text:
 10.7.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/2
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 27. května 2004
 ve věci C-68/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hoge Raad der Nederlanden): Staatssecretaris van Financiën proti D. Lipjesovi (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Čl. 28b část E odst. 3 - Zprostředkovatelské služby - Místo uskutečňování plnění)
 (2004/C 179/03)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci 68/03, jejímž předmětem je žádost zaslaná Soudnímu dvoru na základě článku 234 ES Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) směřující k získání, ve sporu probíhajícím před tímto soudem mezi Staatssecretaris van Financiën a D. Lipjesem, rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu článku 28b šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1) ve znění vyplývajícím ze směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, kterou se doplňuje společný systém daně z přidané hodnoty a mění směrnice 77/388/EHS s ohledem na odstranění daňových hranic (Úř. věst. L 376, s. 1), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann (zpravodaj), předseda senátu, A. Rosas a A. La Pergola, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, tajemník: R. Grass, vydal dne 27. května 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Čl. 28b část E odst. 3 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění vyplývajícím ze směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, kterou se doplňuje společný systém daně z přidané hodnoty a mění směrnice 77/388/EHS s ohledem na odstranění daňových hranic, nelze vykládat tak, že se vztahuje pouze na zprostředkovatelské služby, jejichž příjemcem je osoba povinná k dani z přidané hodnoty nebo právnická osoba nepovinná k dani z přidané hodnoty.
 2)
 Pokud zprostředkování spadá do působnosti čl. 28b části E odst. 3 šesté směrnice 77/388 ve znění pozdějších předpisů, je k určení místa, kde plnění spočívající v poskytnutí zprostředkování byla uskutečněna, třeba postupovat podle čl. 28b částí A a B téže směrnice.
 (1) Úř. věst. C 247, 12.10.2002


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/29
 Žaloba podaná dne 9. června 2008 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-206/08)
 (2008/C 197/51)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: F. Díez Moreno)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise 2008/321/ES ze dne 8. dubna 2008, kterým se z financování Společenství vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) a v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) v rozsahu, ve kterém zahrnuje opravy týkající se Španělského království vycházející ze dvou šetření týkajících se pěstování vína (VT/VI/2002/14 a VT/VI/2006/09) v celkové výši 54 949 195,80 eur vyplývající z paušální opravy 10 % všech výdajů dříve vykázaných v rámci souvisejících podpor,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Vyloučení z financování Společenství, která se týkají v této věci Španělska, vycházejí ze dvou šetření týkajících se pěstování vína (VT/VI/2002/14 a VT/VI/2006/09), přičemž základem pro výpočet finanční opravy byly výdaje vykázané Španělskem pro všechna opatření podpory, o která mohly usilovat výrobky ze zakázaného pěstování vína za finanční roky 2003 a 2004 ve výši 54 949 195,80 eur (paušální oprava ve výši 10 % všech výdajů vykázaných pro takové podpory, z důvodu nesrovnalostí při kontrole zákazu pěstování vína).
 Španělské království zpochybňuje navrženou finanční opravu, neboť má za to, že je neodůvodněná a nepřiměřená, a to na základě následujících argumentů:
 —
 neuvedení odůvodnění navržené opravy;
 —
 správné provedení kontrol pro zjištění zakázaného pěstování vína ve finančních letech 2003 a 2004 španělskými kontrolními orgány;
 —
 nedodržení službami Komise postupů pro účetní závěrku;
 —
 nesrovnalosti při využití výsledků šetření provedených v roce 2002;
 —
 odmítnutí extrapolace navržené opravy na nenavštívená autonomní společenství;
 —
 nedostatek technických argumentů na podporu navrženého procenta sazby: diskriminační charakter jednotlivých nápravných opatření.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 19.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 475/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 18. října 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesarbeitsgericht – Německo) – Republik Griechenland v. Grigorios Nikiforidis
 (Věc C-135/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Právo rozhodné pro pracovní smlouvu - Nařízení (ES) č. 593/2008 - Článek 28 - Působnost ratione temporis - Článek 9 - Pojem ‚imperativní ustanovení‘ - Použití imperativních ustanovení jiných členských států než státu sídla soudu - Právní úprava členského státu, kterou se snižují platy ve veřejném sektoru z důvodu rozpočtové krize - Povinnost loajální spolupráce“)
 (2016/C 475/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesarbeitsgericht
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Republik Griechenland
 Odpůrce: Grigorios Nikiforidis
 Výrok
 1)
 Článek 28 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) musí být vykládán v tom smyslu, že smluvní pracovněprávní vztah vzniklý před 17. prosincem 2009 je do působnosti tohoto nařízení zahrnut, pouze pokud byl tento vztah v důsledku vzájemného souhlasu smluvních stran, který byl projeven k tomuto datu či později, změněn v takovém rozsahu, že je třeba mít za to, že byla od tohoto data uzavřena nová pracovní smlouva, což přísluší určit předkládajícímu soudu.
 2)
 Článek 9 odst. 3 nařízení č. 593/2008 musí být vykládán v tom smyslu, že vylučuje možnost soudu, jemuž je věc předložena, použít jako právní normu jiná imperativní ustanovení než imperativní ustanovení státu sídla soudu nebo státu, ve kterém mají být nebo byly povinnosti vyplývající ze smlouvy splněny, avšak nebrání tomu, aby tento soud zohlednil tato jiná imperativní ustanovení jakožto skutkovou okolnost, pokud to stanoví vnitrostátní právo, které je podle ustanovení tohoto nařízení pro smlouvu rozhodné. Tento výklad není zpochybněn zásadou loajální spolupráce zakotvenou v čl. 4 odst. 3 SEU.
 (1) Úř. věst. C 198, 15.6.2015.


text:
 7.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. května 2012 — JBF RAK v. Rada
 (Věc T-555/10) (1)
 (Dotace - Dovoz některých polyethylentereftalátů pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů - Konečné vyrovnávací clo a konečný výběr uloženého prozatímního cla - Článek 11 odst. 8, čl. 15 odst. 1 a čl. 30 odst. 5 nařízení (ES) č. 597/2009 - Zásada řádné správy)
 2012/C 200/26
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: JBF RAK LLC (Ras Al Khaimah, Spojené arabské emiráty) (zástupce: B. Servais, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: B. Driessen, zmocněnec, ve spolupráci s G. Berrischem, advokátem, a N. Chesaites, barrister)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Evropská komise (zástupci: H. van Vliet, M. França a G. Luengo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení prováděcího nařízení Rady (EU) č. 857/2010 ze dne 27. září 2010 o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 254, s. 10).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost JBF RAK LLC ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/25
 Žaloba podaná dne 13. června 2013 — Vita Phone v. OHIM (LIFEDATA)
 (Věc T-318/13)
 (2013/C 226/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vita Phone GmbH (Mannheim, Německo) (zástupci: P. Ruess a A. Doepner-Thiele, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 26. března 2013 ve věci R 1072/2012-1;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „LIFEDATA“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 10 a 44 — přihláška ochranné známky Společenství č. 10 525 053
 Rozhodnutí průzkumového referenta: zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009


text:
 7.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Riigikohus (Estonsko) dne 2. června 2017 – Starman Aktsiaselts v. Tarbijakaitseamet
 (Věc C-332/17)
 (2017/C 256/15)
 Jednací jazyk: estonština
 Předkládající soud
 Riigikohus
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Starman Aktsiaselts
 Žalovaný: Tarbijakaitseamet
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být článek 21 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU (1) ze dne 25. října 2011 vykládán v tom smyslu, že poskytovatel může poskytnout telefonní číslo, pro které platí vyšší sazba než je běžná [základní] sazba, pokud poskytovatel spotřebitelům srozumitelně poskytne jako telefonní linku vyhrazenou pro záležitosti týkající se uzavřených smluv kromě telefonního čísla za vyšší sazbu i snadno dostupné číslo pevné telefonní linky za běžnou [základní] sazbu?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Vylučuje článek 21 směrnice 2011/83/EU, aby byl spotřebitel, který využívá na základě své svobodné vůle telefonní číslo za vyšší sazbu za účelem vyřízení záležitostí týkajících se uzavřených smluv, ačkoli poskytovatel poskytl i srozumitelně a snadno dostupnou pevnou telefonní linku za běžnou [základní] sazbu, povinen zaplatit za navázání kontaktu s poskytovatelem vyšší sazbu?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Zavazuje omezení uvedené v článku 21 směrnice 2011/83 poskytovatele, aby spolu s číslem zkrácené volby všude poukazoval i na číslo pevné telefonní linky za běžnou [základní] sazbu a na informace ohledně cenových rozdílů?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. 2011, L 304, s. 64).


