text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/8
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 16. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Højesteret — Dánsko) — Unomedical A/S v. Skatteministeriet
 (Věc C-152/10) (1)
 (Společný celní sazebník - Sazební zařazení zboží - Kombinovaná nomenklatura - Plastové drenážní vaky pro dialýzu výhradně určené pro dialyzační přístroje (umělé ledviny) - Plastové močové drenážní vaky výhradně určené pro katetry - Čísla 9018 a 3926 - Pojmy, „části, součásti“ a, „příslušenství“ - Ostatní výrobky z plastů)
 2011/C 232/13
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Højesteret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Unomedical A/S
 Žalovaný: Skatteministeriet
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Højesteret — Výklad přílohy I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382) — Plastové vaky výhradně určené k použití v souvislosti s dialýzou — Zařazení do podpoložky 9018 90 30 nebo 3926 90 99 — Plastové vaky výhradně určené k použití s katetry — Zařazení do podpoložky 9018 39 00 nebo 3926 90 99 — Pojem „části, součásti a příslušenství“
 Výrok
 Kombinovaná nomenklatura uvedená v příloze I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku, ve zněních použitelných na spor v původním řízení, musí být vykládána v tom smyslu, že drenážní vak pro dialýzu vyrobený z plastu, který je speciálně navržen pro použití s dialyzačním přístrojem (umělá ledvina) a může být používán pouze s tímto přístrojem, musel být v období od května roku 2001 do prosince roku 2003 zařazen do podpoložky 3926 90 99 této nomenklatury jako „plasty a výrobky z plastů“ a že močový drenážní vak vyrobený z plastu, který je speciálně navržen pro použití s katetrem, a může tedy být používán výhradně s tímto přístrojem, musel být v tomtéž období zařazen do podpoložky 3926 90 99 uvedené nomenklatury jako „plasty a výrobky z plastů“.
 (1) Úř. věst. C 148, 5.6.2010.


text:
 23.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 389/9
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 6. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunalul Cluj – Rumunsko) – SC Capoda Import-Export SRL v. Registrul Auto Român, Benone-Nicolae Bejan
 (Věc C-354/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb zboží - Opatření s rovnocenným účinkem - Výrobky ve volném oběhu v Německu - Výrobky podléhající v Rumunsku schvalovacím kontrolám - Prohlášení o shodě poskytnuté distributorem z jiného členského státu - Prohlášení považované za nedostatečné pro účely volného obchodování s těmito výrobky - Zásada vzájemného uznávání - Částečná nepřípustnost“)
 (2015/C 389/10)
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Tribunalul Cluj
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SC Capoda Import-Export SRL
 Žalovaní: Registrul Auto Român, Benone-Nicolae Bejan
 Výrok
 Článek 34 SFEU a čl. 31 odst. 1 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice), musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které obchodování s novými náhradními částmi pro silniční motorová vozidla – v daném případě s vodními čerpadly a s filtry pohonných hmot – v jednom členském státě podmiňují uplatněním postupu certifikace nebo schvalování v tomto členském státě, jestliže tyto právní předpisy zároveň stanoví výjimky z uvedených postupů, na jejichž základě nebudou muset těmto postupům podléhat výrobky legálně vyrobené a obchodované v jiných členských státech, anebo v opačném případě jestliže dotčené části mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí a uvedený postup schvalování nebo certifikace je nezbytně nutný a přiměřený k dosažení cílů ochrany bezpečnosti silničního provozu a ochrany životního prostředí.
 Na podmínky, za kterých je nutno prokázat, že takové části byly již schváleny nebo certifikovány nebo že jde o původní části nebo o části odpovídající kvality, se v případě neexistence právní úpravy v unijním právu vztahuje s výhradou dodržení zásady rovnocennosti a zásady efektivity právo členských států.
 (1) Úř. věst. C 361, 13.10.2014.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/14
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 24. listopadu 2011 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-379/10) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Obecná zásada odpovědnosti členských států za porušení unijního práva jedním z jejich soudů rozhodujících v posledním stupni - Vyloučení veškeré odpovědnosti státu v důsledku výkladu právních norem nebo posouzení skutkového stavu a důkazů učiněných soudem rozhodujícím v posledním stupni - Omezení odpovědnosti státu vnitrostátním zákonodárcem na případy úmyslného zavinění nebo hrubé nedbalosti ze strany tohoto soudu)
 (2012/C 25/21)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Pignataro a M. Nolin, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, G. De Bellis, avvocato dello Stato)
 Předmět
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení obecné zásady odpovědnosti členských států za porušení unijního práva jedním z jejich soudů rozhodujících v posledním stupni — Odpovědnost omezená pouze na případy úmyslného zavinění nebo hrubé nedbalosti
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že v souladu s čl. 2 odst. 1 a 2 zákona č. 117 ze dne 13. dubna 1988 o nápravě škod vzniklých při výkonu soudních funkcí a o občanskoprávní odpovědnosti soudců [legge no 117 (sul) risarcimento dei danni cagionati nell' esercizio delle funzioni giudiziarie e responsabilità civile dei magistrati]
 —
 vyloučila veškerou odpovědnost Italského státu za škody způsobené jednotlivcům z důvodu porušení unijního práva ze strany vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni, pokud je toto porušení důsledkem výkladu právních norem nebo posouzení skutkového stavu a důkazů učiněných tímto soudem, a
 —
 omezila tuto odpovědnost pouze na případy úmyslného zavinění nebo hrubé nedbalosti,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z obecné zásady odpovědnosti členských států za porušení unijního práva jedním z jejich soudů rozhodujících v posledním stupni.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 301, 6.11.2010.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/11
 Kasační opravný prostředek podaný 23. listopadu 2005 Ahmedem Yusufem a Al Barakaat International Foundation proti rozsudku vydanému dne 21. září 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým rozšířeným senátem) ve věci T-306/01, Ahmed Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství
 (Věc C-415/05 P)
 (2006/C 48/23)
 Jednací jazyk: švédština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen 23. listopadu 2005 kasační opravný prostředek podaný Ahmedem Yusufem a Al Barakaat International Foundation, Spånga (Švédsko), zastoupenými Leifem Silberskym a Thomasem Olssonem, proti rozsudku vydanému dne 21. září 2005 Soudem prvního stupně Evropských společenství (druhým rozšířeným senátem) ve věci T-306/01, Ahmed Yusuf a Al Barakaat International Foundation v. Rada Evropské unie a Komise Evropských společenství.
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek navrhují, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozhodnutí Soudu prvního stupně ze dne 21. září 2005 ve věci T-306/01,
 2.
 prohlásil nařízení č. 881/2002 za neplatné,
 3.
 uložil Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství náhradu nákladů vynaložených v řízení před Soudem prvního stupně a před Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelé tvrdí, že Soud prvního stupně pochybil, když rozhodl, že Rada byla oprávněna přijmout nařízení (ES) č. 881/2002 na základě článků 60 ES, 310 ES a 308 ES. Dále tvrdí, že:
 Soud prvního stupně pochybil, když rozhodl, že nařízení (ES) č. 881/2002 splňuje požadavek článku 249 ES, že musí být všeobecně použitelné.
 Soud prvního stupně nesprávně omezil své posouzení toho, zda byla základní práva žalobců porušena nařízením (ES) č. 881/2002, pouze na posouzení otázky, zda je rezoluce Rady bezpečnosti slučitelná s navazujícími pravidly mezinárodního práva, která jsou nedílnou součástí závazné právní úpravy.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. května 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Raad van State – Nizozemsko) – T. C. Briels a další v. Minister van Infrastructuur en Milieu
 (Věc C-521/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Životní prostředí - Směrnice 92/43/EHS - Článek 6 odst. 3 a 4 - Ochrana přírodních stanovišť - Zvláštní oblasti ochrany - Posouzení důsledků plánu nebo projektu pro chráněnou lokalitu - Schválení plánu nebo projektu v chráněné lokalitě - Kompenzační opatření - Lokalita Natura 2000 ‚Vlijmens Ven, Moerputten & Bossche Broek‘ - Projekt trasy dálnice A 2 ‚‘s-Hertogenbosch-Eindhoven‘“)
 2014/C 212/07
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: T. C. Briels, M. Briels-Loermans, R.L.P. Buchholtz, Stichting A2-Platform Boxtel e.o. a další, H.W.G. Cox, G.P.A. Damman, P.A.M. Goevaers a další, J.H. van Haaren, L.S.P. Dijkman, R.A.H.M. Janssen, M.M. van Lanschot, J.E.A.M. Lelijveld a další, A. Mes a další, A.J.J. Michels, VOF Isphording a další, M. Peijnenborg, S. Peijnenborg-van Oers, G. Oude Elferink, W. Punte, P.M. Punte-Cammaert, Stichting Reinier van Arkel, E. de Ridder, W.C.M.A.J.G. van Rijckevorsel, M. van Rijckevorsel-van Asch van Wijck, Vereniging tot Behoud van het Groene Hart van Brabant, Stichting Boom en Bosch, Stichting Overlast A2 Vught e.o., Streekraad Het Groene Woud en De Meijerij, A.C.M.W. Teulings, Stichting Bleijendijk, M. Tilman, Vereniging van Eigenaars Appartementengebouw De Heun I a další, M.C.T. Veroude, E.J.A.M. Widlak, Van Roosmalen Sales BV a další, M.A.A. van Kessel, Bricorama BV a další
 Žalovaný: Minister van Infrastructuur en Milieu
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Raad van State – Výklad čl. 6 odst. 3 a 4 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (Úř. věst. L 206, s. 7; Zvl. vyd. 15/02, s. 102) – Schválení plánu nebo projektu v chráněné lokalitě – Podmínky – Pojem „nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality“
 Výrok
 Článek 6 odst. 3 směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin musí být vykládán v tom smyslu, že plán nebo projekt, který přímo nesouvisí s lokalitou významnou pro Společenství nebo není pro péči o ni nezbytný a který má negativní účinky na typ přírodního stanoviště vyskytující se v této lokalitě a předvídá opatření k vytvoření stejně velkého nebo většího areálu tohoto typu stanoviště v uvedené lokalitě, má nepříznivý účinek na celistvost uvedené lokality. Takováto opatření lze případně kvalifikovat jako „kompenzační opatření“ ve smyslu odstavce 4 tohoto článku pouze tehdy, pokud jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném ustanovení.
 (1) Úř. věst. C 55, 23.2.2013.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/40
 Žaloba podaná dne 8. března 2010 — Německo v. Komise
 (Věc T-114/10)
 2010/C 134/69
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Spolková republika Německo (zástupci: J.Möller, C. Blaschke a U. Karpenstein, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2009) 10712 ze dne 23. prosince 2009 o snížení finanční podpory z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR), která byla na základě rozhodnutí Komise K(97) 3742 ze dne 18. prosince 1997 (EFRE č. 970010008) přiznána programu Preventivní ochrana před povodněmi na řekách Rýn a Maas v rámci iniciativy Společenství IC Interreg II/C v Belgickém království, Spolkové republice Německo, Lucemburském velkovévodství a v Nizozemském království;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Napadeným rozhodnutím Komise snížila finanční podpory, které byly během období od 1. ledna 1994 do 31. prosince 1999 poskytnuty z EFRR programu Preventivní ochrana před povodněmi na řekách Rýn a Maas v rámci iniciativy Společenství IC Interreg II/C v Belgickém království, Spolkové republice Německo, Lucemburském velkovévodství a v Nizozemském království.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody.
 Jako první žalobní důvod žalobkyně uplatňuje, že nebyly splněny podmínky čl. 24 odst. 2 nařízení (EHS) č. 4253/88 (1) pro finanční korekturu. Podle názoru žalobkyně neopravňuje toto ustanovení Komisi k finančním korekturám v případě správních chyb nebo zdánlivě nedostatečných správních a kontrolních systémů. Dále uplatňuje, že i pokud by se na správní chyby nebo na zdánlivě nedostatečné správní a kontrolní systémy článek 24 nařízení č. 4253/88 vztahoval, finanční korektura nepřipadá v úvahu. „Nesrovnalosti“, které Komise v tomto případě vytýká, jednak mohou odůvodňovat finanční korektury pouze tehdy, pokud mají nebo by měly negativní dopad na rozpočet Unie. Podle žalobkyně se o tento případ u vytýkaných opatření nejednalo. Žalobkyně dále uvádí, že u řady projektů, u kterých byla shledána pochybení, se ani věcně nejedná o porušení práva Společenství.
 Jako druhý žalobní důvod je uplatňováno, že Komise nebyla podle nařízení č. 4253/88 oprávněna provést paušální a extrapolované finanční korektury. Žalobkyně v této souvislosti uplatňuje, že jasné znění článku 24 tohoto nařízení vychází z konkrétních případů a vyčíslitelných částek.
 V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně namítá porušení zásady proporcionality a nepřípustnost nadnárodní extrapolace, na jejímž základě je členský stát nutně nucen nést důsledky chyb jiného členského státu.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988 kterým se stanoví prováděcí ustanovení k nařízení č. 2052/88 týkající se koordinace mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1).


