanner, Barbara Westenthanner, Angelika Graubner-Riedelsheimer, Michael Graubner, Wolfram Graubner, Sylvia Stracke, Eva Maria Thiel, Friederike Nischwitz, Georg Daller v. Freistaat Bayern
 (Věc C-244/05) (1)
 (Ochrana přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin - Směrnice 92/43/EHS - Režim ochrany před zařazením stanoviště do seznamu lokalit významných pro Společenství)
 (2006/C 281/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Bund Naturschutz in Bayern eV, Johann Märkl, Ludwig Neumair, Matthias Maier, Josef Hörmann, Christine Hörmann, Albert Hörmann, Johann Hörmann, Maria Rimpfl, Georg Rimpfl, Eva Rimpfl, Karl Kressierer, Magdalena Kressierer, Anton Wastl, Amalie Wastl, Richard Westenthanner, Barbara Westenthanner, Angelika Graubner-Riedelsheimer, Michael Graubner, Wolfram Graubner, Sylvia Stracke, Eva Maria Thiel, Friederike Nischwitz, Georg Daller
 Žalovaný: Freistaat Bayern
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Výklad čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7), jakož i čl. 10 odst. 2 smlouvy ES – Ochranná opatření, která je třeba přijmout ohledně lokalit vhodných jako lokality významné pro Společenství, které jsou uvedeny na státním seznamu lokalit členského státu předloženém Komisi, avšak které nejsou dosud zařazeny na seznam přijatý Komisí – Možnost stanovená vnitrostátními právními předpisy zakázat dočasně změnu stavu těchto lokalit – Trasa dálnice
 Výrok
 1)
 Režim vhodné ochrany použitelný na lokality uvedené na státním seznamu, který byl předložen Komisi Evropských společenství podle čl. 4 odst. 1 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, vyžaduje, aby členské státy nepovolily zásahy, které mohou vážně ohrozit ekologické vlastnosti těchto lokalit.
 2)
 Členské státy musí přijmout v souladu s ustanoveními vnitrostátního práva veškerá opatření, která jsou nezbytná pro zamezení zásahů, které mohou vážně ohrozit ekologické vlastnosti lokalit, které jsou uvedeny na státním seznamu předloženém Komisi Evropských společenství. Vnitrostátnímu soudu přísluší posoudit, zda se jedná o takový případ.
 (1) Úř. věst. C 205, 20. 8. 2005.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/26
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 14. května 2007 – Gnemmi v. Komise
 (Věc T-199/05) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2003 - Zjevně nepřípustná žaloba, zjevně postrádající jakýkoli právní základ“)
 (2007/C 170/52)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Laura Gnemmi (Arona, Itálie) (zástupci: původně G. Bounéou a F. Frabetti, poté F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Berscheid a M. Velardo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení hodnotícího období 2003, pokud se týká žalobkyně, a, podpůrně, žádost o zrušení zprávy o vývoji služebního postupu žalobkyně za toto období.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako částečně zjevně nepřípustná a ve zbývající části jako zjevně postrádající jakýkoli právní základ.
 2)
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 193, 6.8.2005.


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 25. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesgerichtshof — Německo) — Folien Fischer AG, Fofitec AG v. Ritrama SpA
 (Věc C-133/11) (1)
 (Prostor svobody, bezpečnosti a práva - Soudní příslušnost v občanských a obchodních věcech - Zvláštní příslušnost ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti - Negativní určovací žaloba („negative Feststellungsklage“) - Právo osoby, která údajně způsobila škodnou událost, aby podala žalobu proti potenciálnímu poškozenému u soudu místa, kde k této události údajně došlo nebo může dojít, za účelem určení neexistence deliktní odpovědnosti)
 2012/C 399/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Folien Fischer AG, Fofitec AG
 Žalovaná: RITRAMA SpA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesgerichtshof — Výklad čl. 5 bodu 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Zvláštní příslušnost ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti — Negativní určovací žaloba (negative Feststellungsklage) — Právo osoby, která způsobila škodnou událost, aby podala žalobu proti poškozenému u soudu místa, kde k této události došlo nebo může dojít, za účelem určení neexistence deliktní odpovědnosti
 Výrok
 Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že negativní určovací žaloba, jejímž cílem je nechat určit neexistenci deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti, spadá do působnosti tohoto ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 204, 9.7.2011.