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/27
 Žaloba podaná dne 14. dubna 2005 Dagem Johanssonem a dalšími proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-160/05)
 (2005/C 171/44)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 14. dubna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Dagem Johanssonem, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), a třemi dalšími úředníky, zastoupenými Sébastienem Orlandim, Xavierem Martinem, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobci navrhují, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí o jmenování žalobců úředníky Evropských společenství v rozsahu, ve kterém určují jejich nástupní stupeň za použití článku 12 přílohy XIII služebního řádu;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dovolávané žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s žalobními důvody a hlavními argumenty ve věci T-130/05 a podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům ve věci T-58/05.


text:
 15.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/9
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. března 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce College van Beroep voor het Bedrijfsleven – Nizozemsko) – Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV v. Autoriteit Consument en Markt (ACM)
 (Věc C-536/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sítě a služby elektronických komunikací - Směrnice 2002/22/ES - Článek 25 odst. 2 - Informační služba o účastnických číslech a účastnické seznamy - Směrnice 2002/58/ES - Článek 12 - Poskytnutí osobních údajů účastníků pro účely jejich zveřejnění v telefonním seznamu nebo jejich využití informační službou o účastnických číslech - Forma a způsoby poskytnutí souhlasu účastníka - Rozlišování podle členského státu, v němž jsou účastnické seznamy nebo informační služba o účastnických číslech poskytovány - Zásada zákazu diskriminace“)
 (2017/C 151/12)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 College van Beroep voor het Bedrijfsleven
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Tele2 (Netherlands) BV, Ziggo BV, Vodafone Libertel BV
 Žalovaný: Autoriteit Consument en Markt (ACM)
 Další účastnice řízení: European Directory Assistance NV
 Výrok
 1)
 Článek 25 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES ze dne 25. listopadu 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „žádosti“ obsažený v tomto článku zahrnuje také žádost podanou podnikem, jenž je usazený v jiném členském státě, než ve kterém jsou usazené podniky, které přidělují účastníkům telefonní čísla, a který žádá o příslušné informace, jež mají tyto podniky k dispozici, pro účely poskytování veřejně dostupných informačních služeb o účastnických číslech a účastnických seznamů v tomto členském státě nebo v jiných členských státech.
 2)
 Článek 25 odst. 2 směrnice 2002/22, ve znění směrnice 2009/136, musí být vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby podnik, který přiděluje telefonní čísla účastníkům a který má podle vnitrostátní právní úpravy povinnost získat od těchto účastníků souhlas s použitím údajů, jež se jich týkají, pro účely poskytování informačních služeb o účastnických číslech a účastnických seznamů, formuloval tuto žádost tak, aby účastníci vyjádřili svůj souhlas s tímto použitím zvlášť podle toho, v jakém členském státě podniky, které by mohly informace uvedené v tomto ustanovení požadovat, tyto služby poskytují.
 (1) Úř. věst. C 27, 25. 1. 2016.


text:
 16.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/22
 Žaloba podaná dne 7. ledna 2013 — Ronja v. Komise
 (Věc T-3/13)
 2013/C 79/39
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ronja s. r. o. (Znojmo, Česká republika) (zástupce: E. Engin Deniz, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 nařídil jednání;
 —
 prohlásil za neplatné rozhodnutí Komise Gestdem 2012/3329 a poskytl přístup k veškerým dokumentům;
 —
 konstatoval, že Komise porušila právní předpisy, když nezahájila řízení o nesplnění povinnosti proti Rakouské republice kvůli porušení článku 13 směrnice 2001/37/ES (1) a článku 34 SFEU na základě § 7a rakouského tabákového zákona;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení a nákladů na zastoupení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody:
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 druhé odrážky nařízení (ES) č. 1049/2001 (2)
 Zde je podstatou tvrzení žalobkyně, že Komise odepřela úplný přístup k požadovaným dokumentům (dopis mezi Rakouskou republikou a Komisí v souvislosti se stížností č. 2008/4340 kvůli údajné neslučitelnosti rakouského tabákového zákona se směrnicí 2001/37) z velké části na základě argumentů rakouských úřadů, aniž by tyto argumenty věcně přezkoumala. Podle názoru žalobkyně však neměl přístup k dokumentům, nýbrž odepření přístupu negativní účinky na řízení o odpovědnosti státu, které vedla před rakouským ústavním soudem. Dodává, že cíl výjimečné úpravy čl. 4 odst. 2 druhé odrážky nařízení č. 1049/2001 spíše vyžadoval, aby byl přístup ke sporným dokumentům poskytnut.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nezahájila řízení o nesplnění povinnosti proti Rakouské republice kvůli porušení článku 13 směrnice 2001/37 a článku 34 SFEU na základě § 7a rakouského tabákového zákona.
 V této souvislosti žalobkyně mimo jiné tvrdí, že pokud by bylo zahájeno řízení o nesplnění povinnosti, nedospěl by rakouský ústavní soud ve svém rozhodnutí o nárocích žalobkyně plynoucích z odpovědnosti státu k závěru, že směrnice 2001/37 neposkytuje práva podnikům, nýbrž spotřebitelům.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/37/ES ze dne 5. června 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje tabákových výrobků (Úř. věst. L 194, s. 26; Zvl. vyd. 15/06, s. 147).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/18
 Usnesení Tribunálu ze dne 6. prosince 2012 — Spa Monopole v. OHIM — Royal Mediterranea (THAI SPA)
 (Věc T-664/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Omezení služeb uvedených v přihlášce ochranné známky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2013/C 32/28
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV (Spa, Belgie) (zástupci: L. de Brouwer, E. Cornu a É. De Gryse, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Royal Mediterranea, SA (Madrid, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 20. října 2011 (věc R 1976/2010-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV, a Royal Mediterranea, SA.
 Výrok
 1)
 O projednávané žalobě již není třeba rozhodovat.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 65, 3.3.2012.


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/50
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 11. května 2011 — J v. Komise
 (Věc F-53/09) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Úrazové pojištění a nemoc z povolání - Článek 73 služebního řádu - Odmítnutí uznat skutečnost, že nemoc má svůj původ v povolání - Povinnost provést řízení v přiměřené lhůtě)
 2011/C 252/106
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: J (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J. N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Martin a J. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobce uznat jako nemoc z povolání nemoc, kterou je postižen, jakož i rozhodnutí, že má zaplatit odměnu a výdaje lékaře, kterého určil, jakož i polovinu odměny a vedlejších výdajů třetího lékaře lékařské komise.
 Výrok rozsudku
 1)
 Evropské komisi se ukládá uhradit žalobci částku jedno euro z titulu náhrady škody.
 2)
 Návrhová žádání žalobce se ve zbývající části zamítají.
 3)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a ukládá se jí náhrada jedné čtvrtiny nákladů řízení žalobce.
 (1) Úř. věst. C 180, 1.8.2009, s. 64.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/6
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 7. září 2006 – Španělské království v. Rada Evropské unie
 (Věc C-310/04) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Zemědělství - Kapitola 10a hlavy IV nařízení (ES) č. 1782/2003 zavedená čl. 1 bodem 20 nařízení (ES) č. 864/2004 - Změna režimu podpory pro bavlnu - Podmínka, podle které musí být plodina ponechána na ploše alespoň do otevření tobolky - Soulad s protokolem č. 4 o bavlně, který je přílohou aktu o přistoupení Řecké republiky k Evropským společenstvím - Pojem podpora pro produkci - Povinnost uvést odůvodnění - Zneužití pravomoci - Obecné zásady proporcionality a legitimního očekávání)
 (2006/C 281/10)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, zmocněnec)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Balta a F. Florindo Gijón, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Nolin a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení kapitoly 10a hlavy IV nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003 zavedené nařízením Rady (ES) č. 864/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se mění a z důvodu přistoupení České republiky, Estonska, Kypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Polska, Slovinska a Slovenska k Evropské unii upravuje nařízení (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 161, s. 48; Zvl. vyd. 03/45, s. 136) – Změna režimu podpory pro bavlnu – Rozdělení podpor producentům ve dvou částech (jednotná platba a podpora vážící se na pěstování bavlny)
 Výrok
 1)
 Kapitola 10a hlavy IV nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001, zavedená čl. 1 bodem 20 nařízení Rady (ES) č. 864/2004 ze dne 29. dubna 2004 se zrušuje.
 2)
 Účinky uvedeného zrušení se odkládají do doby přijetí nového nařízení v přiměřené lhůtě.
 3)
 Radě Evropské unie se ukládá náhrada nákladů řízení.
 4)
 Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 228, 11.9.2004