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/35
 Kasační opravný prostředek podaný dne 11. prosince 2014 Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH proti rozsudku Tribunálu (pátého senátu) vydanému dne 11. února 2015 ve věci T-476/12, Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH v. Evropská komise
 (Věc C-60/15 P)
 (2015/C 138/48)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (zástupci: S. Altenschmidt a P.-A. Schütter, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu vydaný dne 11. prosince 2014 ve věci T-476/12;
 —
 účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek krom toho navrhuje, aby Soudní dvůr vyhověl návrhovému žádání žaloby na neplatnost podané v prvním stupni řízení směřujícímu ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 17. ledna 2013 (GestDem 3273/2012).
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Podle účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) Tribunál nerespektoval požadavky nařízení (ES) č. 1367/2006 (1), pokud jde o uvedení důvodů neposkytnutí svobodného přístupu k informacím o životním prostředí. Na rozdíl od toho, co stanoví čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1367/2006, nebyly důvody odmítnutí stanovené v čl. 4 odst. 3 a čl. 4 odst. 5 nařízení č. 1049/2001 (2) vyloženy striktně. Tribunál rovněž nevzal řádně v úvahu veřejný zájem na přístupu k informacím o životním prostředí, který byl uveden navrhovatelkou. Napadený rozsudek v důsledku toho není v souladu ani s Aarhuskou úmluvou o přístupu k informacím o životním prostředí, kterou Unie schválila.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Assen (Nizozemí) dne 22. prosince 2008 – 1. Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie 2. van Spijker Infrabouw BV 3. de Jonge Konstruktie BV v. Provincie Drenthe
 (Věc C-568/08)
 (2009/C 69/39)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Assen
 Účastníci původního řízení
 Žalobci:
 1.
 Combinatie Spijker Infrabouw/de Jonge Konstruktie
 2.
 van Spijker Infrabouw BV
 3.
 de Jonge Konstruktie BV
 Žalovaný: Provincie Drenthe
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Je třeba vykládat čl. 1 odst. 1 a 3 a čl. 2 odst. 2 a článek 6 směrnice 89/665 EHS (1) tak, že tato ustanovení nejsou dodržována, jestliže je právní ochrana ve sporech o zadávání veřejných zakázek podle evropského práva, kterou musí poskytovat vnitrostátní soud, ztížena tím, že v systému, v němž mají jak správní soud, tak i soud civilní příslušnost k přijetí téhož rozhodnutí a rozhodnutí následných, může dojít k situaci, v níž jsou souběžně vydána rozporná rozhodnutí?
 b)
 Je v této souvislosti přípustné, že je správní soud omezen na zkoumání rozhodnutí o zadání a na rozhodování o něm, a pokud ano, proč, popřípadě za jakých podmínek?
 b)
 Je v této souvislosti přípustné, že obecný správní řád, který obecně upravuje přístup ke správnímu soudu, tuto žalobu vylučuje, jedná li se o rozhodnutí o uzavření smlouvy orgánem, který zveřejnil nabídkové řízení, s jedním z uchazečů, a pokud ano, proč, popřípadě za jakých podmínek?
 b)
 Je v této souvislosti relevantní odpověď na otázku 2?
 2)
 a)
 Je třeba vykládat čl. 1 odst. 1 a 3 a čl. 2 odst. 1 a článek 6 směrnice 89/665/EHS tak, že tato ustanovení nejsou dodržena, je li pro získání rychlého rozhodnutí k dispozici pouze řízení, které se vyznačuje tím, že je v zásadě určeno pro vydávání rychlých pořádkových opatření, nedochází v něm k výměně písemností mezi právními zástupci, předkládají se zpravidla [pouze] písemné důkazní prostředky a neuplatní se zákonná pravidla dokazování?
 b)
 Platí to v případě záporné odpovědi na předchozí otázku i tehdy, jestliže rozsudek nevede k definitivní úpravě právních vztahů a není ani součástí rozhodovacího procesu vedoucího k takovémuto pravomocnému rozhodnutí?
 b)
 Záleží při tom na skutečnosti, zda rozsudek zavazuje pouze účastníky řízení, třebaže existují ještě další dotčené subjekty?
 3)
 Je slučitelné se směrnicí 89/665/EHS, že soudce v řízení „kort geding“ uloží zveřejňujícímu orgánu, aby učinil rozhodnutí o zadání, které bude později v řízení ve věci hlavní považováno za neslučitelné s ustanoveními evropského práva o zadávání veřejných zakázek?
 4)
 a)
 Bude-li tato otázka zodpovězena záporně, je třeba mít za to, že vyhlašující orgán je za to zodpovědný, a pokud ano, v jakém smyslu?
 b)
 Platí to i v případě, bude-li tato otázka zodpovězena kladně?
 c)
 Pokud by měl tento orgán povinnost k náhradě škody, stanoví pro to právo Společenství vodítko, na jehož základě se konstatuje škoda a stanoví její výše, a pokud ano, o jaké vodítko se jedná?
 d)
 Nelze-li vyhlašující orgán považovat za odpovědný, lze podle práva Společenství zjistit jinou osobu, která nese odpovědnost, a na jakém základě?
 5)
 Jestliže se na základě vnitrostátního práva nebo odpovědí na výše uvedené otázky prokáže jako prakticky nemožné nebo nadměrně obtížné prosadit ručení, co v takovém případě musí učinit vnitrostátní soud?
 (1) Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (89/665/EHS) (Úř. věst. L 395, s. 33; Zvl. vyd. 06/01 s. 246).


