text:
 27.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 88/10
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 ze dne 15. listopadu 2013
 ve věci E-10/13
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (Nesplnění povinnosti členským státem EHP/ESVO – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění))
 2014/C 88/07
 Ve věci E-10/13, Kontrolní úřad ESVO v. Island – ŽÁDOST o prohlášení, že nepřijetím ve stanovené lhůtě opatření nezbytných ke správnému provedení ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) a b) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru ve svých vnitrostátních předpisech (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě, Island nesplnil své povinnosti vyplývající z uvedeného aktu, vynesl Soudní dvůr ve složení Carl Baudenbacher, předseda, Per Christiansen (soudce-zpravodaj) a Páll Hreinsson, soudci, dne 15. listopadu 2013 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soudní dvůr tímto:
 1)
 prohlašuje, že nepřijetím ve stanovené lhůtě opatření nezbytných ke správnému provedení ustanovení čl. 2 odst. 1 písm. a) až d) a čl. 2 odst. 2 písm. a) a b) aktu uvedeného v bodě 21b přílohy XVIII Dohody o Evropském hospodářském prostoru ve svých vnitrostátních předpisech (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/54/ES ze dne 5. července 2006 o zavedení zásady rovných příležitostí a rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti zaměstnání a povolání (přepracované znění)) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě, Island nesplnil své povinnosti vyplývající z uvedeného aktu;
 2)
 ukládá Islandu uhradit náklady řízení.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/39
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2017 – Pirelli Tyre v. EUIPO (Umístění dvou zvlněných pruhů na boční straně pneumatiky)
 (Věc T-81/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Přihláška ochranné známky Evropské unie znázorňující dva zvlněné pruhy na boční straně pneumatiky - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti získané užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009 - Článek75 nařízení č. 207/2009 - Článek 76 nařízení č. 207/2009“)
 (2017/C 277/57)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pirelli Tyre SpA (Miláno, Itálie) (zástupci: T.M. Müller a F. Togo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 9. prosince 2015 (věc R 1019/2015-1) týkajícímu se přihlášky poziční ochranné známky tvořené dvěma zvlněnými obvodovými pruhy na boční straně pneumatiky.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Pirelli Tyre SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 156, 2.5.2016.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/7
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 18. října 2012 — Herbert Neuman, Andoni Galdeano del Sel, Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) v. José Manuel Baena Grupo, SA
 (Spojené věci C-101/11 P a C-102/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - (Průmyslový) vzor Společenství - Nařízení (ES) č. 6/2002 - Článek 6, čl. 25 odst. 1 písm. b) a e) a článek 61 - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující sedící postavu - Starší obrazová ochranná známka Společenství - Odlišný celkový dojem - Míra volnosti původce vzoru - Informovaný uživatel - Rozsah soudního přezkumu - Nedostatek odůvodnění)
 2012/C 379/11
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Herbert Neuman, Andoni Galdeano del Sel (zástupkyně: S. Míguez Pereira, abogada), Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zástupci: J. Crespo Carrillo a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: José Manuel Baena Grupo (zástupce: C. Canela Giménez, abogado)
 Předmět věci
 Kasační opravné prostředky podané proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 16. prosince 2010, Baena Grupo v. OHIM — Neuman a Galdeano del Sel (Sedící postava) (T-513/09), kterým Tribunál zrušil rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 14. října 2009 (věc R 1323/2008-3)
 Výrok
 1)
 Kasační opravné prostředky se zamítají.
 2)
 Herbert Neuman a Andoni Galdeano del Sel ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim náhrada nákladů řízení vynaložených společností José Manuel Baena Grupo SA souvisejících s kasačním opravným prostředkem ve věci C-101/11 P.
 3)
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu náhrada nákladů řízení vynaložených společností José Manuel Baena Grupo SA souvisejících s kasačním opravným prostředkem ve věci C-102/11 P.
 (1) Úř. věst. C 130, 30.4.2011.


text:
 23.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 344/33
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 3. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Svea hovrätt — Švédsko) — trestní řízení proti Danielu Lundbergovi
 (Věc C-317/12) (1)
 (Silniční doprava - Nařízení (ES) č. 561/2006 - Povinnost užívat tachograf - Výjimky pro neobchodní přepravu zboží - Pojem - Přeprava zboží uskutečňovaná soukromou osobou v rámci její činnosti amatérského jezdce na automobilových soutěžích rallye provozované ve volném čase, která je zčásti financována příspěvky třetích osob)
 2013/C 344/56
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Svea hovrätt
 Účastník původního trestního řízení
 Daniel Lundberg
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Svea Hovrätt — Výklad čl. 3 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě (Úř. věst. L 370, s. 8) a čl. 3 písm. h) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (Úř. věst. L 102, s. 1) — Výjimka z povinnosti zabudovat a užívat tachograf ve vozidlech, jejichž maximální přípustná hmotnost nepřesahuje 7,5 tuny — Neobchodní přeprava zboží — Přeprava zboží uskutečněná soukromou osobou v rámci své činnosti amatérského závodníka na automobilových rallye soutěžích prováděné ve volné čase, která je částečně financována sponzory, kterými jsou soukromé osoby nebo podniky
 Výrok
 Pojem „neobchodní přeprava zboží“ uvedený v čl. 3 písm. h) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy, o změně nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85, musí být vykládán v tom smyslu, že zahrnuje přepravu zboží uskutečňovanou jednotlivcem na vlastní účet a výlučně v rámci činnosti prováděné ve volném čase, pokud je tato činnost zčásti financována příspěvky třetích osob a za takovou přepravu není vyplácena žádná odměna.
 (1) Úř. věst. C 258, ze dne 25.8.2012.