text:
 8.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/13
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 11. listopadu 2004
 ve věci C-171/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het bedrijfsleven): Maatschap Toeters, M. C. Verberk proti Productschap Vee en Vlees (1)
 (Hovězí a telecí maso - Prémie za předčasné uvádění telat na trh - Lhůta pro podání žádosti o prémii - Způsoby počítání lhůty - Platnost nařízení (EHS) č. 3886/92)
 (2005/C 6/23)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-171/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nizozemsko) ze dne 13. dubna 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 14. dubna 2003, v řízení Maatschap Toeters, M. C. Verberk, jednající pod obchodním jménem „Verberk-Voeten“, proti Productschap Vee en Vlees, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda, A. Rosas (zpravodaj) a R. Silva de Lapuerta, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 11. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 a)
 Článek 3 odst. 2 písm. c) nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny, musí být vykládán tak, že lhůta vyjádřená v týdnech, jako je lhůta stanovená v článku 50a nařízení Komise (EHS) č. 3886/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režimy prémií stanovené nařízením Rady (EHS) č. 805/68 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem a kterým se ruší nařízení (EHS) č. 1244/82 a (EHS) č. 714/89, ve znění nařízení Komise (ES) č. 2311/96 ze dne 2. prosince 1996, končí uplynutím poslední hodiny dne, který se v posledním týdnu svým pojmenováním shoduje se dnem, kdy byla provedena porážka.
 b)
 Při uplatňování článku 50a nařízení č. 3886/92 členský stát nesmí určit okamžik podání žádosti o prémii podle vnitrostátních procesních pravidel, jimiž se v jeho vnitrostátním právním řádu řídí srovnatelné vnitrostátní lhůty pro žádosti.
 c)
 Článek 50a nařízení č. 3886/92 musí být vykládán tak, že žádost o prémii může být považována za „podanou“ ve lhůtě pouze tehdy, když došla příslušnému orgánu před uplynutím lhůty.
 2)
 Zkoumání druhé otázky neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost čl. 50a odst. 1 nařízení č. 3886/92 vzhledem k tomu, že zcela vylučuje nárok žadatele na prémii v případě, že překročí lhůtu k podání žádosti, bez ohledu na povahu a délku tohoto překročení lhůty.
 (1) Úř. věst. C 146, 21.6.2003.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 16. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landgericht Düsseldorf — Německo) — Melzer v. MF Global UK Ltd
 (Věc C-228/11) (1)
 (Soudní spolupráce v občanských věcech - Zvláštní příslušnosti v oblasti deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti - Přeshraniční účast několika osob na totožném protiprávním jednání - Možnost určit místní příslušnost podle místa jednání, kterého se dopustil jiný původce škody, než žalovaný („wechselseitige Handlungsortzurechnung“))
 2013/C 225/07
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Melzer
 Žalovaná: MF Global UK Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Landgericht Düsseldorf — Výklad čl. 5 bodu 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42) — Zvláštní příslušnosti ve věcech týkajících se deliktní nebo kvazideliktní odpovědnosti — Určení místní příslušnosti u žaloby na náhradu škody v případě přeshraniční účasti vícero osob na jednom a tom stejném protiprávním jednání — Možnost založení této příslušnosti podle místa, kde jednala jiná osoba, jež způsobila škodnou událost, než žalovaná.
 Výrok
 Článek 5 bod 3 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že na základě skutečnosti, která vedla ke vzniku škody přičítané jednomu z údajných původců škody, který není účastníkem sporu, neumožňuje založit příslušnost soudu ve vztahu k jinému údajnému původci uvedené škody, který nejednal v obvodu soudu rozhodujícího o žalobě.
 (1) Úř. věst. C 211, 16.7.2011.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/46
 Rozsudek Tribunálu ze dne 26. listopadu 2015 – Établissement Amra v. OHIM (KJ KANGOO JUMPS XR)
 (Věc T-390/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška ochranné známky Společenství KJ Kangoo Jumps XR - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 027/57)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Établissement Amra (Vaduz, Lichtenštejnsko) (zástupce: S. Rizzo, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 10. března 2014 (věc R 1511/2013-2) týkajícímu se přihlášky „trojrozměrného“ označení KJ Kangoo Jumps XR jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Établissement Amra se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 315, 15. 9. 2014.


text:
 7.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 66/30
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 30. listopadu 2012 proti Islandu
 (věc E-13/12)
 2013/C 66/10
 Dne 30. listopadu 2012 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený Xavierem Lewisem a Mariou Moustakaliovou, 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgium, kteří jednali jako zmocněnci Kontrolního úřadu ESVO, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby
 1)
 prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 10 části 7.1 kapitoly I přílohy I k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Rady 90/167/EHS ze dne 26. března 1990, kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství) začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, a dále
 2)
 uložil Islandu úhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že podle článku 15 směrnice Rady 90/167/EHS ze dne 26. března 1990 („směrnice“) a článku 7 Dohody o EHP je Island povinen přijmout opatření nutná k provedení směrnice a oznámit přijatá opatření Kontrolnímu úřadu ESVO.
 —
 Kontrolní úřad ESVO uvádí, že takové oznámení od islandské vlády neobdržel, ani nemá k dispozici jiné informace, na základě nichž by bylo možné dojít k závěru, že opatření nutná k provedení směrnice byla přijata.
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 15 směrnice a článku 7 Dohody o EHP, neboť ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení směrnice nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu.


text:
 18.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 49/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. prosince 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf — Německo) — Haltergemeinschaft LBL GbR v. Hauptzollamt Düsseldorf
 (Věc C-250/10) (1)
 (Směrnice 2003/96/ES - Zdanění energetických produktů a elektřiny - Článek 14 odst. 1 písm. b) - Osvobození energetických produktů používaných jako pohonné hmoty nebo paliva pro leteckou dopravu - Pohonné hmoty poskytnuté charterovým pronajímatelem letadla, které jeho nájemci využívají pro své lety za jinými účely než za účelem poskytování letecké služby za úplatu)
 2012/C 49/10
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Haltergemeinschaft LBL GbR
 Žalovaný: Hauptzollamt Düsseldorf
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Düsseldorf — Výklad čl. 14 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, s. 51; Zvl. vyd. 09/01, s. 405) — Rozsah osvobození od daně, které je stanoveno pro energetické produkty dodávané za účelem použití jako palivo pro leteckou dopravu — Osvobození od daně pro palivo poskytnuté pronajímatelem nebo charterovým pronajímatelem letadla, který není leteckým dopravcem, jenž bylo použito nájemci letadla k jejich letům provedeným za obchodními účely
 Výrok
 Článek 14 odst. 1 písm. b) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, je třeba vykládat v tom smyslu, že osvobození od daně, které toto ustanovení stanoví pro energetické produkty dodávané jako pohonné hmoty nebo paliva pro jiný druh létání než soukromé rekreační létání, se nevztahuje na takový podnik, jako je podnik dotčený ve věci v původním řízení, jestliže pronajímá nebo charterově pronajímá své vlastní letadlo i s pohonnými hmotami podnikům, jejichž lety neslouží přímo poskytování letecké služby těmito podniky za úplatu.
 (1) Úř. věst. C 226, 30.7.2011.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/47
 Žaloba podaná dne 20. dubna 2014 – ZZ v. Parlament
 (Věc F-37/14)
 2014/C 184/79
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: M. Casado García-Hirschfeld, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Parlamentu nepřevést 16 dní dovolené, které nebyly vyčerpány v roce 2012, do roku 2013 poté, co žalobkyně byla dlouhodobě v pracovní neschopnosti z důvodu vážné nemoci.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí o odmítnutí převést nad rámec hranice 12 dnů dny dovolené žalobce z roku 2012 do roku 2013;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí Generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 21. ledna 2014, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce ze dne 4. října 2013;
 —
 uložit žalovanému náhradu veškerých nákladů řízení.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeidshof te Brussel — Belgie) — Omalet NV v. Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
 (Věc C-245/09) (1)
 (Volný pohyb služeb - Článek 49 ES - Podnikatel usazený v členském státě - Využívání subdodavatelů usazených ve stejném členském státě - Zcela vnitrostátní situace - Nepřípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce)
 2011/C 63/08
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Arbeidshof te Brussel
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Omalet NV
 Žalovaná: Rijksdienst voor Sociale Zekerheid
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeidshof te Brussel — Výklad článku 49 ES — Právní předpisy v sociální oblasti — Podnikatel usazený v Belgii, který využívá služeb subdodavatelů usazených ve stejném členském státě, kteří nejsou registrováni u vnitrostátních orgánů — Otázka použití článku 49 ES
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím arbeidshof te Brussel (Belgie) ze dne 25. června 2009 je nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 220, 12.9.2009.


text:
 29.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/20
 Usnesení Tribunálu ze dne 1. září 2011 — Elosta v. Komise
 (Věc T-102/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Lhůta k podání žaloby - Opožděnost - Neexistence vyšší moci - Neexistence omluvitelného omylu - Nepřípustnost)
 2011/C 319/41
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Abdelrazag Elosta (Pinner, Middlesex, Spojené království) (zástupci: E. Grieves, barrister, A. McMurdie, solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: E. Paasivirta a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: R. Szostak, G. Étienne, M.-M. Josephides a E. Finnegan, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na zrušení nařízení Komise (ES) č. 1330/2008 ze dne 22. prosince 2008, kterým se po sto třetí mění nařízení Rady (ES) č. 881/2002 o zavedení některých zvláštních omezujících opatření namířených proti některým osobám a subjektům spojeným s Usámou bin Ládinem, sítí Al-Kajdá a Talibanem (Úř. věst. L 345, s. 60), v rozsahu, v němž se týká žalobce.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Abdelrazag Elosta ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada nákladů vynaložených Evropskou komisí.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011.