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Obersten Gerichtshofs (Rakousko) dne 18. ledna 2017 – Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft öffentlicher Dienst v. Rakouská republika
 (Věc C-24/17)
 (2017/C 112/29)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft öffentlicher Dienst
 Žalovaná: Rakouská republika
 Předběžné otázky
 1.1
 Je třeba unijní právo, zejména články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78/ES (1) ve spojení s článkem 21 Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, kterou se (ve vztahu k započítání předchozí doby služby před dosažením věku 18 let) nahrazuje systém odměňování diskriminující na základě věku novým systémem odměňování, přičemž ale k přechodu stávajících zaměstnanců do nového systému odměňování dochází tak, že nový systém odměňování stanoví se zpětnou účinností vstup nového systému odměňování v platnost ke dni vstupu původního zákona v platnost, ale zároveň se první zařazení zaměstnanců podle nového systému odměňování řídí podle skutečně zaplacené mzdy stanovené podle starého systému odměňování za určitý měsíc stanovený pro přechod (únor 2015), takže finanční důsledky dosavadní diskriminace na základě věku přetrvávají?
 1.2.
 Pro případ, že bude na první předběžnou otázku odpovězeno kladně:
 Je třeba unijní právo, zejména článek 17 směrnice 2000/78/ES vykládat v tom smyslu, že stávající zaměstnanci, kteří byli ve vztahu k započtení předchozí doby služby dosažené před 18 rokem diskriminováni ve starém systému odměňování, musí získat finanční vyrovnání, pokud finanční důsledky této diskriminace na základě věku přetrvávají i po jejich přechodu do nového systému odměňování?
 1.3.
 V případě záporné odpovědi na první otázku:
 Je třeba unijní právo, zejména článek 47 Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že v něm zakotvené základní právo na účinnou právní ochranu brání vnitrostátní právní úpravě, podle které se starý diskriminující systém odměňování v probíhajících a budoucích řízeních již nepoužije a převod odměny stávajících zaměstnanců do nového systému odměňování se řídí pouze podle mzdy stanovené nebo vyplacené za měsíc pro přechod?
 2.
 Je třeba unijní právo, zejména článek 45 SFEU, čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (2) a článek 20 a následující Listiny základních práv vykládat v tom smyslu, že brání právní úpravě, podle které se předchozí doby služby smluvních pracovníků započítají
 —
 v plném rozsahu, pokud byly získány v rámci služebního poměru k územní samosprávní jednotce nebo sdružení obcí členského státu Evropského hospodářského prostoru, Turecké republiky nebo Švýcarské konfederace, k instituci Evropské unie nebo mezistátní instituci, ke které patří Rakousko,
 —
 v rozsahu nanejvýš deseti let, pokud byly získány ve služebním poměru k jinému zaměstnavateli, a to jen při výkonu relevantní pracovní činnosti nebo relevantní praxe v administrativě?
 (1) Směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16)
 (2) Úř. věst. L 141, s. 1.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/8
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia — Itálie) — Raffinerie Mediterranee SpA (ERG), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA v. Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d’Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l’attrazione degli investimenti e lo sviluppo d’impresa SpA), dříve Sviluppo Italia SpA
 (Věc C-378/08) (1)
 („Zásada „znečišťovatel platí“ - Směrnice 2004/35/ES - Odpovědnost za životní prostředí - Časová působnost - Znečištění, k němuž došlo před datem stanoveným pro provedení uvedené směrnice a které přetrvává po tomto datu - Vnitrostátní právní úprava, podle které nese náklady vynaložené na nápravu škod způsobených tímto znečištěním více podniků - Požadavek úmyslu nebo nedbalosti - Požadavek příčinné souvislosti - Veřejné zakázky na stavební práce“)
 2010/C 113/12
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale della Sicilia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Raffinerie Mediterranee SpA (ERG), Polimeri Europa SpA, Syndial SpA
 Žalovaní: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero della Salute, Ministero Ambiente e Tutela del Territorio e del Mare, Ministero delle Infrastrutture, Ministero dei Trasporti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Interno, Regione Siciliana, Assessorato Regionale Territorio ed Ambiente (Sicilia), Assessorato Regionale Industria (Sicilia), Prefettura di Siracusa, Istituto Superiore di Sanità, Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Vice Commissario Delegato per Emergenza Rifiuti e Tutela Acque (Sicilia), Agenzia Protezione Ambiente e Servizi Tecnici (APAT), Agenzia Regionale Protezione Ambiente (ARPA Sicilia), Istituto Centrale Ricerca Scientifica e Tecnologica Applicata al Mare, Subcommissario per la Bonifica dei Siti Contaminati, Provincia Regionale di Siracusa, Consorzio ASI Sicilia Orientale Zona Sud, Comune di Siracusa, Comune d'Augusta, Comune di Melilli, Comune di Priolo Gargallo, Azienda Unità Sanitaria Locale N8, Sviluppo Italia Aree Produttive SPA, Invitalia (Agenzia nazionale per l'attrazione degli investimenti e lo sviluppo d'impresa SpA), dříve Sviluppo Italia SpA
 za přítomnosti: ENI Divisione Exploration and Production SpA, ENI SpA, Edison SpA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia — Výklad směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí (Úř. věst. L 143, s. 56) a pojmu „znečišťovatel platí“ — Vnitrostátní právní úprava, jenž dovoluje veřejnému orgánu, aby uložil soukromým podnikatelům, že mají provést opatření k nápravě bez ohledu na jakékoliv šetření zaměřené na zjištění toho, kdo je za znečištění odpovědný
 Výrok
 Nejsou-li v případě znečištění životního prostředí splněny podmínky ratione temporis nebo ratione materiae směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, řídí se taková situace vnitrostátním právem, přičemž musí být dodržena ustanovení Smlouvy a nesmí tím být dotčeny jiné akty sekundárního práva.
 Směrnice 2004/35 nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, která dovoluje příslušnému orgánu jednajícímu v rámci této směrnice, aby stanovil domněnku příčinné souvislosti mezi provozovateli a zjištěným znečištěním, včetně případu difúzního znečištění, z toho důvodu, že se jejich zařízení nacházejí v blízkosti znečištěné oblasti. Nicméně podle zásady „znečišťovatel platí“ musí tento orgán pro účely stanovení takové domněnky příčinné souvislosti disponovat věrohodnými důkazy, které jeho domněnku mohou podložit, jako například skutečnost, že se zjištěné znečištění vyskytuje v blízkosti zařízení provozovatele, nebo shoda mezi zjištěnými znečišťujícími látkami a složkami používanými uvedeným provozovatelem v rámci jeho činností.
 Článek 3 odst. 1, čl. 4 odst. 5 a čl. 11 odst. 2 směrnice 2004/35 je třeba vykládat v tom smyslu, že když příslušný orgán rozhodne o uložení opatření k nápravě škod na životním prostředí provozovatelům, jejichž činnosti spadají pod přílohu III této směrnice, není povinen prokázat zaviněné jednání — ať již úmyslné, či nedbalostní, zejména pak úmysl způsobit škodlivý následek — ze strany provozovatelů, jejichž činnosti jsou považovány za příčinu škod na životním prostředí. Naproti tomu tomuto orgánu přísluší jednak, aby předem identifikoval zdroj zjištěného znečištění, přičemž v tomto ohledu disponuje širokým prostorem pro uvážení, pokud jde o postupy a prostředky, které je třeba zvolit, jakož i o délku trvání takového šetření. Dále je tento orgán povinen podle vnitrostátních pravidel o dokazování prokázat příčinnou souvislost mezi činnostmi provozovatelů, na něž se vztahují nápravná opatření, a tímto znečištěním.
 (1) Úř. věst. C 301, 22.11.2008.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/25
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 30. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Landesgericht Wiener Neustadt – Rakousko) – Admiral Casinos & Entertainment AG v. Balmatic Handelsgesellschaft mbH a další
 (Věc C-464/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 56 SFEU - Volný pohyb služeb - Hazardní hry - Vnitrostátní právní úprava členského státu, která při neexistenci koncese vydané příslušným orgánem pod hrozbou trestních sankcí zakazuje provozování výherních hracích přístrojů s omezenou výhrou (kleines Glücksspiel) - Omezení - Odůvodnění - Proporcionalita - Posouzení proporcionality na základě jak cíle právní úpravy v době jejího přijetí, tak na základě jejích účinků při jejím provádění - Účinky zjištěné empiricky a s určitostí“)
 (2016/C 335/34)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landesgericht Wiener Neustadt
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Admiral Casinos & Entertainment AG
 Žalovaná: Balmatic Handelsgesellschaft mbH a další
 Výrok
 Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že při posuzování proporcionality vnitrostátní restriktivní právní úpravy v oblasti hazardních her je třeba se opřít nejen o cíl této právní úpravy v době jejího přijetí, ale i o účinky uvedené právní úpravy posuzované po jejím přijetí.
 (1) Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/13
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 2. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-567/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2005/36/ES - Uznávání odborných kvalifikací - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 205/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støvlbæk a V. Peere, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí nebo neoznámení všech předpisů nezbytných k dosažení souhlasu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo ve stanovené lhůtě všechny správní a právní předpisy nezbytné k dosažení souhlasu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/56/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 13.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/6
 SLOŽENÍ SOUDNÍHO DVORA ESVO
 (2005/C 253/07)
 Jmenování tajemníka soudního dvora ESVO
 Pan Henning Harbog byl jmenován tajemníkem soudního dvora ESVO podle článku 9 protokolu 5 Dohody o zřízení Evropského systému integrovaných hospodářských účtů (ESA) a Soudního dvora na období počínající dnem 1. září 2004 a končící dnem 31. srpna 2007 jakožto nástupce pana Luciena Dedichena. Na veřejném zasedání soudního dvora ESVO konaném dne 28. září 2004 složil pan Henning Harborg přísahu v souladu s článkem 10 protokolu 5 Dohody o zřízení Evropského systému integrovaných hospodářských účtů (ESA) a Soudního dvora.