text:
 28.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 320/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sąd Najwyższy (Polsko) dne 3. července 2015 – ENEA SA w Poznaniu v. Prezes Urzędu Regulacji Energetyki
 (Věc C-329/15)
 (2015/C 320/22)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Najwyższy
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka kasačního opravného prostředku: ENEA SA w Poznaniu
 Další účastník řízení: Prezes Urzędu Regulacji Energetyki
 Předběžné otázky
 1)
 Je článek 107 Smlouvy o fungování Evropské unie třeba vykládat v tom smyslu, že povinnost vykupovat elektřinu vyrobenou v kombinaci s výrobou tepla, stanovená v čl. 9a odst. 8 zákona o energiích ze dne 10. dubna 1997, ve znění platném v roce 2006 na základě čl. 1 bodu 13 zákona ze dne 4. března 2005, kterým se mění zákon o energiích a zákon o ochraně životního prostředí (Dz. U. 2005, č. 62, položka 552), představuje státní podporu?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první předběžnou otázku, je třeba článek 107 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že energetický podnik považovaný za subjekt patřící členskému státu, jemuž byla udělena povinnost označená za státní podporu, se může v řízení před vnitrostátním soudem dovolávat porušení tohoto předpisu.
 3)
 V případě kladné odpovědi na první a druhou otázku, je třeba článek 107 Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii třeba vykládat v tom smyslu, že neslučitelnost povinnosti, vyplývající z vnitrostátního práva, s článkem 107 Smlouvy o fungování Evropské unie vylučuje možnost, uložit pokutu podniku, který tuto povinnost nesplnil?


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/67
 Žaloba podaná dne 24. prosince 2008 – Dole Food and Dole Germany v. Komise
 (Věc T-588/08)
 (2009/C 44/114)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dole Food Company, Inc. (Wilmington, Spojené státy) a Dole Germany OHG (Hamburg, Německo) (zástupce: J.-F. Bellis, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadnuté rozhodnutí,
 —
 zrušit nebo snížit uloženou pokutu,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně na základě článku 230 ES domáhají zrušení rozhodnutí Komise K(2008) 5955 konečné ze dne 15. října 2008 (věc COMP/39.188 – Banány) v řízení podle čl. 81 odst. 1 ES, které je označuje za odpovědné za účast na jednání ve vzájemné shodě při koordinaci referenčních cen banánů dovezených do osmi členských států severoevropského regionu Společenství. Domáhají se též zrušení nebo snížení uložené pokuty.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí dva žalobní důvody.
 Zaprvé tvrdí, že Komise učinila nesprávný závěr, že dotčené jednání bylo omezováním hospodářské soutěže podle článku 81 ES. Žalobkyně namítají, že dotčené jednání ve skutečnosti sestávalo výhradně z příležitostné dvoustranné výměny obecných informací o trhu mezi dovozci banánů, a nebylo součástí širšího kartelu, který by určoval ceny nebo podíly na trhu, a tudíž nebylo omezováním hospodářské soutěže. K výměně informací docházelo před stanovením referenčních cen, tedy ve fázi velmi vzdálené jednáním se zákazníky o skutečných cenách. Žalobkyně dále uvádí, že výměna informací nemohla být omezováním hospodářské soutěže na trhu s banány, jelikož referenční ceny nejsou skutečnými cenami a netvoří základ pro sjednávání skutečných cen zelených banánů.
 Zadruhé žalobkyně uvádí, že uložená pokuta je neodůvodněná, neboť základní částka pokuty vychází z hodnoty prodeje zboží, jehož se namítané porušení netýkalo. Žalobkyně dále tvrdí, že pokuta je také nepřiměřená, neboť základní částka pokuty byla nesprávně založena na předpokladu, že jednání se týkalo určování cen.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/44
 Žaloba podaná dne 28. března 2014 – ZZ v. Komise
 (Věc F-29/14)
 2014/C 184/74
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: L. Vogel, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí PMO, jimiž byly zrušeny a nahrazeny původní návrhy na převod nároků na důchod, nabytých před nástupem do služebního poměru v Evropském parlamentu, poté, co byl žalobce převeden ke Komisi.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným ke jmenování dne 19. prosince 2013, kterým byly zamítnuty stížnosti podané žalobcem dne 9. září 2013 proti rozhodnutí PMO z 10. června 2013;
 —
 případně zrušit rovněž uvedená rozhodnutí přijatá PMOA dne 10. června 2013, proti kterým byly podány stížnosti žalobce;
 —
 uložit žalované na základě článku 87 jednacího řádu náhradu nákladů vzniklých v tomto stupni řízení, jakož i nezbytných nákladů vynaložených pro účely řízení a zejména nákladů na doručovací adresu, cestovné a výdaje na pobyt, jakož i nákladů na zastoupení advokáty podle čl. 91 písm. b) téhož jednacího řádu.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour du travail de Bruxelles (Belgie) dne 30. září 2009 — Jhonny Briot v. Randstad Interim, Sodexho SA, Rada Evropské unie
 (Věc C-386/09)
 2009/C 312/29
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour du travail de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Jhonny Briot
 Žalovaní: Randstad Interim, Sodexho SA, Rada Evropské unie
 Předběžné otázky
 1)
 Jestliže v rámci převodu podniku ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23 (1) vyjde najevo, že převáděná jednotka, a sice podniková restaurace orgánu Společenství, využívala významné množství zaměstnanců agentur práce na základě rámcové smlouvy uzavřené s několika agenturami práce, musí být agentura práce, nebo v případě záporné odpovědi, orgán, pod jehož vedením a dohledem zaměstnanci agentur práce svou práci vykonávali, považovány za zaměstnavatele-převodce ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) této směrnice?