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/20
 Žaloba podaná dne 23. září 2011 — Německo v. Komise
 (Věc T-500/11)
 2011/C 355/37
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: T. Henze a K. Petersen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál
 —
 zrušil rozhodnutí Komise K(2011) 4922, v konečném znění, ze dne 13. července 2011 o státní podpoře N 438/2010 K(2011), v rozsahu, ve kterém se v něm konstatuje, že celý program podřízených půjček spadá pod nařízení Komise (ES) č. 1998/2006 ze dne 15. prosince 2006 o použití článků 87 a 88 Smlouvy na podporu de minimis,
 —
 podpůrně zrušil celé rozhodnutí,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise týkajícímu se programu podřízených půjček WACHSTUM pro podniky s ratingem v Sasku-Anhaltsku v rozsahu, ve kterém se v něm konstatuje, že celý program podřízených půjček spadá pod nařízení (ES) o podporách de minimis.
 Žalobou je napadán názor Komise, že již na základě pouhé okolnosti, že jsou tyto půjčky poskytovány zvláštní úvěrovou institucí, se musí vycházet z toho, že nejsou poskytovány v tržních podmínkách, a tudíž je nutno dodržet ustanovení nařízení de minimis.
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod: porušení článku 107 SFEU ve spojení s články 1 a 2 nařízení č. 1998/2006 tím, že existence výhody byla zjištěna nesprávně, anebo pouze tvrzena
 Zjištění Komise, že opatření spadá pod nařízení de minimis, je z hmotněprávního hlediska nesprávné. Adresáti programu půjček nezískali výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, takže program půjček nelze v převažujících případech jeho uplatnění již z tohoto důvodu považovat za podporu.
 —
 Komise nesměla z pouhé okolnosti, že je půjčka poskytována zvláštní úvěrovou institucí, dovozovat existenci výhody. Zejména u půjček záleží na podmínkách jejich poskytnutí. Pro posouzení, zda je poskytnuta výhoda, je rozhodující úroková míra, zajištění půjčky, jakož i celková situace podniku, který půjčku získá. Je třeba zjišťovat, zda by soukromý investor poskytl srovnatelnou půjčku se stejnou úrokovou mírou a zajištěním, jako ty, jež byly dohodnuty v daném případě.
 —
 Podle dosavadní rozhodovací praxe Komise by byly tyto indikátory u podřízených půjček konkretizovány tzv. metodou Brandenburg na základě oznámení Komise o metodě stanovování referenčních úrokových sazeb tak, že se nejedná o podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Od této rozhodovací praxe se Komise náhle odvrací a za základ rozhodnutí bere pouze vlastnost úvěrové instituce poskytující půjčku. Tato vlastnost je však jakožto indikátor zcela nevhodná, neboť i zvláštní úvěrové instituce mohou provozovat svou činnost v tržních podmínkách.
 2)
 Druhý žalobní důvod: porušení povinnosti uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU
 Žalobkyně dále vytýká porušení povinnosti uvést odůvodnění vyplývající z článku 296 SFEU, jelikož se Komise spokojila s paušálními domněnkami a dovozeními, ale neprokázala, proč podmínky půjčky nebyly tržní a proč se náhle odchýlila od své dosavadní rozhodovací praxe.
 3)
 Třetí žalobní důvod: různé formy porušení práva být vyslechnut
 Dále jsou uplatňovány různá porušení práva být vyslechnut, jelikož Komise před vydáním napadeného rozhodnutí neprojednala změnu svého názoru s vládou Spolkové republiky Německo.


text:
 31.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 8. června 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Spojené království) — The Queen, na žádost: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd v. Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
 (Věc C-58/08) (1)
 (Nařízení (ES) č. 717/2007 - Roaming ve veřejných mobilních telefonních sítích ve Společenství - Platnost - Právní základ - Článek 95 ES - Zásady proporcionality a subsidiarity)
 2010/C 209/04
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: The Queen, na žádost: Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd
 Žalovaný: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
 za přítomnosti: Office of Communications, Hutchison 3G UK Ltd, GSM Association
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — Platnost nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 717/2007 ze dne 27. června 2007 o roamingu ve veřejných mobilních telefonních sítích ve Společenství a o změně směrnice 2002/21/ES (Úř. věst. L 171, s. 32) — Volba právního základu — Platnost článku 4, čl. 2 odst. 2 písm. a) a čl. 6 odst. 3 nařízení, které stanoví maximální cenu za roamingová volání, s ohledem na zásadu proporcionality a zásadu subsidiarity
 Výrok
 Přezkum položených otázek neodhalil žádné skutečnosti, kterými by mohla být dotčena platnost nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 717/2007 ze dne 27. června 2007 o roamingu ve veřejných mobilních telefonních sítích ve Společenství a o změně směrnice 2002/21/ES.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 25.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012 — Pharmazeutische Fabrik Evers v. OHIM — Ozone Laboratories Pharma (HYPOCHOL)
 (Věc T-517/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství HYPOCHOL - Starší národní obrazová ochranná známka HITRECHOL - Relativní důvod pro zamítnutí - Neexistence nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 258/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pharmazeutische Fabrik Evers GmbH & Co. KG (Pinneberg, Německo) (zástupci: R. Kaase a R. Möller, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Ozone Laboratories Pharma SA (Bukurešť, Rumunsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 1. září 2010 (věc R 1332/2009-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Pharmazeutische Fabrik Evers GmbH & Co. KG a Ozone Laboratories Pharma SA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Pharmazeutische Fabrik Evers GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011.


text:
 16.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 216/7
 Žaloba podaná dne 23. října 2015 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-25/15)
 (2016/C 216/04)
 Dne 23. října 2015 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgie) Carstenem Zatschlerem, Markusem Schneiderem a Clémence Perrinovou, žalobu k Soudnímu dvoru ESVO směřující proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 Prohlásil, že Island tím, že ve stanovené lhůtě nepřijal všechna opatření nezbytná k tomu, aby příjemci navrátili státní podporu, jež byla na základě článků 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO č. 404/14/KOL ze dne 8. října 2014 o režimu investičních pobídek na Islandu prohlášena za neslučitelnou s fungováním Dohody o Evropském hospodářském prostoru, že ve stanovené lhůtě odmítl zrušit veškeré dosud neuhrazené platby podle čl. 7 třetí věty uvedeného rozhodnutí a že ve stanovené lhůtě neposkytl Kontrolnímu úřadu ESVO veškeré informace podle článku 8 uvedeného rozhodnutí, nesplnil své povinnosti vyplývající z čl. 14 odst. 3 části II protokolu 3 Dohody mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora a z článků 6, 7 a 8 rozhodnutí č. 404/14/KOL.
 2.
 Nařídil Islandu uhradit příslušné náklady.
 Právní a skutkové okolnosti a žalobní důvody:
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z rozhodnutí Kontrolního úřadu č. 404/14/KOL ze dne 8. října 2014o režimu investičních pobídek na Islandu (dále jen „rozhodnutí o navrácení podpory“ nebo „rozhodnutí“),
 —
 Kontrolní úřad ESVO uvádí, že v rozhodnutí o navrácení podpory mimo jiné zjistil, že pět investičních dohod, které Island uzavřel s příslušnými společnostmi, zahrnovalo novou státní podporu, jež byla neslučitelná s fungováním Dohody o EHP,
 —
 Kontrolní úřad ESVO uvádí, že článek 6 rozhodnutí o navrácení podpory ukládá Islandu přijmout všechna opatření nezbytná k tomu, aby příjemci navrátili protiprávní státní podporu uvedenou v článcích 2, 3, 4 a 5 rozhodnutí,
 —
 Kontrolní úřad ESVO uvádí, že čl. 7 třetí věta rozhodnutí o navrácení podpory ukládá Islandu povinnost zrušit veškeré dosud neuhrazené platby podpory, a to ode dne oznámení tohoto rozhodnutí, tj. od 8. října 2014,
 —
 Kontrolní úřad ESVO dále uvádí, že článek 8 rozhodnutí o navrácení podpory ukládal Islandu povinnost poskytnout Kontrolnímu úřadu informace stanovené v tomto článku do 9. prosince 2014.


text:
 29.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 168/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 27. března 2017 – Köln-Aktienfonds Deka v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-156/17)
 (2017/C 168/34)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Köln-Aktienfonds Deka
 Odpůrce: Staatssecretaris van Financiën
 Další účastníci řízení: Nederlandse Orde van Belastingadviseurs, Loyens en Loeff NV
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 56 SES (nyní článek 63 SFEU) tomu, aby investičnímu fondu, který je usazen mimo Nizozemsko, nebyla vrácena nizozemská daň z dividend, která byla vybrána z dividend, jež uvedený fond získal od subjektů usazených v Nizozemsku, z toho důvodu, že se na něj nevztahuje povinnost provést srážku nizozemské daně z dividend, zatímco na takové vrácení daně má nárok daňový subjekt kolektivního investování, který je usazen v Nizozemsku a jenž pro účely nizozemské daně z dividend každoročně vyplácí investiční výnosy svým akcionářům či podílníkům?
 2)
 Brání článek 56 SES (nyní článek 63 SFEU) tomu, aby investičnímu fondu, který je usazen mimo Nizozemsko, nebyla vrácena nizozemská daň z dividend, která byla vybrána z dividend, jež uvedený fond získal od subjektů usazených v Nizozemsku, z toho důvodu, že uspokojivě neprokázal, že jeho akcionáři či podílníci splňují podmínky stanovené nizozemskými právními předpisy?
 3)
 Brání článek 56 SES (nyní článek 63 SFEU) tomu, aby investičnímu fondu, který je usazen mimo Nizozemsko, nebyla vrácena nizozemská daň z dividend, která byla vybrána z dividend, jež uvedený fond získal od subjektů usazených v Nizozemsku, z toho důvodu, že každoročně nevyplácí svým akcionářům či podílníkům veškeré investiční výnosy, a to nejpozději do osmi měsíců po uplynutí účetního období, přestože v zemi, v níž je usazen, se podle použitelných právních předpisů investiční výnosy v rozsahu, v němž nejsou vyplaceny, považují a) za vyplacené a/nebo b) jsou zohledněny v rámci daně, která je v takové zemi vybírána od akcionářů či podílníků, jako by byly vyplaceny, zatímco na takové vrácení daně má nárok daňový subjekt kolektivního investování, který je usazen v Nizozemsku a jenž pro účely nizozemské daně z dividend každoročně vyplácí veškeré investiční výnosy svým akcionářům či podílníkům?