text:
 9.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 204/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Frankfurt am Main (Německo) dne 28. března 2011 — Condor Flugdienst GmbH v. Jürgen Dörchel
 (Věc C-151/11)
 2011/C 204/23
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Frankfurt am Main
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Condor Flugdienst GmbH
 Odpůrce: Jürgen Dörchel
 Předběžné otázky
 1)
 Přísluší cestujícímu nárok na náhradu škody podle článku 7 nařízení, dojde-li po odletu uskutečněném podle letového řádu k přerušení letu a letadlo se před dosažením cílového letiště vrátí na letiště odletu, a následně opět odlétne se zpožděním relevantním pro vznik nároku na náhradu škody?
 2)
 Jedná se o přerušení letu již tehdy, jestliže po uzavření dveří letadla není pokračováno v přepravě? Od jakého okamžiku se nejedná o zpožděný odlet letadla, ale o přerušení odletu?


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2013 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-358/08) (1)
 (Fond soudržnosti - Nařízení (ES) č. 1164/94 - Projekt sanace Zaragozy - Částečné zrušení finanční podpory - Veřejné zakázky - Pojem stavební práce - Článek 14 odstavce 10 a 13 směrnice 93/38/EHS - Rozdělení zakázek - Legitimní očekávání - Povinnost uvést odůvodnění - Lhůta pro přijetí rozhodnutí - Stanovení finančních oprav - Článek H odstavec 2 přílohy II nařízení č. 1164/94 - Proporcionalita - Promlčení)
 2013/C 252/45
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupci: původně J. Rodríguez Cárcamo, poté A. Rubio González, abogados del Estado)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Valero Jordana a A. Steiblytė, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise C(2008) 3249 ze dne 25. června 2008, kterým byla snížena finanční podpora poskytnutá z Fondu soudržnosti na projekt č. 96/11/61/018 — „Saneamiento de Zaragoza“, která byla původně poskytnuta rozhodnutím Komise C(96) 2095 ze dne 26. července 1996
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 272, 25.10.2008.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/56
 Žaloba podaná dne 15. března 2010 — Daake v. OHIM
 (Věc F-17/10)
 2010/C 134/93
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Simone Daake (Alicante, Španělsko) (zástupce: H. Tettenborn, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí OHIM, ze dne 4. prosince 2009, kterým se zamítá požadavek žalobkyně na náhradu škody
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 uložit OHIM náhradu majetkové újmy:
 —
 jednak ve výši rozdílu mezi skutečným platem podle jejího formálního zařazení jako smluvní zaměstnankyně podle článku 3a Podmínek zaměstnávání ostatních zaměstnanců (dále jen „PZOZ“) od 1. listopadu 2005 do 31. října 2008 a podporou v nezaměstnanosti, která jí je vyplácena od 1. listopadu 2008 dosud, a
 —
 krom toho ve výši rozdílu mezi platem, na který měla nárok jako dočasný zaměstnanec podle čl. 2 písm. a) PZOZ od 1. listopadu 2005 do 31. října 2008, a podporou v nezaměstnanosti, na kterou má nárok od 1. listopadu 2008 dosud, vypočtenou podle jejího platu v říjnu 2008 podle čl. 2 písm. a) PZOZ –
 —
 spolu se ztrátami na starobním důchodu, dalších dávkách, platu a příspěvcích zohledňujících příslušné povyšování na základě její výkonnosti do 1. dubna 2008,
 —
 a — v rozsahu nezbytném pro poskytnutí požadované náhrady — zrušit rozhodnutí OHIM ze dne 6. května 2009 a 4. prosince 2009;
 —
 uložit OHIM, aby žalobkyni nahradila nemajetkovou újmu způsobenou diskriminací ve srovnání s ostatními zaměstnanci OHIM ve výši, kterou stanoví Soudní dvůr;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/46
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 19. června 2013 — CF v. AESA
 (Věc F-40/12) (1)
 (Veřejná služba - Bývalý dočasný zaměstnanec - Smlouva na dobu určitou - Výpověď během nemocenské - Článek 16 PŘOZ - Článek 48 písm. b) PŘOZ - Psychické obtěžování)
 2013/C 252/80
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: CF (Bierges, Belgie) (zástupce: A. Schwend, advokát)
 Žalovaná: Evropská agentura pro bezpečnost letectví (AESA) (zástupci: V. Manuhutu, zmocněnec, ve spolupráci s D. Waelbroeck a A. Duron, advokátkami)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí o propuštění žalobce a návrh na náhradu škody, kterou údajně utrpěl z důvodu tohoto propuštění a tvrzeného obtěžování
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí ze dne 24. května 2011, kterým orgán oprávněný k uzavírání pracovních smluv Evropské agentury pro bezpečnost letectví vypověděl smlouvu dočasného zaměstnance CF, se zrušuje.
 2)
 Evropské agentuře pro bezpečnost letectví se ukládá zaplatit CF částku 88 189,76 euro jako náhradu hmotné újmy.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská agentura pro bezpečnost letectví ponese vlastní náklady řízení a uhradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených CF.
 5)
 CF ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 23.6.2012, s. 24.


text:
 7.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 410/10
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. září 2016 – Secolux v. Komise
 (Věc T-363/14) (1)
 („Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkající se zadávacího řízení na veřejnou zakázku na služby - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany soukromí a osobnosti jednotlivce - Výjimka týkající se ochrany obchodních zájmů - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu - Částečný přístup - Převažující veřejný zájem - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2016/C 410/12)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Secolux, Association pour le contrôle de la sécurité de la construction (Capellen, Lucembursko) (zástupci: N. Prüm Carré a E. Billot, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Buchet a M. Konstantinidis, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEU na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 1. a 14. dubna 2014, kterým byl žalobkyni odepřen plný přístup k některým dokumentům týkajícím se zadávacího řízení s referenčním číslem 02/2013/OIL ohledně bezpečnostních kontrol různých budov v Lucembursku (Úř. věst. 2013/S 156-271471).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Secolux, Association pour le contrôle de la sécurité de la construction se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 253, 4.8.2014.


text:
 14.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/1
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 7. února 2006 – Giorgio Lebedef v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-268/05 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Úředníci - Pravidla týkající se úrovní, postupů a způsobů jednání dohodnutých mezi většinou odborových a profesních organizací a Komisí - Vyloučení odborového svazu „Action & Défense“ - Zjevná nepřípustnost)
 (2006/C 249/02)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Giorgio Lebedef (zástupci: G. Bounéou a F. Frabetti, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a V. Joris, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 12. dubna 2005, Giorgio Lebedef v. Komise (T-191/02), kterým byla zamítnuta žaloba na neplatnost proti rozhodnutí Komise o vypovězení dohody ze dne 20. září 1974 o vztazích mezi Komisí a odborovými a profesními organizacemi a o přijetí nových prováděcích pravidel týkajících se úrovní, postupů a způsobů jednání dohodnutých mezi Komisí a většinou odborových a profesních organizací dne 19. ledna 2000, které byly zrušeny rozsudkem Soudu dne 15. listopadu 2001 v rozsahu, v němž z jednání vylučovaly odborový svaz „Action et Défense“.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 G. Lebedefovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 243, 1. 10. 2006.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/26
 Žaloba podaná dne 19. července 2012 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-345/12)
 2012/C 287/50
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: E. Montaguti a K. Herrmann, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že nestanovila povinnost předložit certifikát energetické náročnosti při prodeji nebo pronájmu budovy v souladu s ustanoveními a podmínkami stanovenými články 7 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov (1), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 7 odst. 1 a 2 a článku 10 téže směrnice, ve spojení s článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov (2);
 —
 určit, že Italská republika tím, že neoznámila všechna opatření k provedení článku 9, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 15 odst. 1 téže směrnice, ve spojení s článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2002/91/ES uplynula dne 4. ledna 2006. Lhůta pro provedení článků 7 až 9 této směrnice uplynula dne 4. ledna 2009 a podle názoru Komise nezahrnuje článek 28 směrnice 2010/31/EU, který umožňuje odložit uplatnění povinnosti předložit certifikát energetické náročnosti, certifikáty již vydané nebo ty, které mají být vydány na základě čl. 7 odst. 1 této směrnice.
 K datu podání této žaloby žalovaná ještě nepřijala všechna opatření nezbytná pro provedení směrnice.
 (1) Úř. věst. L 65, s. 1.
 (2) Úř. věst. L 153, s. 13.