 V případě, že postavení zaměstnavatele-převodce nemůže být přiznáno agentuře práce ani uživatelskému podniku, je třeba mít za to, že záruky stanovené směrnicí 2001/23 se nemohou vztahovat na zaměstnance agentur práce?
 2)
 Musí být čl. 4 odst. 1 směrnice 2001/23/ES vykládán v tom smyslu, že neprodloužení pracovních smluv na dobu určitou zaměstnanců agentur práce z důvodu převodu činnosti, na kterou byli přiděleni, porušuje zákaz stanovený tímto ustanovením, takže tito zaměstnanci agentur práce musí být považováni za zaměstnance, kteří zůstávají přiděleni k uživateli k datu převodu?
 3)
 Musí být čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/23/ES, případně ve spojení s čl. 2 odst. 2 písm. c), vykládán tak, že ukládá nabyvateli povinnost zachovat pracovní poměr zaměstnanců agentur práce, kteří byli přiděleni k činnosti, která je předmětem převodu, nebo kteří musí být považováni za zaměstnance, kteří zůstávají přiděleni k uživateli k datu převodu?
 Musí být v případě kladné odpovědi na tuto otázku čl. 3 odst. 1 vykládán tak, že ukládá povinnost uzavřít pracovní smlouvu na dobu neurčitou v případě, že nabyvatelem není agentura práce a tento nabyvatel nemůže uzavřít pracovní smlouvu zaměstnance agentury práce?
 (1) Směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (Úř. věst. L 82, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 98).


text:
 25.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012 — Leifheit v. OHIM — Vermop Salmon (Twist System)
 (Věc T-334/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství Twist System - Dřívější slovní ochranné známky Společenství TWIX a TWIXTER - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) a článek 53 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 258/30
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Leifheit AG (Nassau, Německo) (zástupci: G. Hasselblatt a V. Töbelmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Vermop Salmon GmbH (Gilching, Německo) (zástupci: W. von der Osten-Sacken, O. Sude a M. Ring, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 12. května 2010 (spojené věci R 924/2009-1 a R 1013/2009-1) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Vermop Salmon GmbH a Leifheit AG.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Leifheit AG ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/28
 Žaloba podaná dne 16. října 2006 – Komise Evropských společenství v. Polská republika
 (Věc C-422/06)
 (2006/C 326/57)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H Støvlbæk a K. Mojzesowicz, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Polská republika tím, že nepřijala všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Rady 74/557/EHS ze dne 4. června 1974 o dosažení svobody usazování a volného pohybu služeb pro samostatně výdělečné činnosti a zprostředkovatelské činnosti v obchodě s toxickými látkami a jejich distribuci (1), respektive tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 této směrnice;
 —
 uložit Polské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 74/557/EHS uplynula dne 30. dubna 2004.
 (1) Úř. věst. L 307, 18.11.1974, s. 5; Zvl. vyd. 06/01, s. 38.


text:
 27.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/24
 Žaloba podaná dne 8. února 2017 – Consorzio IB Innovation v. Komise
 (Věc T-84/17)
 (2017/C 095/32)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Consorzio IB Innovation (Bentivoglio, Itálie) (zástupci: A. Masutti a P. Manzini, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zčásti nebo zcela zrušil napadené rozhodnutí na základě uplatněných žalobních důvodů;
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 Tato žaloba byla podána proti rozhodnutí Generálního ředitelství Evropské komise pro výzkum a inovace ze dne 30. listopadu 2016 (č.j. Ares 2016-6711369), v němž Komise odsouhlasila konečnou zprávu společnosti Lubbock Fine č. 14-BA259-027 ze dne 21. listopadu 2016 a poté rozhodla, že Consorzio IB Innovation (dále jen „sdružení“ nebo „IBI“) mělo povinnost vrátit 294 925,43 eur ve vztahu ke smlouvě č. 261679-CONTAIN a 155 482,91 eur ve vztahu ke smlouvě č. 288383-ICARGO, a dále mělo povinnost ověřit, zda došlo k systémovým chybám ve vztahu k řadě dalších smluv.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného a rozporuplného výkladu pojmů „příjemce“ a „třetí strany“ v rozporu s obecnou smlouvou a obecnými podmínkami obsaženými v příloze II obecné smlouvy.