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/34
 Žaloba podaná dne 14. března 2014 – Freitas v. Parlament a Rada
 (Věc T-185/14)
 2014/C 184/56
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: José Freitas (Porto, Portugalsko) (zástupce: J.-P. Hordies, advokát)
 Žalovaní: Rada Evropské unie a Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 zrušil čl. 1 odst. 2 bod b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/55/EU ze dne 20. listopadu 2013, kterou se mění směrnice 2005/36/ES o uznávání odborných kvalifikací a nařízení (EU) č. 1024/2012 o správní spolupráci prostřednictvím systému pro výměnu informací o vnitřním trhu („nařízení o systému IMI“), zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 28. prosince 2013 (L 354/132);
 —
 uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z porušení článku 49 SFEU v rozsahu, v němž povolání notáře spadá do působnosti článku 49 SFEU, který se týká svobody usazování, a nespadá pod výkon veřejné moci ve smyslu článku 51 SFEU. Povolání notáře tedy nemůže být vyňato z působnosti směrnice 2005/36/ES (1).
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality, jelikož notáři, kteří jsou jmenováni úředním aktem vlády, jsou obecně a absolutně vyňati z působnosti směrnice 2005/35/ES.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22)


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/20
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 10. září 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Juzgado de lo Social de Madrid — Španělsko) — Francisco Vicente Pereda v. Madrid Movilidad SA
 (Věc C-277/08) (1)
 („Směrnice 2003/88/ES - Úprava pracovní doby - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Pracovní volno z důvodu nemoci - Dovolená za kalendářní rok, která spadá do doby pracovního volna z důvodu nemoci - Nárok na čerpání dovolené za kalendářní rok v jiném období“)
 2009/C 267/35
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Juzgado de lo Social de Madrid
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Francisco Vicente Pereda
 Žalovaná: Madrid Movilidad SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Juzgado de lo Social de Madrid — Výklad čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby (Úř. věst. L 299, s. 9; Zvl. vyd. 05/04, s. 381) — Pracovník v pracovní neschopnosti v době dovolené za kalendářní rok stanovené podnikem z důvodu pracovního úrazu, k němuž došlo před nastoupením dovolené — Nárok pracovníka čerpat dovolenou za kalendářní rok v jiném období
 Výrok
 Článek 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby musí být vykládán v tom smyslu, že brání vnitrostátním ustanovením nebo kolektivním smlouvám, které stanoví, že pracovník, který během doby dovolené za kalendářní rok stanovené v rozvrhu čerpání dovolených podniku, ve kterém je zaměstnán, čerpá pracovní volno z důvodu nemoci, nemá po návratu do práceschopného stavu nárok na čerpání své dovolené za kalendářní rok v jiném období, než bylo původně stanoveno, případně ani mimo příslušné referenční období.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Aachen (Německo) dne 19. května 2016 – Frank Sleutjes
 (Věc C-278/16)
 (2016/C 335/41)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Aachen
 Účastníci původního řízení
 Frank Sleutjes
 Další účastník řízení: státní zastupitelství Cáchy
 Předběžná otázka
 Je třeba vykládat článek 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU (1) ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení (Celex-č. 32010L0064) v tom smyslu, že pojem „rozsudek“ v § 37 odst. 3 StPO (Strafprozessordnung – trestní řád) zahrnuje rovněž trestní příkazy ve smyslu § 407 a násl. StPO?
 (1) Úř. věst. L 280, s. 1.


text:
 2.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. ledna 2015 – easyJet Airline v. Komise
 (Věc T-355/13) (1)
 („Hospodářská soutěž - Zneužití dominantního postavení - Trh letištních služeb - Rozhodnutí o zamítnutí stížnosti - Článek 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 - Vyřízení věci orgánem pro hospodářskou soutěž členského státu - Zamítnutí stížnosti z důvodu přednosti - Rozhodnutí orgánu pro hospodářskou soutěž, který vyvodil závěry v oblasti práva hospodářské soutěže, ze šetření vedeného z hlediska vnitrostátních právních předpisů použitelných v dotčeném odvětví - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2015/C 073/32)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: easyJet Airline Co. Ltd (Luton, Spojené království) (zástupci: M. Werner a R. Marian, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Biolan a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Luchthaven Schiphol NV (Schiphol, Nizozemsko) (zástupci: J. de Pree, G. Hakopian a S. Molin, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2013) 2727 final ze dne 3. května 2013, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobkyní proti Luchthaven Schiphol z důvodu údajného protisoutěžního jednání na trhu letištních služeb (věc COMP/39.869 – easyjet v. Schiphol).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 easyJet Airline Co. Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


text:
 20.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 222/37
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 12. května 2016 – Guittet v. Komise
 (Věc F-92/15) (1)
 („Veřejná služba - Bývalý úředník - Sociální zabezpečení - Úraz - Článek 73 služebního řádu - Ukončení řízení - Určení míry trvalé částečné invalidity - Dodatečný příspěvek k částce vyplácené v případě trvalé částečné invalidity - Výkon zrušujícího rozsudku - Nevyléčitelná a úplná hluchota“)
 (2016/C 222/48)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Christian Guittet (Cannes, Francie) (zástupci: L. Levi a A. Tymen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: T. S. Bohr, zmocněnec, C. Mélotte, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byla přehodnocena míra žalobcovy trvalé částečné invalidity, a rozhodnutí, kterým byla částečně zamítnuta stížnost žalobce, a návrh na náhradu údajně způsobené majetkové a nemajetkové újmy.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 6. října 2014, jímž se ukončuje řízení zahájené podle článku 73 služebního řádu úředníků Evropské unie v důsledku nehody Christiana Guitteta ze dne 8. prosince 2003, se v rozsahu, v němž stanovilo míru žalobcovy trvalé částečné invalidity na 65 % na základě článku 12 společných pravidel orgánů Evropské unie o pojištění pro případ úrazu a nemoci z povolání ve znění před 1. lednem 2006, zrušuje.
 2)
 Evropské komisi se ukládá zaplatit Ch. Guittetovi částku 5 000 eur.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené M. Guittetem.
 (1) Úř. věst. C 294, 7.9.2015, s. 83.