text:
 27.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/23
 Usnesení Tribunálu ze dne 11. září 2012 — Marcuccio v. Komise
 (Věc T-241/03 REV) (1)
 (Řízení - Návrh na obnovu řízení - Důsledky pozdějšího rozsudku Tribunálu - Nová skutečnost - Neexistence - Nepřípustnost)
 (2012/C 331/43)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupce: G. Cipressa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Baquero Cruz, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na obnovu řízení, jehož předmětem je usnesení Tribunálu ze dne 17. května 2006, Marcuccio v. Komise (T-241/03, RecFP s. I-A 2111 a II-A 2517).
 Výrok
 1)
 Návrh na obnovu řízení se odmítá jako nepřípustný.
 2)
 Luigi Marcuccio ponese vlastní náklady řízení a rovněž se mu ukládá náhrada nákladů vynaložených Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 200, 23.8.2003.


text:
 27.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/28
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2009 — Rusal Armenal v. Rada
 (Věc T-512/09)
 2010/C 80/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rusal Armenal ZAO (zástupce: B. Evtimov, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit nařízení Rady (ES) č. 925/2009 ze dne 24. září 2009 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovoz některých hliníkových fólií pocházejících z Arménie, Brazílie a Čínské lidové republiky v rozsahu, v němž se jí týká;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Svou žalobou žalobkyně směřuje ke zrušení nařízení Rady (ES) č. 925/2009 ze dne 24. září 2009 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečném výběru prozatímně uloženého cla na dovoz některých hliníkových fólií pocházejících z Arménie, Brazílie a Čínské lidové republiky („napadené nařízení“) v rozsahu, v němž se jí týká (Úř. věst. L 262, s. 1).
 Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uvádí pět následujících právních důvodů směřujících ke zrušení, z nichž jeden vychází z námitky protiprávnosti.
 Na základě svého prvního žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise a Rada porušily čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení (1) a články 2.1 a 2.2 Dohody o provádění článku VI GATT 1994 (dále jen „antidumpingová dohoda“) tím, že stanovily běžnou hodnotu pro žalobkyni, založenou na údajích pocházejících z obdobné třetí země, čímž údajně došly k zásadně mylným závěrům o dumpingu, kumulaci, újmě a příčinné souvislosti, co se týče dovozů z Arménie. Podle žalobkyně Rada a Komise měly běžnou hodnotu pro žalobkyni stanovit na základě jejích vlastních údajů pocházejících z Arménie, a ne podle čl. 2 odst. 7 písm. a) základního nařízení.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že za účelem přezkumu opodstatněnosti prvního důvodu směřujícího ke zrušení měl Tribunál incidenčně, podle článku 277 SFEU (původně článek 241 ES), určit nepoužitelnost čl. 2 odst. 7 základního nařízení na žalobkyni v rozsahu, v němž toto ustanovení představovalo právní základ pro srovnávací metodu, použitou pro stanovení běžné hodnoty žalobkyně v napadeném nařízení. Žalobkyně uplatňuje tuto námitku protiprávnosti, jelikož je názoru, že má nárok na soudní přezkum použití čl. 7 odst. 2 na sebe a že byla dotčena závěry týkajícími se běžné hodnoty v napadeném nařízení, které jsou právně založeny na čl. 2 odst. 7 základního nařízení. Posledně uvedené ustanovení by podle žalobkyně mělo být prohlášeno za nepoužitelné, jelikož jeho uplatnění na žalobkyni údajně porušuje ustanovení 2.1 a 2.2 antidumpingové dohody, které EU zamýšlela jako mnohostranné závazky přijmout do práva Společenství a která jsou součástí smluv, na nichž je založena EU a jsou závazná pro Radu a Komisi podle ustálené judikatury Soudního dvora.
 Na základě svého druhého důvodu směřujícího ke zrušení žalobkyně tvrdí, že i za předpokladu, že orgány neporušily čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení a antidumpingové dohody, porušily čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení, žalobkyni neprávem odepřely statut podniku působícího v tržním hospodářství („STH“) a dopustily se řady zjevně nesprávných posouzení skutkového stavu v rámci uplatnění čl. 2 odst. 7 písm. c).
 Na základě svého třetího důvodu směřujícího ke zrušení žalobkyně tvrdí, že orgány porušily čl. 3 odst. 4 základního nařízení a dopustily se zjevně nesprávného posouzení tím, že dovozy z Arménie nevyňaly z kumulativního určení údajně dumpingových dovozů, a tím, že v této souvislosti nezohlednily důkladnou reorganizaci výrobní činnosti v Arménii v období od roku 2004 do roku 2006 a kvalitativních problémů dotčených arménských výrobků během obnovení a reorganizace výrobních procesů v roce 2007 spadajících do období šetření.
 Na základě svého čtvrtého důvodu směřujícího ke zrušení žalobkyně tvrdí, že Komise svými úvahami a svým odůvodněním pro zamítnutí cenové nabídky žalobkyně a přijetím, v téže době, cenové nabídky brazilského výrobce za podobných okolností, porušila základní právní zásadu rovného zacházení a zákazu diskriminace a dopustila se zjevně nesprávného posouzení.
 Na základě svého pátého důvodu směřujícího ke zrušení Komise údajně porušila základní zásadu práva Společenství, kterou je zásada řádné správy, čímž porušila základní procesní požadavky tím, že přímo a veřejně odkázala na žalobkyni a probíhající sporné antidumpingové šetření a vytvořila předpojatost orgánů odpovědných za antidumpingové šetření ve prospěch uložení antidumpingových cel na dovozy žalobkyně.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, s. 1; Zvl. vyd. 11/10, s. 45).


text:
 20.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 222/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 3. května 2016 – Aranynektár v. EUIPO – Naturval Apícola (Natür-bal)
 (Věc T-503/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Evropské unie Natür-bal - Starší slovní ochranná známka Evropské unie NATURVAL - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 222/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Aranynektár Termékgyártó és Kereskedelmi KFT (Dunavarsány, Maďarsko) (zástupce: I. Molnár, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Naturval Apícola, SL (Monserrat, Španělsko) (zástupci: I. Valdelomar Serrano, D. Gabarre Armengol, G. Hinarejos Mulliez, E. Bayo de Gispert, J. Rodríguez Fuensalida, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 17. června 2015 (věc R 1158/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Naturval Apícola a Aranynektár Termékgyártó és Kereskedelmi.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Aranynektár Termékgyártó és Kereskedelmi KFT se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 354, 26. 10. 2015.


text:
 6.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 232/7
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 16. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Upravno sodišče Republike Slovenije — Slovinská republika) — Marija Omejc v. Slovinská republika
 (Věc C-536/09) (1)
 (Společná zemědělská politika - Režimy podpor Společenství - Integrovaný administrativní a kontrolní systém - Nařízení (ES) č. 796/2004 - Zabránění provedení kontroly na místě - Pojem - Zemědělec, který nebydlí v zemědělském podniku - Zástupce zemědělce - Pojem)
 2011/C 232/11
 Jednací jazyk: slovinština
 Předkládající soud
 Upravno sodišče Republike Slovenije
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Marija Omejc
 Žalovaná: Slovinská republika
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Upravno sodišče Republike Slovenije — Výklad čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18) — Pojem zabránění provedení kontroly na místě — Pojem zástupce zemědělce, pokud zemědělec nemá bydliště v podniku
 Výrok
 1)
 Výraz „zabrání provedení kontroly na místě“, který je uveden v čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, jímž se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce, je autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat jednotně ve všech členských státech v tom smyslu, že vedle úmyslného jednání zahrnuje jakékoli konání či opomenutí přičitatelné nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce, které vedlo k zabránění úplnému provedení kontroly na místě v případě, že tento zemědělec nebo jeho zástupce nepřijal veškerá opatření, která po něm mohla být rozumně požadována za účelem zajištění, že se tato kontrola uskuteční v plném rozsahu.
 2)
 Zamítnutí dotyčných žádostí o podporu podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 nezávisí na tom, zda byl zemědělec nebo jeho zástupce náležitě informován o té části kontroly na místě, která vyžaduje jeho součinnost.
 3)
 Pojem „zástupce“ uvedený v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 je autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat jednotně ve všech členských státech v tom smyslu, že v případě kontrol na místě zahrnuje jakoukoli plnoletou osobu způsobilou k právním úkonům, jež bydlí v zemědělském podniku a které je svěřena alespoň část řízení tohoto podniku, jestliže zemědělec jasně vyjádřil svou vůli zmocnit ji k tomu, aby jej zastupovala, a zavázal se tedy převzít odpovědnost za jakékoli konání a opomenutí této osoby.
 4)
 Článek 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že zemědělec, který nebydlí v zemědělském podniku, za nějž je odpovědný, není povinen jmenovat zástupce, který by byl v tomto podniku zpravidla kdykoli dosažitelný.
 (1) Úř. věst. C 63, 13.3.2010.


text:
 15.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 198/35
 Rozsudek Tribunálu ze dne 29. dubna 2015 – CC v. Parlament
 (Věc T-457/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Vzájemný kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Otevřené výběrové řízení - Pochybení, ke kterým došlo při vedení seznamu úspěšných uchazečů - Mimosmluvní odpovědnost - Majetková újma - Legitimní očekávání - Zkreslení skutkového stavu - Ztráta příležitosti - Morální újma - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2015/C 198/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: CC (Bridel, Lucembursko) (zástupce: G. Maximini, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: M. Ecker a E. Despotopoulou, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 11. července 2013, CC v. Parlament (F-9/12, Sb. VS, EU:F:2013:116) a požadující zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 11. července 2013, CC v. Parlament (F-9/12) se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací Soudu pro veřejnou službu.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 325, 9.11.2013.