 —
 Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že s ohledem na charakteristické rysy sdružení, kolektivní subjekt, který je třeba považovat za příjemce ve vztahu k obecné smlouvě, sestává ze všech členů sdružení. Členové sdružení nejsou tudíž ve vztahu k příjemci třetími stranami, ale součástí příjemce samotného. Tudíž pracovníci poskytnutí těmito členy sdružení k úkolům uvedeným v obecné smlouvy by měli být považováni za pracovníky příjemce a nesmí být uvedeni v příloze I, jak se uvádí v napadeném rozhodnutí.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že napadené rozhodnutí postrádá právní základ, obsahuje rozporuplné odůvodnění a porušuje zásadu řádné správy.
 —
 Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že napadené rozhodnutí musí nutně vycházet z výslovné právní normy a nikoli – jako v tomto případě – z Příručky k finančním záležitostem, kterou vydaly útvary Komise a která není právně závazná. Toto rozhodnutí rovněž porušuje zásadu řádné správy, která Komisi brání, aby přijímala opatření, jež jsou pro příjemce závazná a vycházejí z neúplné a rozporuplné zprávy auditora mimo Komisi.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu a nesprávného použití článku II.15 odst. 2 písm. c) přílohy II obecných smluv CONTAIN a ICARGO.
 —
 Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že poradci sdružení IBI, jimž bylo odmítnuto proplacení nepřímých nákladů, jsou odborníky bez závazků v jiném orgánu, jedná se o osoby samostatně výdělečně činné. Nevztahuje se na ně ani jedna ze situací, v nichž odstavec 2 písm. c) dotčeného ustanovení brání náhradě nákladů. Pokud se poradci sdružení IBI, kteří pracují z domu, nenacházejí v žádné ze dvou výjimečných situací, nutně se na ně vztahuje obecné pravidlo, tj. na nepřímé náklady se uplatňuje paušální náhrada ve výši 60 %.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení pravidel pro používání jazyků v Evropské unii.
 —
 Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že auditorská zpráva a rozhodnutí žalované o přijetí této zprávy byly v angličtině, tedy v jiném než národním jazyce sdružení IBI. Byl tedy porušen článek 3 nařízení Rady (EHS) č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském společenství pro atomovou energii.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy z důvodu nedostatku péče při přezkoumání věci.
 —
 Žalobce v tomto ohledu tvrdí, že v situaci, kdy Komise pověří externího auditora úkolem prověřit přesnost projektového účetnictví, přechází povinnost řádné péče na tohoto auditora. Navíc jakmile Komise obdrží auditorskou zprávu, zásada řádné péče vyžaduje, aby ji Komise obzvláště pečlivě prověřila a dává Komisi pravomoc v případě nutnosti zasáhnout a opravit její obsah. Komise tuto povinnost řádné péče porušila.


text:
 20.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/16
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. dubna 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Francie) — Copad SA v. Christian Dior couture SA, Vincent Gladel, jednající jako správce podstaty v úpadkovém řízení společnosti Société industrielle lingerie (SIL), Société industrielle lingerie (SIL)
 (Věc C-59/08) (1)
 („Směrnice 89/104/EHS - Právo upravující ochranné známky - Vyčerpání práv majitele ochranné známky - Licenční smlouva - Prodej výrobků označených ochrannou známkou v rozporu s licenční smlouvou - Neexistence souhlasu majitele ochranné známky - Prodej společnostem zabývajícím se výprodejem - Porušení prestiže ochranné známky“)
 2009/C 141/25
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Copad SA
 Žalovaní: Christian Dior couture SA, Vincent Gladel, jednající jako správce podstaty v úpadkovém řízení společnosti Société industrielle lingerie (SIL), Société industrielle lingerie (SIL)
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de Cassation (Francie) — Výklad článků 5 a 7 a čl. 8 odst. 2 první směrnice Rady č. 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 92) — Pojem vyčerpání práv majitele ochranné známky — Prodej výrobků označených ochrannou známkou držitelem licence v rozporu ustanovením licenční smlouvy zakazujícím určité způsoby uvádění na trh — Prodej velkoobchodníkům a výprodejcům — Narušení prestiže ochranné známky — Neexistence souhlasu majitele ochranné známky
 Výrok
 1)
 Článek 8 odst. 2 první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992, musí být vykládán v tom smyslu, že se majitel ochranné známky může dovolávat práv, jež z této ochranné známky plynou, proti nabyvateli licence, který poruší ustanovení licenční smlouvy zakazující z důvodů prestiže ochranné známky prodej takových výrobků, jako jsou ty, o něž se jedná v původním řízení, společnostem zabývajícím se výprodejem, pokud se prokáže, že toto porušení vede z důvodu skutkových okolností věci, o niž se jedná v původním řízení, k zásahu do image elegance a prestiže, který zmíněným produktům propůjčuje dojem luxusu.