text:
 22.2.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 52/29
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. prosince 2013 Melkveebedrijf Overenk BV a další proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 11. září 2013 ve věci T-540/11, Melkveebedrijf Overenk a další v. Komise
 (Věc C-643/13 P)
 2014/C 52/53
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel BV, M.H.H.M. Moonen (zástupci: P. E. Mazel a A. van Beelen, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnic řízení podávajících kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr zrušil napadené usnesení a vrátil věc Tribunálu k novému přezkumu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Usnesení je třeba zrušit z důvodu vad řízení, které poškodily zájmy žalobců, a z důvodu porušení unijního práva Tribunálem.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/54
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 17. června 2008 – Dow AgroSciences v. EÚBP
 (Věc T-397/06) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody - Směrnice 91/414/EHS - Přípravky na ochranu rostlin - Stanovisko Evropského úřadu pro bezpečnost potravin - Akt, který nemůže být napaden žalobou - Přípravný akt - Nepřípustnost“)
 (2008/C 209/96)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dow AgroSciences Ltd (Hitchin, Hertfordshire, Spojené království) (zástupci: K. Van Maldegem a C. Mereu, advokáti)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EÚBP) (zástupci: původně A. Cuvillier a D. Detken, poté A. Cuvillier a S. Gabbi, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalovaného: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Parpala a B. Doherty, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení stanoviska EÚBP ze dne 28. července 2006 týkajícího se přezkoumání účinné látky Haloxyfop-R podle směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332) a návrh na náhradu utrpěné škody
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Dow AgroSciences Ltd, Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EÚBP) a Komise ponesou každý vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 8.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. července 2011 — Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-471/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-472/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-473/09 P) v. Evropská komise, Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco, Comunidad Autónoma de la Rioja, Camara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa, Confederación Empresarial Vasca (Confebask)
 (Spojené věci C-471/09 P a C-473/09) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Žaloba na neplatnost - Rozhodnutí Komise o režimech státních podpor zavedených Španělskem ve prospěch podniků v provinciích Vizcaya, Álava a Guipúzcoa - Zápočet daně ve výši 45 % investic - Legitimní očekávání - Zásada proporcionality - Zásady právní jistoty a řádné správy - Dodržení přiměřené lhůty - Neoznámení)
 2011/C 298/05
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé): Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya (C-471/09 P), Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava (C-472/09 P), Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa (C-473/09 P) (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández a M. Morales Isasi, abogados)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre a C. Urraca Caviedes, zmocněnci), Comunidad Autónoma del País Vasco — Gobierno Vasco (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández a M. Morales Isasi, abogados), Comunidad Autónoma de la Rioja (zástupci: J. M. Criado Gámez a E. Martínez Aguirre, abogados), Camara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa (zástupci: I. Sáenz-Cortabarría Fernández a M. Morales Isasi, abogados), Confederación Empresarial Vasca (Confebask)
 Vedlejší účastník podporující žalobce navrhovatele: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnec)
 Předmět
 Kasační opravné prostředky podané proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého rozšířeného senátu) ze dne 9. září 2009, Diputación Foral de Álava a Gobierno Vasco a další v. Komise (T-227/01 až T-229/01, T-265/01, T-266/01 a T-270/01), kterým zamítl ve věcech T-227/01 a T-265/01 žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise 2002/820/ES ze dne 11. července 2001 o režimech státních podpor zavedených Španělskem ve prospěch podniků v provincii Álava ve formě zápočtu daně ve výši 45 % investic (Úř. věst. 2002, L 296, s. 1), ve věcech T-228/01 a T-266/01 žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise 2003/27/ES ze dne 11. července 2001 o režimech státních podpor zavedených Španělskem ve prospěch podniků v provincii Vizcaya ve formě zápočtu daně ve výši 45 % investic (Úř. věst. 2003, L 17, s. 1) a ve věcech T-229/01 a T-270/01 žalobu na neplatnost rozhodnutí Komise 2002/894/ES ze dne 11. července 2001 o režimech státních podpor zavedených Španělskem ve prospěch podniků v provincii Guipúzcoa ve formě zápočtu daně ve výši 45 % investic (Úř. věst. 2002, L 314, s. 26)
 Výrok
 1)
 Hlavní kasační opravné prostředky a vzájemné kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Territorio Histórico de Vizcaya — Diputación Foral de Vizcaya, Territorio Histórico de Álava — Diputación Foral de Álava, Territorio Histórico de Guipúzcoa — Diputación Foral de Guipúzcoa, Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Vizcaya, Cámara Oficial de Comercio e Industria de Álava a Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Guipúzcoa ponesou rovným dílem náklady řízení o kasačních opravných prostředcích.
 3)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 37, 13.2.2010.


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/5
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 24. června 2004
 ve věci C-421/02, Komise Evropských společenství proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (1)
 (Nesplnění povinností státem - Směrnice 85/337/EHS - Neúplné provedení)
 (2004/C 201/08)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-421/02, Komise Evropských společenství (zmocněnec: X. Lewis) proti Spojenému království Velké Británie a Severního Irska (zmocněnec: Ph. Ormond), jejímž předmětem je určení, že Spojené království Velké Británie a Severního Irska nesplnilo povinnosti, které jsou mu uloženy na základě směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů určitých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40), ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997 (Úř. věst. L 73, s. 5), tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s čl. 4 odst. 2 této směrnice, pokud jde o záměry uvedené v její příloze II bodu 1 písm. b) a c), nebo v každém případě tím, že Komise o těchto opatřeních neuvědomilo, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, předseda, R. Schintgen a N. Colneric (zpravodaj), soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer; tajemník: R. Grass, vydal 24. června 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska nesplnilo povinnosti, které jsou mu uloženy na základě směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997, tím, že ve Skotsku a v Severním Irsku nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s čl. 4 odst. 2 této směrnice, pokud jde o záměry uvedené v její příloze II bodu 1 písm. c), a tím, že neoznámilo opatření přijatá za tímto účelem v Anglii a ve Walesu.
 2.
 Spojenému království Velké Británie a Severního Irska se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 7, 11.1.2002


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/12
 Žaloba podaná dne 7. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-60/07)
 (2007/C 69/28)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Šmerdová a L. Pignataro, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že tím, že Česká republika nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k tomu, aby bylo dosaženo souladu se směrnicí Komise 2004/33/ES (1) ze dne 22. března 2004, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/98/ES, pokud jde o některé technické požadavky na krev a krevní složky, nebo to v každém případě nesdělila Komisi, nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 9 odstavce 1 uvedené směrnice;
 —
 uložit České republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 8. února 2005.
 (1) Úř. věst. L 91, s. 25: CS. ES Kapitola 15 Svazek 08 S. 272.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. června 2017 – Cipriani v. EUIPO – Hotel Cipriani (CIPRIANI)
 (Věc T-343/14) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie CIPRIANI - Dobrá víra - Článek 52 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Neporušení práva na jméno proslulé osoby - Článek 53 odst. 2 písm. a) nařízení č. 207/2009“)
 (2017/C 277/45)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Arrigo Cipriani (Benátky, Itálie) (zástupci: A. Vanzetti, G. Sironi a S. Bergia, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Hotel Cipriani Srl (Benátky) (zástupci: původně C. Hoole, solicitor, poté T. Alkin, B. Brandreth, barristers, W. Sander, P. Cantrill, M. Pearce, A. Hall a A. Ward, solicitors, a konečně B. Brandreth, barrister, A. Poulter a P. Brownlow, solicitors)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu EUIPO ze dne 14. března 2014 (věc R 224/2012-4), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi A. Ciprianim a společností Hotel Cipriani.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Arrigo Cipriani ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Úřadu Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a náklady řízení společnosti Hotel Cipriani Srl.
 (1) Úř. věst. C 261, 11.8.2014.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/27
 Žaloba podaná dne 2. března 2012 — Řecká republika v. Komise
 (Věc T-105/12)
 2012/C 133/54
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Řecká republika (zástupci: K. Samoni a N. Dafniou)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 přijal žalobu na neplatnost;
 —
 zrušil napadené rozhodnutí Komise a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Řecká republika se svou žalobou domáhá zrušení (v souladu s článkem 263 SFEU) rozhodnutí 1472708 ze dne 3. ledna 2012„o pokračování v platbě denní pokuty ve výši 31 536 euro za každý den prodlení s přijetím opatření nezbytných k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora Evropské unie ve věci C-65/05“ v části požadující zaplacení této pokuty od 22. srpna 2011. Podle uvedeného napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž se podle Komise zdá, že Řecká republika nepřijala opatření nezbytná k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora Evropské unie ve věci C-65/05 a v důsledku druhého rozsudku Soudního dvora ve věci C-109/08, byla Řecká republika vyzvaná zaplatit částku 4 825 008 euro z titulu pokuty za období od 1. července 2011 do 30. listopadu 2011.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z nesprávného posouzení Komise týkajícího se přijetí nezbytných opatření Řeckou republikou pro dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora
 Žalovaná provedla nesprávné posouzení a výklad opatření přijatých Řeckou republikou k dosažení souladu s rozsudkem Soudního dvora. Řecká republika tvrdí, že přijala všechna opatření nezbytná k provedení rozsudku Soudního dvora přijetím zákona č. 4002/2011, který zrušuje, jak to vyžaduje rozsudek Soudního dvora Evropské unie ve věci C-65/05, sporné články zákona č. 3037/2002.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z překročení pravomoci ze strany Komise
 Komise překročila hranice své úlohy strážkyně Smluv, protože se nespokojila s provedením, ať už zjevným či nikoliv, opatření k dosažení souladu. Krom toho šla nad rámec rozsudků Soudního dvora v rozsahu, v němž Řecká republika dosáhla plného souladu s těmito rozsudky
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z nedostatku odůvodnění ze strany Komise
 Ve svém rozhodnutí, napadeném v projednávaném případě Řeckou republikou, Komise neodůvodnila ani nevysvětlila důvody, pro které požádala o pokračování v platbě pokuty za období po přijetí zákona č. 4002/2011, a sice pro období od 22. srpna 2011 do 30. září 2011.
 Řecká republika zpochybňuje tuto dodatečnou částku v rozsahu, v němž má za to, že od zveřejnění uvedeného zákona plně dosáhla souladu s rozsudky Soudního dvora.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z použití nesprávného právního základu
 Podle názoru Řecké republiky, pokud se Komise domnívala, že Řecká republika nesprávně použila zákon č. 4002/2011, měla uplatnit článek 258 SFEU a zahájit nové řízení o nesplnění povinnosti, namísto vyžadování pokračování v platbě pokuty.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 7. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour constitutionnelle — Belgie) — Institut professionnel des agents immobiliers (IPI) v. Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL, Grégory Francotte
 (Věc C-473/12) (1)
 (Zpracování osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Články 10 a 11 - Informační povinnost - Článek 13 odst. 1 písm. d) a g) - Výjimky - Rozsah výjimek - Soukromí detektivové jednající pro organizaci vykonávající dohled nad regulovaným povoláním - Směrnice 2002/58/ES - Článek 15 odst. 1)
 2014/C 9/19
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour constitutionnelle
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Institut professionnel des agents immobiliers (IPI)
 Žalovaní: Geoffrey Englebert, Immo 9 SPRL, Grégory Francotte
 Za přítomnosti: Union professionnelle nationale des détectives privés de Belgique (UPNDP), Association professionnelle des inspecteurs et experts d’assurances ASBL (APIEA), Conseil des ministres
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour constitutionnelle (Belgie) — Výklad čl. 11 odst. 1 a čl. 13 odst. 1 písm. d) a g) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 281, s. 31; Zvl. vyd. 13/15, s. 355), jakož i čl. 6 odst. 3 SEU — Úplná harmonizace? — Možnost členského státu zavést omezení či výjimku z povinnosti z povinnosti bezprostředně informovat dotčenou osobu — Rozsah výjimky z této povinnosti — Zahrnutí profesní činnosti soukromých detektivů — Slučitelnost článku 13 směrnice 95/46/CE s čl. 6 odst. SEU 3 v případě záporné odpovědi, a to konkrétněji s ohledem na zásadu rovnosti a zásadu zákazu diskriminace
 Výrok
 Článek 13 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že členské státy mají nikoli povinnost, nýbrž možnost zavést do svého vnitrostátního práva jednu nebo několik výjimek z povinnosti informovat subjekty údajů o zpracování jejich osobních údajů, které upravuje.
 Výjimka upravená v čl. 13 odst. 1 písm. d) směrnice 95/46 se vztahuje na činnost soukromého detektiva jednajícího pro profesní organizaci za účelem vyšetřování porušení deontologických pravidel regulovaného povolání, v projednávaném případě povolání realitního makléře.
 (1) Úř. věst. C 26, 26.1.2013.