text:
 19.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/18
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. června 2008 – Marcuccio v. Komise
 (Věc T-18/04) (1)
 („Sociální zabezpečení - Žádost o převzetí nákladů na lékařské výdaje - Implicitní zamítnutí žádosti“)
 (2008/C 183/37)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luigi Marcuccio (Tricase, Itálie) (zástupci: původně A. Distante, poté G. Cipressa, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a J. Curral, zmocněnci, ve spolupráci s A. Da. Ferrem, advokátem)
 Předmět věci
 Zaprvé, návrh na zrušení implicitního rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování, kterým se zamítá žádost žalobce ze dne 25. listopadu 2002, podaná za účelem získání 100 % náhrady lékařských výdajů podle článku 72 služebního řádu úředníků Evropských společenství, zadruhé, návrh na zrušení implicitního rozhodnutí o zamítnutí stížnosti žalobce podané proti zamítnutí jeho žádosti ze dne 25. listopadu 2002, zatřetí, návrh směřující k určení nároku žalobce, ve smyslu článku 72 služebního řádu, na získání 100 % náhrady lékařských výdajů vynaložených na léčbu potíží, kterými je žalobce postižen, a začtvrté, návrh směřující k tomu, aby bylo Komisi uloženo vyplatit 100 % těchto lékařských výdajů.
 Výrok rozsudku
 1)
 Implicitní rozhodnutí o zamítnutí žádosti ze dne 25. listopadu 2002 se zrušuje.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 71, 20.3.2004.


text:
 6.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/3
 Usnesení Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 11. května 2012 — Lan Airlines SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
 (Věc C-198/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Článek 119 jednacího řádu - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Slovní ochranná známka Společenství LÍNEAS AÉREAS DEL MEDITERRÁNEO LAM - Přihláška - Námitky majitelky starší slovní a obrazové ochranné známky LAN - Zamítnutí námitek - Neexistence nebezpečí záměny - Zjevně nepřípustný kasační opravný prostředek)
 2012/C 303/04
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Lan Airlines SA (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec) Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo SA
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (čtvrtého senátu) ze dne 8. února 2001, Lan Airlines v. OHIM — Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo (T-194/09), kterým Tribunál zamítl žalobu podanou proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 19. února 2009 (věc R 107/2008-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Lan Airlines, SA a Air Nostrum, Líneas Aéreas del Mediterráneo, SA
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se odmítá.
 2)
 LAN Airlines SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 186, 25.6.2011.


text:
 11.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. června 2012 — Basile a I Marchi Italiani v. OHIM — Osra (B. Antonio Basile 1952)
 (Věc T-134/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství B. Antonio Basile 1952 - Starší národní slovní ochranná známka BASILE - Relativní důvod zamítnutí - Zánik práva „strpěním“ - Článek 53 odst. 2 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 54 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009) - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 207/2009))
 2012/C 243/26
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Antonio Basile (Giugliano in Campania, Itálie) a I Marchi Italiani Srl (Neapol, Itálie) (zástupci: G. Militerni, L. Militerni a F. Gimmelli, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: původně A. Sempio, poté P. Bullock, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Osra SA (Rovereta, San Marino) (zástupci: A. Masetti Zannini de Concina, R. Cartella a G. Petrocchi, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. ledna 2009 (věc R 1436/2007-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Osra SA a Antoniem Basilem
 Výrok
 1)
 Ve věci T-134/09 je jméno druhého žalobce, společnosti I Marci Italiani Srl, vyškrtnuto ze seznamu žalobců.
 2)
 Žaloba se zamítá.
 3)
 B. Antoniu Basilovi se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů řízení připadajících na zpětvzetí žaloby.
 4)
 Společnost I Marci Italiani Srl ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/64
 Žaloba podaná dne 31. května 2017 – Cathay Pacific Airways v. Komise
 (Věc T-343/17)
 (2017/C 239/76)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cathay Pacific Airways Ltd (Hongkong, Čína) (zástupci: R. Kreisberger a N. Grubeck, Barristers, M. Rees, Solicitor, a E. Estellon, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil konstatování o protiprávním jednání uvedená v čl. 1 odst. 1 až 4 rozhodnutí Komise C (2017) 1742 final ze dne 17. března 2017 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (AT.39258 – letecká nákladní doprava), v rozsahu, v němž se týká žalobkyně;
 —
 zrušil článek 3 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v němž ukládá žalobkyni pokutu ve výši 57 120 000 eur, nebo, podpůrně, tuto pokutu snížil, a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení a/nebo nesprávného posouzení skutkového stavu, když zahrnula žalobkyni do čl. 1 odst. 1 a 4 výrokové části napadeného rozhodnutí a konstatovala, že žalobkyně se podílela na jediném a trvajícím protiprávním jednání, a/nebo tyto skutečnosti neprokázala právně dostačujícím způsobem.
 —
 Žalobkyně uvádí, že neexistuje právní základ pro její zahrnutí do protiprávních jednání v rámci Evropy.
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že neexistuje odpovídající skutkový základ pro její zahrnutí do protiprávních jednání v rámci Evropy.
 —
 Žalobkyně rovněž uvádí, že to, že Komise vychází z nových důvodů, porušuje její právo na obhajobu.
 —
 Žalobkyně konečně uvádí, že to, že ji Komise neprávem zahrnula do čl. 1 odst. 1 až 4, maří její snahu prokázat, že se žalobkyně účastnila tvrzeného jediného a trvajícího protiprávního jednání.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že přijetím druhého rozhodnutí vůči žalobkyni, které jí přičítá nové protiprávní jednání, porušila Komise článek 23 nařízení č. 1/2003, jakož i zásady právní jistoty, spravedlnosti a řádného výkonu spravedlnosti.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Komise neprokázala právně dostačujícím způsobem, že žalobkyně je odpovědná za účast na jediném a trvajícím protiprávním jednání.
 —
 Podle žalobkyně se Komise žalobkyní nezabývala specifiky a neprokázala v jejím případě jednotlivé znaky jediného a trvajícího protiprávního jednání.
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že Komise neprokázala celkový plán sledující společný cíl.
 —
 Žalobkyně rovněž uvádí, že Komise neprokázala, že žalobkyně se účastnila jediného a trvajícího protiprávního jednání nebo měla požadovaný úmysl účastnit se ho.
 —
 Žalobkyně konečně poukazuje na to, že nebylo zjištěno, že o protiprávním jednání věděla.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise neuvedla dostatečné důvody na podporu svého závěru, že žalobkyně se účastnila tvrzeného jediného a trvajícího protiprávního jednání.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nesprávně vycházela z činnosti žalobkyně v oblastech regulovaných třetími státy jakožto důkazu účasti na tvrzeném jediném a trvajícím protiprávním jednání a neuvedla v tomto ohledu důvody.
 —
 Podle žalobkyně Komise neunesla důkazní břemeno v souvislosti s jednáním žalobkyně v Hongkongu a/nebo neuvedla odpovídající důvody.
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že Komise neprokázala, že jednání žalobkyně v Hongkongu má protisoutěžní cíl.
 —
 Žalobkyně rovněž uvádí, že podle hongkongského práva byla povinna podat skupinové žádosti.
 —
 Žalobkyně konečně poukazuje na porušení zásad zdvořilosti a nevměšování.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise nemá pravomoc k uplatnění článku 101 SFEU na jednání v souvislosti s příchozími lety, to znamená na služby letecké nákladní dopravy ze třetích zemí do Evropy.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z toho, že Komise se dopustila nesprávného právního posouzení při výpočtu pokuty uložené žalobkyni.


text:
 11.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 36/31
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 16. listopadu 2005 – Deutsche Post a Securicor Omega Express v. Komise
 (Věc T-343/03) (1)
 („Státní podpora - Čl. 88 odst. 3 ES - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Stížnost - Zamítnutí - Nedostatek předmětu“)
 (2006/C 36/66)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Deutsche Post AG (Bonn, Německo) a Securicor Omega Express Ltd (Sutton, Surrey, Spojené království) (zástupce: T. Lübbig, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz, N. Khan a M. Niejahr, zmocněnci)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupce: M. Bethell, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2003) 1652 konečné ze dne 27. května 2003, kterým se opatření, která orgány Spojeného království hodlají přijmout ve prospěch Post Office Ltd (státní podpora N 784/2002), prohlašují za slučitelná se společným trhem
 Výrok usnesení
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Každý účastník řízení nese vlastní náklady řízení.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese náklady řízení, které vynaložilo jako vedlejší účastník.
 (1) Úř. věst. C 7, 10.1.2004