 2)
 Článek 7 odst. 1 směrnice 89/104, ve znění Dohody o Evropském hospodářském prostoru, musí být vykládán v tom smyslu, že uvedení výrobků označených ochrannou známkou na trh nabyvatelem licence, který při něm nedodrží některé ustanovení licenční smlouvy, je provedeno bez souhlasu majitele ochranné známky, pokud se zjistí, že toto ustanovení odpovídá jednomu z ustanovení uvedených v čl. 8 odst. 2 této směrnice.
 3)
 Musí-li být uvedení prestižních výrobků na trh nabyvatelem licence považováno za provedené se souhlasem majitele ochranné známky, přestože k němu došlo v rozporu s ustanovením licenční smlouvy, může se tento majitel dovolávat zmíněného ustanovení k podání námitek na základě čl. 7 odst. 2 směrnice proti dalšímu prodeji těchto výrobků pouze v případě, kdy je prokázáno, že s ohledem na skutkové okolnosti daného případu vede takovýto další prodej k poškození dobrého jména dotyčné ochranné známky.
 (1) Úř. věst. C 92, 12.4.2008.


text:
 20.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 53/33
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2016 – SilverTours v. EUIPO (billiger-mietwagen.de)
 (Věc T-866/16)
 (2017/C 053/41)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: SilverTours GmbH (Freiburg im Breisgau, Německo) (zástupce: P. Neuwald, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „billiger-mietwagen.de“ – Přihláška č. 14 343 099
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 3. listopadu 2016, ve věci R 206/2016-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 76 odst. 1 první věty nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank te Rotterdam (Nizozemsko) dne 18. května 2012 — trestní řízení proti Belgian Shell NV
 (Věc C-242/12)
 2012/C 243/10
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank te Rotterdam
 Účastnice původního trestního řízení
 Belgian Shell NV
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba považovat dodávku motorové nafty za odpad ve smyslu nařízení č. 259/93 (1) a č. 1013/2006 (2), pokud:
 a)
 dodávka sestává z Ultra Light Sulphur Diesel, který byl omylem smísen s methylterc.butyletherem;
 b)
 dodávka po dodání kupujícímu — z důvodu uvedeného smísení — zjevně neodpovídá zvláštním charakteristikám sjednaným mezi kupujícím a prodávajícím (a je tak „off-spec“);
 c)
 prodávající dodávku — po reklamaci kupujícího — v souladu s kupní smlouvou převzal zpět a vrátil mu kupní cenu;
 d)
 prodávající má v úmyslu dodávku — případně po smísení s jiným výrobkem — znovu uvést na trh?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1:
 a)
 Je možné na základě výše uvedených skutkových okolností určit okamžik, od kterého tomu tak je?
 b)
 Mění se povaha dodávky v kterémkoliv okamžiku mezi dodáním kupujícímu a opětovným smísením prodávajícím, nebo jeho jménem, ve výrobek, který není odpadem a pokud ano, ve kterém okamžiku?