text:
 9.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 46/48
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2014 – Comptoir d'Épicure v. OHIM – A-Rosa Akademie (da rosa)
 (Věc T-405/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Žádost o mezinárodní zápis s určením Evropského společenství - Obrazová ochranná známka da rosa - Starší slovní ochranná známka Společenství aROSA - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Článek 42 odst. 2 a 3 nařízení č. 207/2009 a pravidlo 22 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2015/C 046/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Le Comptoir d'Épicure (Paříž, Francie) (zástupce: S. Arnaud, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: V. Melgar, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: A-Rosa Akademie GmbH (Rostock, Německo) (zástupce: A. Theis, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 22. května 2013 (věc R 1195/2012 5) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností A-Rosa Akademie Gmbh a Comptoir d’Épicure
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Comptoir d’Épicure se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 284, 28.9.2013.


text:
 10.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/17
 Žaloba podaná dne 20. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-503/08)
 (2009/C 6/29)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Dejmek a E. Adsera Ribera, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že tím, že Španělské království nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES (1) ze dne 26. října 2005 o přeshraničních fúzích kapitálových společností, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 19 uvedené směrnice;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení směrnice 2005/56/ES do vnitrostátního práva uplynula dne 15. prosince 2007.
 (1) Úř. věst. L 310, s. 1.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/57
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 18. září 2014 – Lebedef v. Komise
 (Věc F-118/13) (1)
 („Veřejná služba - Překážky řízení - Zjevná nepřípustnost“)
 2014/C 421/82
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Giorgio Lebedef (Senningerberg, Lucembursko) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení posudku o vývoji služebního postupu za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 a zrušení bodů za zásluhy přidělených v povyšovacím řízení 2003.
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se zamítá jako zjevně nepřípustná.
 2)
 Giorgio Lebedef ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 52, 22.2.2014, s. 53.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/46
 Žaloba podaná dne 7. září 2015 – Mengozzi v. OHIM – Consorzio per la Tutela dell’Olio Extravergine di Oliva Toscano (TOSCORO)
 (Věc T-510/15)
 (2015/C 354/56)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Roberto Mengozzi (Monako, Monako) (zástupce: T. Schuffenecker, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastník v řízení před odvolacím senátem: Consorzio per la Tutela dell’Olio Extravergine di Oliva Toscano IGP (Florencie, Itálie)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „TOSCORO“/Ochranná známka Společenství č. 2 752 509
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. června 2015, ve věci R 322/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 částečně potvrdil napadené rozhodnutí a zrušil tu část rozhodnutí, kterou se prohlašuje zápis ochranné známky Společenství pro zboží „jedlé oleje a tuky; jedlé rostlinné oleje, zejména olivové oleje“, jakož i „omáčky ze zelených a černých oliv“ za neplatný;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly žalobci v řízení před odvolacím senátem;
 —
 uložil dalšímu účastníkovi v řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly žalobci v řízení před odvolacím senátem, pokud tento účastník vstoupí do tohoto řízení jako vedlejší účastník.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. k) nařízení č. 207/2009 a čl. 6 odst. 1 nařízení (EU) č. 1151/2012;
 —
 porušení čl. 13 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1151/2012;
 —
 porušení článku 15 Dohody TRIPS.


text:
 1.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 290/18
 Žaloba podaná dne 12. srpna 2011 — Charron Inox a Almet v. Komise
 (Věc T-445/11)
 2011/C 290/26
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Charron Inox (Marseille, Francie) a Almet (Satolas-et-Bonce, Francie) (zástupce: s. O. Koubi-Flotte, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 rozhodl o zrušení nařízení Komise (EU) č. 627/2011 ze dne 27. června 2011;
 —
 podpůrně, shledal pochybení Komise, která nestanovila dostatečnou lhůtu mezi vyhlášením nařízení Komise (EU) č. 627/2011 ze dne 27. června 2011 a jeho vstupem v platnost, a přiznal žalujícím společnostem následující náhradu škody:
 —
 co se týče újmy:
 —
 pro společnost CHARRON: 123 297,69 eur
 —
 pro společnost ALMET: 384 210 eur
 —
 co se týče nahraditelného ušlého zisku:
 —
 pro společnost CHARRON, pokud jde o smlouvu uzavřenou se společností SURAJ, částku 78 051,76 USD, tj. 55 211,57 eur,
 —
 pro společnost ALMET, pokud jde o smlouvu uzavřenou se společností SURAJ, částku 69 059,18 USD, tj. 48 827,61 eur ke dni podání žaloby;
 —
 ještě podpůrněji, shledal objektivní odpovědnost Komise, která nestanovila dostatečnou lhůtu mezi vyhlášením nařízení Komise (EU) č. 627/2011 ze dne 27. června 2011 a jeho vstupem v platnost, a přiznal žalujícím společnostem následující náhradu škody:
 —
 co se týče újmy:
 —
 pro společnost CHARRON: 123 297,69 eur
 —
 pro společnost ALMET: 384 210 eur
 —
 co se týče nahraditelného ušlého zisku:
 —
 pro společnost CHARRON, pokud jde o smlouvu uzavřenou se společností SURAJ, částku 78 051,76 USD, tj. 55 211,57 eur,
 —
 pro společnost ALMET, pokud jde o smlouvu uzavřenou se společností SURAJ, částku 69 059,18 USD, tj. 48 827,61 eur ke dni podání žaloby;
 —
 každopádně uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení, jakož i zaplatit částku 10 000 eur jako příspěvek na náklady obhajoby žalujících společností.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z vážných nedostatků ve zjištěních učiněných Komisí před přijetím svého rozhodnutí, vzhledem k tomu, že na základě těchto nedostatků byly zohledněné skutečnosti nepřesné.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání, vzhledem k tomu, že okamžitý vstup napadeného nařízení v platnost neumožnil žalobkyním přizpůsobit svoji praxi.


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/17
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 22. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Spojené království) — Barbara Mercredi v. Richard Chaffe
 (Věc C-497/10 PPU) (1)
 (Justiční spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 2201/2003 - Věci manželské a rodičovská zodpovědnost - Dítě nesezdaných rodičů - Pojem „obvyklé bydliště“ kojence - Pojem „právo péče o dítě“)
 2011/C 55/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Barbara Mercredi
 Odpůrce: Richard Chaffe
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal (England Wales) (Civil Division) — Výklad článků 8 a 10 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 (Úř. věst. L 338, s. 1; Zvl. vyd. 19/06, s. 243) — Pojem obvyklého bydliště — Dítě narozené ve Spojeném království britskému otci a francouzské matce, které má matčinu státní příslušnost, přičemž jeho rodiče nejsou sezdáni — Dítě přemístěné matkou na Réunion — Přemístění zákonným způsobem v okamžiku, kdy k němu došlo, protože v daném okamžiku byla matka nositelem rodičovské zodpovědnosti vůči dítěti — Následné návrhy podané otcem britským soudům na přiznání rodičovské zodpovědnosti, na určení bydliště pro účely střídavé péče a na přiznání práva na styk s dítětem — Rozhodnutí High Court, kterým je nařízeno navrácení dítěte do Spojeného království — Rozhodnutí napadené matkou z důvodu, že dítě v době podání návrhu k soudu již nemělo své obvyklé bydliště ve Spojeném království
 Výrok
 1)
 Pojem „obvyklé bydliště“ ve smyslu článků 8 a 10 nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1347/2000 musí být vykládán v tom smyslu, že toto bydliště odpovídá místu, které vykazuje určitou míru integrace dítěte v rámci sociálního a rodinného prostředí. Za tímto účelem je třeba — pokud jde o situaci kojence, který se svou matkou pobývá pouze několik dní v jiném členském státě, než je členský stát jeho obvyklého bydliště, do něhož byl přemístěn — přihlédnout zejména k trvání, pravidelnosti, podmínkám a důvodům pobytu na území tohoto členského státu a přestěhování se matky do tohoto státu, a dále — zejména z důvodu věku dítěte — k zeměpisnému a rodinnému původu matky, jakož i k rodinným a sociálním vazbám, které matka a dítě udržují v tomtéž členském státě. Vnitrostátnímu soudu přísluší určit obvyklé bydliště dítěte s přihlédnutím ke všem konkrétním skutkovým okolnostem v každém jednotlivém případě.
 V případě, že by použití výše uvedených kritérií ve věci v původním řízení vedlo k závěru, že obvyklé bydliště dítěte nelze určit, by musel být příslušný soud určen na základě kritéria „přítomnosti dítěte“ ve smyslu článku 13 nařízení.
 2)
 Rozhodnutí soudu členského státu, kterými se podle Haagské úmluvy ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí zamítá žádost o bezodkladné navrácení dítěte na území, pro něž je dána místní příslušnost soudu jiného členského státu a která se týkají rodičovské zodpovědnosti ve vztahu k tomuto dítěti, nemají žádný vliv na rozhodnutí, která mají být vydána v tomto jiném členském státě v řízeních ve věcech rodičovské zodpovědnosti, která byla zahájena dříve a stále v tomto státě probíhají.
 (1) Úř. věst. C 328, 4.12.2010.