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/21
 Žaloba podaná dne 8. března 2013 — Eltek v. OHIM — Eltec Elektronik (ELTEK)
 (Věc T-139/13)
 2013/C 147/38
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Eltek SpA (Casale Monferrato, Itálie) (zástupci: G. Floridia a R. Floridia, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Eltec Elektronik AG (Mohan, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 7. ledna 2013 (v opraveném znění ze dne 22. ledna 2013) oznámené a doručené dne 10. ledna 2013 ve věci R 511/2012-1 týkající se námitkového řízení B 992 851 a přihlášku ochranné známky Společenství č. 4 368 064 z důvodu plného splnění všech požadavků pro platný zápis pro každý výrobek;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladu řízení před Soudním dvorem a uložil odpůrkyni, aby uhradila náklady řízení před námitkovým oddělením a odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ELTEK“ pro zboží zařazené do třídy 9 — přihláška ochranné známky Společenství č. 4 368 064
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: německá ochranná známka a mezinárodní zápis „ELTEC“ pro Benelux, Španělsko, Francii, Itálii, Rakousko a Portugalsko pro zboží a služby ze tříd 9, 37, 38, 41 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: vyhověl odvolání a zamítl ochrannou známku Společenství přihlašovanou pro určité zboží ze třídy 9
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009


text:
 24.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/28
 Žaloba podaná dne 23. ledna 2012 — Pips v. OHIM — s.Oliver Bernd Freier (ISABELLA OLIVER)
 (Věc T-38/12)
 2012/C 89/47
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pips BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: J.A.K. van den Berg, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: s.Oliver Bernd Freier GmbH & Co. KG (Rottendorf, Německo)
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. října 2011 ve věci R 2420/2010-1;
 —
 vyhovět přihlášce ochranné známky Společenství č. 7024961 pro slovní ochrannou známku „ISABELLA OLIVER“ pro veškeré zboží a služby, které jsou předmětem řízení před prvním odvolacím senátem; a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka Společenství „ISABELLA OLIVER“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 4, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 24 a 25 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 7024961
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: přihláška ochranné známky Společenství č. 6819908 pro slovní ochrannou známky „S.Oliver“ pro zboží zařazené do tříd 4, 16, 20, 21 a 24; zápis obrazové ochranné známky „s.Oliver“ jako ochranné známky Společenství č. 4504569 pro zboží a služby zařazené do tříd 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25, 28 a 35; německý zápis ochranné známky č. 30734710.9 pro slovní ochrannou známku „S.Oliver“ pro zboží zařazené do tříd 10, 12 a 21; zápis slovní ochranné známky „S.Oliver“ jako ochranné známky Společenství č. 181875 pro zboží zařazené do tříd 3, 6, 9, 14, 18, 20, 25 a 26; mezinárodní zápis ochranné známky č. 959255 pro slovní ochrannou známku „S.Oliver“ pro zboží zařazené do tříd 10, 12 a 21.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 76 nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát; (i) posoudil podobnost ochranných známek na základě skutečností/okolností, které nebyly poskytnuty účastníky řízení a tudíž jsou jeho závěry o podobnosti označení nesprávné a (ii) nesprávně použil zásady zakotvené Soudním dvorem ve vztahu k celkovému posouzení nebezpečí záměny


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 14. prosince 2006 – Sabine Mayr v. Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG
 (Věc C-506/06)
 (2007/C 56/24)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Sabine Mayr
 Žalovaná: Bäckerei und Konditorei Gerhard Flöckner OHG
 Předběžná otázka
 Jedná se u zaměstnankyně, která se podrobí [umělému] oplodnění in-vitro, jestliže v okamžiku udělení výpovědi již byly její vaječné buňky oplodněny spermiemi partnera, existují tedy embrya „in-vitro“, která ale ještě nebyla implantována do těla ženy, o „těhotnou zaměstnankyni“ ve smyslu čl. 2 písm. a) první části věty směrnice Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň (1) (desátá směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)?
 (1) Úř. věst. L 348, s. 1 (Zvl. vyd. 05/02, s. 110).


text:
 29.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 8. září 2005
 ve věci C-462/04: Komise Evropských společenství proti Italské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/40/ES - Vzájemné uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2005/C 271/19)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-462/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti státem na základě článku 226 ES, podaná dne 29. října 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnci: C. O'Reilly a E. de March) proti Italské republice (zmocněnec: I. M. Braguglia, ve spolupráci s advokátem A. Cingolem), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení K. Lenaerts, předseda, J. N. Cunha Rodrigues a M. Ilešič (zpravodaj), soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Italská republika tím, že nepřijala ve stanovené lhůtě všechny právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2001/40/ES ze dne 28. května 2001 o vzájemném uznávání rozhodnutí o vyhoštění státních příslušníků třetích zemí, s výjimkou článku 7 této směrnice, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 6, 8.1.2005.


text:
 28.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/11
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 28. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Areios Pagos – Řecko) – Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias v. Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd
 (Věc C-436/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Příslušnost a výkon soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech - Nařízení (ES) č. 44/2001 - Článek 23 - Ustanovení o založení příslušnosti - Doložka o soudní příslušnosti uvedená ve smlouvě uzavřené mezi dvěma společnostmi - Žaloba na náhradu škody - Společná a nerozdílná odpovědnost zástupců jedné z těchto společností za protiprávní jednání - Možnost uvedených zástupců dovolat se této doložky“)
 (2017/C 283/15)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Areios Pagos
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Georgios Leventis, Nikolaos Vafeias
 Žalované: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd
 Výrok
 Článek 23 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech musí být vykládán v tom smyslu, že doložka o soudní příslušnosti, uvedená ve smlouvě uzavřené mezi dvěma společnostmi, nemůže být namítána zástupci jedné z těchto společností za účelem zpochybnění příslušnosti soudu rozhodujícího o žalobě na náhradu škody směřující k založení jejich společné a nerozdílné odpovědnosti za údajné protiprávní jednání, kterého se dopustili při výkonu svých funkcí.
 (1) Úř. věst. C 392, 24.10.2016.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/36
 Žaloba podaná dne 5. června 2007 – Górażdże Cement v. Komise
 (Věc T-193/07)
 (2007/C 170/70)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Górażdże Cement S.A. (Chorula, Polsko) (zástupci: R. Forbes a P. Muñiz, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně uvádí pět důvodů, na jejichž základě by mělo být rozhodnutí Komise ze dne 26. března 2007, zamítající národní alokační plán (dále jen „NAP“) pro přidělení povolenek na emise skleníkových plynů, oznámený Polskem v souladu se směrnicí Evropského Parlamentu a Rady 2003/87/ES (1) (dále jen „směrnice“), prohlášeno za neplatné:
 a)
 Žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 9 odst. 3 směrnice, neboť odmítavé rozhodnutí mohlo být přijato pouze do tří měsíců od oznámení NAP. Žalobkyně dále uvádí, že mohla legitimně očekávat, že jakékoliv odmítavé rozhodnutí by bylo přijato během tří měsíců, a že NAP by měl být po uplynutí této lhůty považován za schválený.
 b)
 Žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí je v rozporu s čl. 9 odst. 3 a čl. 11 odst. 2 směrnice z toho důvodu, že omezuje druh změn, které může dotčený členský stát navrhnout, a zejména že brání změnám týkajícím se celkového množství povolenek. Podle žalobkyně však směrnice neomezuje svobodu členských států navrhovat změny.
 c)
 Podle názoru žalobkyně odnímá napadené rozhodnutí členským státům pravomoc, neboť v praxi vede k tomu, že Komise jednostranně rozhoduje o konečném obsahu NAP. Toto porušuje rozdělení pravomocí v článcích 9 a 11 směrnice, jakož i článek 10 ES zakotvující zásadu loajální spolupráce.
 d)
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí nesprávně použilo kritéria 2 a 3 v příloze III směrnice tím, že nezohlednilo nejreprezentativnější emisní hodnoty, což vedlo k nesprávnému posouzení skutkového stavu.
 e)
 Konečně žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnutí porušilo čl. 30 odst. 2 písm. i) a kritérium 1 v příloze III směrnice tím, že nezohlednilo zvláštní situaci Polska jakožto nového členského státu a uložilo přísnější povinnosti, než vyžaduje Kjótský protokol.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (Úř. věst. L 275, s. 32, Zvl. vyd 15/07, s. 631).


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/36
 Žaloba podaná dne 28. srpna 2007 – National Association of Licensed Opencast Operators v. Komise
 (Věc T-318/07)
 (2007/C 247/60)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: National Association of Licensed Opencast Operators (Chester-le-Street, Spojené království) (zástupci: H. Bracegirdle, solicitor, M. Hoskins a C. West, barristers)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 18. června 2007;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně žádá o zrušení rozhodnutí Komise ve věci COMP/35.821 ze dne 18. června 2007, kterým Komise zamítla stížnost žalobkyně podanou v roce 1990, že členové jejího sdružení byly oběťmi cenové diskriminace, vzhledem k tomu, že ceny placené Central Electricity Generating Board (dále jen „CEGB“) v období od roku 1984 do roku 1990 za uhlí vyráběné členy žalobkyně byly nižší než ceny placené CEGB za uhlí vyráběné British Coal Corporation (dále jen „BCC“), aniž by existovalo jakékoliv objektivní odůvodnění tohoto rozdílného zacházení.
 Komise v napadeném rozhodnutí shledala, že existoval rozdíl mezi cenami placenými CEGB členům žalobkyně a cenami placenými BCC, ale tvrdila, že BCC a členové žalobkyně nedodávali uhlí za srovnatelných podmínek. CEGB tudíž byla oprávněna platit BCC za uhlí vyšší ceny, a to vzhledem ke své zákonné povinnosti dodávat elektrickou energii, která je potřebná ve Spojeném království.
 Na podporu své žaloby žalobkyně tvrdí, že zjištění Komise, že BCC a členové žalobkyně nedodávali uhlí za srovnatelných podmínek, nebylo podepřeno důkazy, na kterých Komise založila své rozhodnutí.
 Dále, žalobkyně tvrdí, že platba výhodné ceny za uhlí BCC by představovala státní podporu, která nebyla oznámena, a která by tudíž byla protiprávní.
 Mimoto žalobkyně tvrdí, že zjištění Komise nejsou v souladu s předchozím rozhodnutím Komise z roku 1991, které se týkalo stejné stížnosti.
 Co se týče zamítnutí stížnosti žalobkyně Komisí, pokud jde o období od roku 1984 do roku 1986 z důvodu nepřípustnosti a nedostatku zájmu Společenství, žalobkyně tvrdí, že:
 —
 Komise se dopustila nesprávného posouzení tím, že shledala, že již nepožívá výlučné pravomoci na základě Smlouvy o ESUO rozhodnout o existenci diskriminace v uvedené době;
 —
 Komise se dopustila nesprávného posouzením tím, že členové žalobkyně se mohou v souvislosti s uvedeným obdobím obrátit na vnitrostátní soudy, a
 —
 zpoždění při řešení otázek vznesených ve stížnosti žalobkyně z roku 1990 je výsledkem předešlých právních pochybení, kterých se dopustila Komisí.