 3)
 Má pro odpověď na otázku 1 význam,
 a)
 že dodávka by mohla být použita stejným způsobem ve formě čistého ULSD jako pohonná hmota, ale vzhledem pro svůj nízký bod vzplanutí již nesplňuje (bezpečnostní) požadavky;
 b)
 že kupující dodávku vzhledem k novému složení podle povolení orgánu ochrany životního prostředí nesměl skladovat;
 c)
 že kupující nemohl dodávku použít pro zamýšlený účel — prodej motorové nafty u čerpacích stanic;
 d)
 zda se vůle kupujícího vrátit dodávku prodávajícímu řídí kupní smlouvou, či nikoliv;
 e)
 zda vůle prodávajícího s ohledem na zpracování smísením a nové uvedení na trh skutečně směřovala ke zpětvzetí dodávky;
 f)
 zda dodávka byla opětovně zpracována či nikoliv, ať tak, že byla uvedena do původně zamýšleného stavu, či tím, že byla změněna ve výrobek, který mohl být prodán za cenu, která se blíží ceně původní dodávky ULSD;
 g)
 zda je toto opětovné zpracování obvyklým výrobním postupem;
 h)
 že je tržní hodnota dodávky ve stavu, ve kterém se nacházela v okamžiku zpětného převzetí prodávajícím, (téměř) totožná s cenou výrobku, který má sjednané zvláštní charakteristiky;
 i)
 že dodávku převzatou zpět ve stavu, ve kterém se nacházela ve stavu zpětvzetí, je možné bez zpracování uvést na trh;
 j)
 že obchodování s takovými výrobky, jako je dodávka, je běžné a v obchodním styku není považováno za obchod s odpady?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 259/93 ze dne 1. února 1993 o dozoru nad přepravou odpadů v rámci Evropského společenství, do něj a z něj a o její kontrole (Úř. věst. L 30, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 176).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, s. 1).


text:
 20.7.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 207/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 29. dubna 2013 — Commerz Nederland NV, další účastnice řízení Havenbedrijf Rotterdam NV
 (Věc C-242/13)
 2013/C 207/38
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Commerz Nederland NV
 Další účastnice řízení: Havenbedrijf Rotterdam NV
 Předběžné otázky
 1)
 Brání přičitatelnosti převzetí záruky veřejným podnikem orgánům [veřejné správy], která je nezbytná pro kvalifikaci této záruky jako státní podpory ve smyslu článku 107 a článku 108 SFEU, skutečnost, že záruka byla stejně jako v projednávaném případě převzata (jediným) jednatelem veřejného podniku, který k tomu sice byl podle občanského práva oprávněn, avšak jednal z vlastního popudu, převzetí záruky vědomě tajil a nerespektoval ustanovení stanov veřejného podniku tím, že nezískal souhlas dozorčí rady, a dále je třeba vycházet z toho, že dotčené orgány veřejné správy (v tomto případě město) převzetí záruky nechtěly?
 2)
 Mají tyto okolnosti, v případě, že nutně nebrání přičitatelnosti tohoto opatření orgánům [veřejné správy], význam pro zodpovězení otázky, zda lze převzetí záruky přičítat orgánům [veřejné správy], nebo musí soud provést posouzení ve světle ostatních indicií, které hovoří pro popřípadě proti přičitatelnosti tohoto opatření orgánům [veřejné správy]?


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/14
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Østre Landsret – Dánsko) – Skatteministeriet v. DSV Road A/S
 (Věc C-187/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Celní kodex Společenství - Nařízení (EHS) č. 2913/92 - Články 203 a 204 - Nařízení (EHS) č. 2454/93 - Článek 859 - Režim vnějšího tranzitu - Vznik celního dluhu - Odnětí či neodnětí celnímu dohledu - Neplnění povinnosti - Pozdní předložení zboží celnímu úřadu určení - Zboží, které bylo odmítnuto příjemcem a vráceno zpět, aniž bylo předloženo celnímu úřadu - Zboží znovu propuštěné do režimu vnějšího tranzitu na základě nového celního prohlášení - Směrnice 2006/112/ES - Článek 168 písm. e) - Odpočet DPH při dovozu dopravcem“)
 (2015/C 279/16)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Østre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Skatteministeriet
 Žalovaná: DSV Road A/S
 za přítomnosti: Danske Speditører
 Výrok
 1)
 Článek 203 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Rady (ES) č. 1791/2006 ze dne 20. listopadu 2006, musí být vykládán v tom smyslu, že celní dluh podle tohoto článku nevzniká na základě pouhé skutečnosti, že zboží propuštěné do režimu vnějšího tranzitu Společenství je po neúspěšném pokusu o dodání přivezeno zpět do svobodného přístavu odeslání, aniž bylo předloženo celnímu úřadu místa určení nebo celnímu úřadu svobodného přístavu, je-li prokázáno, že totéž zboží bylo posléze znovu dopraveno na místo určení v rámci druhého režimu vnějšího tranzitu Společenství, který byl řádně uzavřen. Naopak v situaci, kdy nelze prokázat, že zboží přepravované v rámci prvního a druhého režimu vnějšího tranzitu Společenství bylo totožné, vzniká podle tohoto článku celní dluh.