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/27
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 1. února 2012 — Bancale a Buccheri v. Komise
 (Věc F-123/10) (1)
 (Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Vnitřní výběrová řízení - Podmínky připuštění - Odborná praxe nabytá po získání diplomu - Diplom - Kvalifikace dosažená před získáním diplomu - Odpovídající úroveň)
 2012/C 138/56
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Giovanni Bancale (Waterloo, Belgie) a Roberto Buccheri (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise (zástupci: původně B. Eggers a P. Pecho, zmocněnci, poté B. Eggers, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí výběrové komise COM/INT/OLAF/09/AD8 a COM/INT/OLAF/09/AD10 o nepřipuštění žalobců k výběrovému řízení.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Giovanni Bancale a Roberto Buccheri ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených Komisí.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011, s. 67.


text:
 3.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozsudkem Hof van Beroep te Brusel ze dne 30. května 2005 ve věci B.V. B. A. Management, Training en Consultancy proti Benelux-Merkenbureau
 (Věc C-239/05)
 (2005/C 217/50)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozsudkem Hof van Beroep te Brusel, ze dne 30. května 2005 ve věci B.V. B. A. Management, Training en Consultancy proti Benelux-Merkenbureau, který došel kanceláři Soudního dvora dne 3. června 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Hof van Beroep te Brussel žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Musí úřad pro ochranné známky ve svém přezkoumání všech relevantních skutečností a okolností ohledně existence absolutního důvodu k zamítnutí ve svém předběžném rozhodnutí a konečném rozhodnutí o podání uvést odděleně své závěry pro každý z výrobků nebo služeb, pro které byla podána přihláška ochranné známky?
 2)
 Mohou být relevantní skutečnosti a okolnosti, které musí soud zohlednit v případě žaloby proti rozhodnutí úřadu pro ochranné známky, rozdílné v důsledku uplynutí doby mezi oběma dny rozhodnutí, nebo přísluší tomuto soudu, aby zohlednil pouze skutečnosti a okolnosti, které existovaly v okamžiku, kdy rozhodl úřad pro ochranné známky?
 3)
 Představuje výklad provedený Soudním dvorem v rozsudku Postkantoor (1) překážku k tomu, aby pravidla soudní pravomoci byla vykládána v tom smyslu, že brání tomuto soudu přihlédnout k relevantním skutečnostem a okolnostem, které se změnily, nebo se vyjádřit k rozlišovací způsobilosti ochranné známky zvláště pro každý z výrobků a služeb?
 (1) Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2004, Koniklijke KPN Nederland (C-363/99, Recueil s. I-1619)


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/35
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 6. září 2006 – Bayer CropScience a další v. Komise
 (Věc T-34/05) (1)
 („Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka endosulfan - Znovupřezkoumání povolení uvedení na trh - Žaloba pro nečinnost - Nevydání rozhodnutí ve věci“)
 (2006/C 281/61)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bayer CropScience AG (Manheim, Německo), Makhteshim-Agan Holding BV (Amsterdam, Nizozemsko), Alfa Georgika Efodia AEVE (Atény, Řecko) a Aragonesas Agro, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Doherty, zmocněnec)
 Vedlejší účastník na podporu žalobkyň: European Crop Association (ECPA) (Brusel, Belgie) (zástupci: D. Waelbroeck, U. Zinsmeister a N. Rampal, advokáti)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cármano, advokát)
 Předmět
 Žaloba pro nečinnost směřující k určení, že Komise protiprávně nepřezkoumala údaje předložené žalobkyněmi v rámci řízení o znovupřezkoumání povolení uvedení na trh účinné látky endosulfan, na základě směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332).
 Výrok
 1)
 Není namístě vydat rozhodnutí ve věci samé.
 2)
 Komise a žalobkyně ponesou vlastní náklady řízení.
 3)
 Komise a navrhovatelky v řízení o předběžném opatření ponesou vlastní náklady řízení o předběžném opatření.
 4)
 Španělské království a European Crop Protection Association ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 93, 16. 4. 2005.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/13
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. října 2011 společností Polimeri Europa SpA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-59/07, Polimeri Europa v. Komise
 (Věc C-511/11 P)
 2011/C 340/23
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Polimeri Europa SpA (zástupci: M. Siragusa, F. M. Moretti, L. Nascimbene, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zcela nebo zčásti zrušit rozsudek Tribunálu v části, v níž zamítl žalobu společnosti Polimeri ve věci T-59/07 a následně:
 i)
 zcela nebo zčásti zrušit rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006, K(2006) 5700 v konečném znění, týkající se řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/F/38.638 — Butadienový kaučuk a styren-butadienový kaučuk vyrobený emulzní polymerizací; dále jen „rozhodnutí“),
 ii)
 nebo zrušit či alespoň snížit pokutu uloženou společnosti Polimeri v rozhodnutí;
 —
 podpůrně, zcela nebo zčásti zrušit rozsudek v části, v níž zamítl žalobu společnosti Polimeri ve věci T-59/07 a vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl o věci samé s přihlédnutím k pokynům, které mu poskytne Soudní dvůr;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů tohoto řízení a nákladů řízení ve věci T-59/07.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál se dopustil vážných chyb při četbě sdělení námitek ze dne 6. dubna 2006 a tudíž vycházel z nesprávných předpokladů při zamítnutí třetího žalobního důvodu společnosti Polimeri týkajícího se porušení práv obhajoby, jenž vycházel z rozdílu mezi sdělením námitek ze dne 6. dubna 2006 a rozhodnutím týkajícím se způsobu rozdělení odpovědnosti mezi společnosti Polimeri a Syndial.
 Tribunál nesprávně uplatnil relevantní judikaturu Společenství, když přičetl veškerou odpovědnost společnosti Polimeri a vyloučil společnost Syndial ze seznamu adresátů rozhodnutí a neposkytl dostatečné odůvodnění pro zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných v tomto ohledu společností Polimeri.
 Tribunál nesprávně uplatnil relevantní judikaturu Společenství při posouzení žalobních důvodů uplatněných společností Polimeri co se týče rozdílů mezi prohlášeními jednotlivých zaměstnanců podniku, která byla poskytnuta v rámci programu shovívavosti o určitých aspektech údajného protiprávního jednání. Tribunál tím, že nepřihlédl k důležitým ospravedlňujícím důkazům, tedy opomněl vykonat plný soudní přezkum důkazů předložených Komisí.
 Tribunál opomněl poukázat na závažné chyby Komise při použití pokynů o metodě ukládání pokut a při kvalifikaci protiprávního jednání jako „velmi závažné“, jak se uvádí v rozhodnutí, a také nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri v tomto ohledu. Tribunál opomněl provést plný soudní přezkum vyčíslení pokuty uložené společnosti Polimeri.
 Tribunál opomněl poukázat na závažné chyby Komise při určení násobného koeficientu, přičemž nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri v tomto ohledu. Krom toho Tribunál rovněž opomněl konstatovat porušení zásady rovného zacházení ze strany Komise při určení násobného koeficientu a také nedostatečně odůvodnil zamítnutí žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri v tomto ohledu.
 Tribunál nesprávně uplatnil relevantní judikaturu Společenství při posouzení žalobních důvodů dovolávaných společností Polimeri ohledně nepřípustnosti některých příloh žaloby a poskytl v tomto ohledu nedostatečné odůvodnění. Tribunál řádně nepřihlédl k argumentům uplatněným společností Polimeri proti důvodům týkajícím se existence kartelové dohody a její účasti na této dohodě, přičemž protiprávně nevykonal plný soudní přezkum skutečností vytýkaných ze strany Komise.