text:
 22.1.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 18. listopadu 2004 ve věci C-85/04
 Komise Evropských společenství proti Francouzské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/17/ES - Reorganizace a likvidace pojišťoven - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2005/C 19/13)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-85/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 23. února 2004, Komise Evropských společenství (zmocněnci: E. Traversa a P. Léouffre) proti Francouzské republice (zmocněnci: G. de Bergues a O. Christmann), Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, úřadující předseda čtvrtého senátu, M. Ilešič (zpravodaj) a E. Levits, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 18. listopadu 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Francouzská republika tím, že nepřijala veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/17/ES ze dne 19. března 2001 o reorganizaci a likvidaci pojišťoven, nesplnila povinnosti, které pro ní vyplývají z této směrnice.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada) (Řecko) dne 11. března 2010 — Amaltheia I Naftiki Etaireia v. Ypourgos Emporikis Naftilías
 (Věc C-129/10)
 2010/C 134/39
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Symvoulio tis Epikrateias (Státní rada)/Řecko
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Amaltheia I Naftiki Etaireia
 Žalované: Ypourgos Emporikis Naftilías (Ministerstvo pro obchodní loďstvo)
 Předběžná otázka
 Umožňují ustanovení článků 1, 2 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. 1992 L 364, s. 7), vykládaných v souladu se zásadou volného pohybu služeb, přijetí vnitrostátní právní úpravy, která stanoví, že majitelé plavidel nesmí poskytovat služby námořní kabotáže bez předchozího správního povolení, které je vydáváno v rámci povolovacího systému, jehož účelem je mimo jiné ověřit, zda s ohledem na podmínky v určitém přístavu mohou být námořní spojení ohlášená majitelem plavidla provozována za podmínek bezpečnosti plavidla a za podmínek přístavního pořádku, jakož i ověřit způsobilost plavidla, pro které je povolení požadováno, vplout bez obtíží do určitého přístavu v čase ohlášeném majitelem plavidla jakožto vhodném pro určité spojení, aniž by byla předem prostřednictvím právních předpisů stanovena kritéria, na jejichž základě jsou tyto otázky posuzovány orgánem veřejné správy, zejména v případě, kdy několik majitelů plavidel má zájem o přistání v témže přístavu v téže době?


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/18
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 11. prosince 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-480/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2000/59/ES - Přístavní zařízení pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu - Nevypracování a neprovedení plánů příjmu a zpracování odpadu pro všechny přístavy“)
 (2009/C 44/30)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Simonsson a R. Vidal Puig, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupce: B. Plaza Cruz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 5 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu (Úř. věst. L 332, s. 81; Zvl. vyd. 07/05, s. 358) – Nevypracování anebo neprovedení plánů pro příjem a zpracování odpadu pro všechny přístavy v jurisdikcích „Comunidades autónomas“
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že nevypracovalo, nezavedlo a neschválilo pro každý španělský přístav plány příjmu a zpracování odpadu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z čl. 5 odst. 1 a čl. 16 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů.
 (1) Úř. věst. C 315, 22.12.2007.


text:
 17.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 80/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 2. února 2012 — EI du Pont de Nemours a další v. Komise
 (Věc T-76/08) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Trh s chloroprénovým kaučukem - Rozhodnutí, jímž se konstatuje porušení článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP - Stanovení cen - Rozdělení trhu - Přičitatelnost protiprávního jednání - Společný podnik - Pokyny o metodě stanovování pokut - Polehčující okolnosti - Spolupráce)
 2012/C 80/21
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: EI du Pont de Nemours and Company (Wilmington, Delaware, Spojené státy); DuPont Performance Elastomers LLC (Wilmington); a DuPont Performance Elastomers SA (Grand-Saconnex, Švýcarsko) (zástupci: J. Boyce a A. Lyle-Smythe, solicitors)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně X. Lewis a V. Bottka, poté V. Bottka a V. Di Bucci, a nakonec V. Bottka, S. Noë a A. Biolan, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení článků 1 a 2 rozhodnutí Komise C(2007) 5910 final ze dne 5. prosince 2007, v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F/38.629 — Chloroprénový kaučuk), ve znění rozhodnutí Komise C(2008) 2974 final ze dne 23. června 2008 v rozsahu, v němž se týká EI du Pont de Nemours and Company a zadruhé návrh na snížení pokuty uložené solidárně žalobkyním tímto rozhodnutím.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnostem EI du Pont de Nemours and Company, DuPont Performance Elastomers LLC a DuPont Performance Elastomers SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 116, 9.5.2008.


text:
 25.8.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/24
 Žaloba podaná dne 18. června 2012 — Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada
 (Věc T-263/12)
 2012/C 258/44
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran (Teherán, Írán) (zástupci: F. Esclatine a S. Perrotet, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně sedm žalobních důvodů, z nichž prvních šest je v podstatě podobných s prvními šesti důvody dovolávanými v rámci věci T-509/10, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada (1).
 Kromě toho předkládá žalobkyně žalobní důvod vycházející z protiprávnosti napadeného nařízení, neboť protiprávní byly předchozí akty zrušené rozsudkem Tribunálu ze dne 25. dubna 2012, Manufacturing Support & Procurement Kala Naft v. Rada (T-509/10, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí).
 (1) Úř. věst. 2010, C 346, s. 57.


text:
 19.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/2
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 27. března 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – UPC Telekabel Wien GmbH v. Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH
 (Věc C-314/12) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Sbližování právních předpisů - Autorské právo a práva s ním související - Informační společnost - Směrnice 2001/29/ES - Webové stránky zpřístupňující veřejnosti kinematografická díla bez souhlasu nositelů práva souvisejícího s právem autorským - Článek 8 odst. 3 - Pojem, zprostředkovatelé, jejichž služby jsou třetí stranou využívány k porušování autorského práva nebo práva s ním souvisejícího’ - Poskytovatel internetového připojení - Příkaz určený poskytovateli internetového připojení, jenž mu zakazuje poskytovat zákazníkům přístup k webovým stránkám - Vyvážení základních práv“)
 2014/C 151/02
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: UPC Telekabel Wien GmbH
 Žalované: Constantin Film Verleih GmbH, Wega Filmproduktionsgesellschaft GmbH
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Oberster Gerichtshof – Výklad čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 1 a 2 písm. b), jakož i čl. 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10) – Webové stránky umožňující nelegální stahování filmů – Právo nositele autorského práva k některému z těchto filmů požadovat od poskytovatele internetového připojení zablokování přístupu těchto zákazníků k určitým stránkám – Proveditelnost a přiměřenost blokačních opatření.
 Výrok
 1)
 Článek 8 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti musí být vykládán v tom smyslu, že osoba, která na webových stránkách zpřístupňuje předměty ochrany bez souhlasu nositele práv ve smyslu čl. 3 odst. 2 této směrnice, využívá služeb poskytovatele internetového připojení těch osob, které si tyto předměty prohlížejí, kterýžto musí být považován za zprostředkovatele ve smyslu čl. 8 odst. 3 směrnice 2001/29.
 2)
 Základní práva uznaná unijním právem musí být vykládána v tom smyslu, že nebrání tomu, aby bylo poskytovateli internetového připojení prostřednictvím příkazu vydaného soudem zakázáno poskytovat zákazníkům přístup k webovým stránkám, na nichž jsou online zpřístupňovány předměty ochrany bez souhlasu nositelů práv, pokud tento soudní příkaz neupřesňuje, jaká opatření musí tento poskytovatel připojení přijmout, a pokud tento poskytovatel může uniknout sankcím postihujícím porušení uvedeného soudního příkazu prokázáním toho, že již přijal všechna opatření, jež po něm lze rozumně požadovat, avšak za podmínky, že přijatá opatření zbytečně nezbavují uživatele internetu možnosti využít oprávněného přístupu k dostupným informacím a vedou k zabránění nebo alespoň ke ztížení neoprávněných prohlížení předmětů ochrany a ke skutečnému odrazování uživatelů internetu, kteří využívají služeb adresáta tohoto soudního příkazu, od prohlížení těchto předmětů, které byly zpřístupněny při porušení práva duševního vlastnictví, což musí ověřit vnitrostátní orgány a soudy.
 (1) Úř. věst. C 303, 6.10.2012.