 2)
 Článek 204 nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení č. 1791/2006, ve spojení s článkem 859 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení č. 2913/92, ve znění nařízení Komise (ES) č. 214/2007 ze dne 28. února 2007, musí být vykládán v tom smyslu, že opožděné předložení zboží propuštěného do prvního režimu vnějšího tranzitu Společenství celnímu úřadu místa určení, k němuž došlo v rámci druhého režimu vnějšího tranzitu Společenství, představuje nesplnění povinnosti, na základě kterého vzniká celní dluh, nejsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 356 odst. 3 nebo v čl. 859 druhé odrážce a čl. 859 třetí odrážce bodu 2 písm. c) tohoto nařízení, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 3)
 Článek 168 písm. e) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání vnitrostátní právní úpravě, která vylučuje odpočet daně z přidané hodnoty při dovozu, jež má povinnost odvést dopravce, který není dovozcem ani vlastníkem daného zboží, nýbrž toto zboží pouze přepravil a nechal je proclít v rámci své spediční činnosti, která podléhá dani z přidané hodnoty.
 (1) Úř. věst. C 202, 30. 6. 2014.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/36
 Kasační opravný prostředek podaný dne 17. prosince 2015 Evropskou komisí proti rozsudku vydanému dne 6. října 2015 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-119/14, FE v. Komise
 (Věc T-734/15 P)
 (2016/C 068/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupce: F. Simonetti a G. Gattinara, zmocněcni)
 Další účastnice řízení: FE (Lucemburk, Lucembursko)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ze dne 6. října 2015 ve věci F-119/14, FE v. Komise;
 —
 zamítl žalobu podanou FE ve věci F-119/14 jako neopodstatněnou;
 —
 rozhodl, že účastníce řízení ponesou vlastní náklady v tomto stupni řízení;
 —
 uložil FE náhradu nákladů řízení před Soudem pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka tři důvody kasačního opravného prostředku.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku vycházející z pochybení, kterých se dopustil Soud pro veřejnou službu, a ze zkreslení písemností ve spisu při výkladu a uplatnění podmínek přístupu týkajících se minimální praxe výběrovou komisí.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení v konstatování Soudu pro veřejnou službu, podle kterého se orgán oprávněný ke jmenování dopustil zjevně nesprávného posouzení.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vycházející z nesprávného právního posouzení a několika případů porušení povinnosti uvést odůvodnění, kterých se dopustil Soud pro veřejnou službu, když Komisi uložil, aby žalobkyni v prvním stupni řízení zaplatila částku 10 000 eur.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/22
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2011 — Arkema France a další v. Komise
 (Věc T-217/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s metakryláty - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Přičitatelnost protiprávního jednání - Povinnost odůvodnění - Zásada rovného zacházení - Zásada řádné správy - Pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Konkrétní dopad na trh - Odrazující účinek pokuty - Recidivní jednání - Zásada non bis in idem - Zásada proporcionality - Polehčující okolnosti - Faktické neuplatňování dohod - Určení odpovědnosti k zaplacení v rámci seskupení společností - Pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci)
 2011/C 211/48
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Arkema France (Colombes, Francie), Altuglas International SA (Puteaux, Francie) a Altumax Europe SAS (Puteaux) (zástupci: původně A. Winckler, S. Sorinas Jimeno a P. Geffriaud, poté S. Sorinas Jimeno a E. Jégou, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně F. Arbault a V. Bottka, poté V. Bottka a F. Castillo de la Torre, zmocněnci)
 Předmět
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2006) 2098 v konečném znění ze dne 31. května 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.645 — Metakryláty) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, a podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty uložené žalobkyním uvedeným rozhodnutím.
 Výrok
 1)
 Výše pokuty, k jejímuž zaplacení jsou podle čl. 2 písm. b) rozhodnutí Komise K(2006) 2098 v konečném znění ze dne 31. května 2006 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.645 — Metakryláty) zavázány společně a nerozdílně společnosti Arkema SA (nyní Arkema France), Altuglas International SA a Altumax Europe SAS, se snižuje na 113 343 750 eur.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnostem Arkema France, Altuglas International a Altumax Europe se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 249, 14.10.2006.


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 13. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesfinanzhof – Německo) – Finanzamt Dortmund-West v. Klinikum Dortmund gGmbH
 (Věc C-366/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Šestá směrnice o DPH - Osvobození od daně - Článek 13 část A odst. 1 písm. b) - Dodání zboží - Poskytování cytostatických léků v rámci ambulantní péče - Plnění poskytovaná různými osobami povinnými k dani - Článek 13 část A odst. 1 písm. c) - Poskytování lékařské péče - Léky předepsané lékařem vykonávajícím výdělečnou činnost nezávisle v rámci nemocnice - Úzce související činnosti - Plnění vedlejší k poskytování lékařské péče - Materiálně a hospodářsky neoddělitelná plnění“)
 2014/C 135/04
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Finanzamt Dortmund-West
 Žalovaná: Klinikum Dortmund gGmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Bundesfinanzhof – Výklad čl. 13 části A odst. 1 písm. b) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Pojem činnosti úzce související s poskytováním nemocniční a lékařské péče – Plnění, které není poskytováním služeb ve smyslu článku 6 směrnice – Plnění uskutečněné jinou osobou povinnou k dani než osobou, která poskytuje nemocniční nebo lékařskou péči – Činnost úzce související s poskytováním lékařské péče, které není osvobozeno od daně
 Výrok
 Dodání takového zboží, jako jsou cytostatické léky dotčené ve věci v původním řízení předepsané lékaři vykonávajícími výdělečnou činnost nezávisle v rámci nemocnice v rámci ambulantní léčby rakoviny, nemůže být osvobozeno od daně z přidané hodnoty na základě čl. 13 části A odst. 1 písm. c) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 2005/92/ES ze dne 12. prosince 2005, ledaže by toto dodání bylo materiálně a hospodářsky neoddělitelné od hlavního poskytování lékařské péče, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 366, 24.11.2012.


text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 29. dubna 2015 – Ciclat Soc. Coop. v. Consip SpA, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture
 (Věc C-199/15)
 (2015/C 262/02)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Ciclat Soc. Coop.
 Odpůrci: Consip SpA, Autorità per la Vigilanza sui Contratti Pubblici di lavori, servizi e forniture
 Předběžná otázka
 Brání článek 45 směrnice 18/2004 (1), vykládaný zejména s ohledem na zásadu přiměřenosti, jakož i články 49 a 56 SFEU vnitrostátní právní úpravě, která v rámci zadávacího řízení na veřejnou zakázku, jejíž hodnota přesahuje prahovou hodnotu, umožňuje požadovat z úřední povinnosti potvrzení vystavené orgány sociálního zabezpečení (DURC) a ukládá veřejnému zadavateli povinnost, aby za překážku účasti považoval potvrzení, ze kterého je patrné předchozí porušení povinností v oblasti placení příspěvků na sociální zabezpečení, jež konkrétně existovalo v době podání nabídky, kterého si nicméně hospodářský subjekt – jenž se účastnil řízení na základě pozitivního platného DURC – nebyl vědom a které při zadání zakázky nebo přezkumu z moci úřední již nepřetrvávalo?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132).


text:
 22.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/11
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. února 2006 – Nestlé v. OHIM
 (Věc T-74/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství obsahující slovní prvek ‚QUICKY‘ - Starší obrazové ochranné známky národní, Společenství a mezinárodní obsahující slovní prvek ‚Quick‘ - Starší národní a mezinárodní slovní ochranné známky QUICK - Starší národní slovní ochranné známky QUICKIES - Nebezpečí záměny - Zamítnutí zápisu - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2006/C 96/21)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) [zástupci: J. Evrard a P. Péters, advokáti]
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) [zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec]
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Soudem: Quick restaurants SA (Brusel, Belgie) [zástupci: É. De Gryse a D. Moreau, advokáti]
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. prosince 2003 (věc R 922/2001-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi Société des produits Nestlé SA a Quick restaurants SA
 Výrok rozsudku
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyni se ukládá náhrada veškerých nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal d'instance et de proximité de Bordeaux (Francie) dne 9. prosince 2013 – Thierry Delvigne v. Commune de Lesparre Médoc, Préfet de la Gironde
 (Věc C-650/13)
 2014/C 129/08
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal d'instance et de proximité de Bordeaux
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Thierry Delvigne
 Žalovaní: Commune de Lesparre Médoc, Préfet de la Gironde
 Předběžné otázky
 1)
 Má být článek 49 Listiny základních práv Evropské unie vykládán tak, že brání tomu, aby článek vnitrostátního zákona zachovával zákaz, který je ostatně neurčitý a nepřiměřený, uložit menší trest osobám odsouzeným dříve, než vstoupil v platnost méně přísný trestní zákon č. 94-89 ze dne 1. února 1994?
 2)
 Má být článek 39 de Listiny základních práv Evropské unie, týkající se voleb do Evropského parlamentu, vykládán tak, že brání členským státům Evropské unie v tom, aby stanovily obecný, neurčitý a automatický zákaz výkonu občanských a politických práv, tak aby nedošlo k nerovnému zacházení mezi státními příslušníky členských států?