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/17
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. listopadu 2012 — Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi Energia v. Komise
 (Věc T-140/09) (1)
 (Hospodářská soutěž - Správní řízení - Žaloba na neplatnost - Akty přijaté během kontroly - Mezitímní opatření - Nepřípustnost - Rozhodnutí nařizující kontrolu - Povinnost uvést odůvodnění - Ochrana soukromí - Dostatečně závažné nepřímé důkazy - Soudní přezkum)
 2012/C 399/28
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Prysmian Spa (Milán, Itálie) a Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl (Milán) (zástupci: A. Pappalardo, F. Russo, L. Stasi, C. Tesauro a L. Armati, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně V. Di Bucci a X. Lewis, poté V. Di Bucci a N. von Lingen, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zaprvé návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 92/2 ze dne 9. ledna 2009, kterým se nařizuje společnosti Prysmia SpA, jakož i všem podnikům jí přímo či nepřímo ovládaným, včetně společnosti Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl, aby se podrobily kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] (Úř. věst. 2003, L 1 s. 1) (věc COMP/39.610); zadruhé návrh směřující k tomu, aby Tribunál prohlásil za protiprávní rozhodnutí Komise zcela okopírovat obsah některých počítačových souborů, aby je mohla zkoumat ve svých kancelářích, které přijala během této kontroly, vyhotovit kopie určitých disků a analyzovat je v jejích kancelářích, a zatřetí návrh směřující k tomu, aby Tribunál nařídil Komisi, aby přestala používat všechny protiprávně získané dokumenty, jakož i vrátila společnostem Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl protiprávně získané dokumenty.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise C(2009) 92/2 ze dne 9. ledna 2009, kterým se nařizuje společnosti Prysmia SpA, jakož i všem podnikům jí přímo či nepřímo ovládaným, včetně společnosti Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl, aby se podrobily kontrole podle čl. 20 odst. 4 nařízení Rady č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 [ES] a 82 [ES] se zrušuje v rozsahu, v němž se týká jiných elektrických kabelů než podmořských a podzemních elektrických kabelů pro vysoké napětí a materiálů spojených s těmito kabely
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Společnosti Prysmian a Prysmian Cavi e Sistemi Energia Srl ponesou vlastní náklady řízení a uhradí polovinu nákladů řízení vynaložených Evropskou komisí.
 4)
 Komise ponese polovinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 141, 20.6.2009.


text:
 9.5.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 116/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nógrád Megyei Bíróság (Maďarská republika) dne 30. ledna 2008 – PARAT Automotive Cabrio Textiltetőket Gyártó Kft. v. Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály Észak-magyarországi Kihelyezett Hatósági Ostály
 (Věc C-74/08)
 (2008/C 116/18)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Nógrád Megyei Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: PARAT Automotive Cabrio Textiltetőket Gyártó Kft.
 Žalovaný: Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Hatósági Főosztály Észak-magyarországi Kihelyezett Hatósági Ostály
 Předběžné otázky
 1)
 Byl v okamžiku přistoupení Maďarské republiky k Evropské unii dne 1. května 2004 systém zavedený čl. 38 odst. 1 písm. a) általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV. törvény (zákon č. LXXIV z roku 1992 o dani z obratu) slučitelný s ustanovením článku 17 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977?
 2)
 V případě záporné odpovědi, může se žalobkyně při uplatňování nároku na odpočet daně dovolávat přímo článku 17 šesté směrnice proti systému zavedenému čl. 38 odst. 1 písm. a) zákona č. LXXIV z roku 1992?
 (1) Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Arbeidshof te Antwerpen (Belgie) dne 11. března 2013 — Theodora Hendrika Bouman v. Rijksdienst voor Pensioenen
 (Věc C-114/13)
 2013/C 147/22
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Arbeidshof te Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Theodora Hendrika Bouman
 Žalovaný: Rijksdienst voor Pensioenen
 Předběžné otázky
 Je nutné část dávky AOW, vyplácené nizozemskému rezidentovi, která je založena na době pojištění a během níž může tento nizozemský rezident na základě jednoduché žádosti přerušit účast na nizozemském systému a tedy neodvádět příspěvky do tohoto systému, přičemž po omezenou dobu tak tento rezident také učinil, považovat za dávku ve smyslu čl. 46a odst. 3 písm. c) nařízení č. 1408/71 (1), poskytovanou na základě dobrovolného pokračujícího pojištění, takže při uplatnění ustanovení o zákazu souběhu v čl. 52 § 1 bodu 1 belgického královského nařízení ze dne 21. prosince 1967 o obecné úpravě systému starobních a pozůstalostních důchodů pro zaměstnance nelze tuto část zohlednit?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 13. září 2006 – Sinaga v. Komise
 (Spojené věci T-217/99, T-321/00 a T-222/01) (1)
 („Cukr - Program POSÉIMA - Nařízení (EHS) č. 1600/92 - Předběžný odhad zásobování cukrem oblastí Azor - Žaloba na neplatnost - Přípustnost - Pojem tradičních odeslání do zbytku Společenství - Odůvodnění - Dodržování podstatných náležitostí“)
 (2006/C 281/45)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sociedade de Indústrias Agrícolas Açoreanas (Sinaga) SA (Ponta Delgada, Portugalsko) (zástupce: M. Marques Mendes, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: ve věci T-217/99 původně A. Alves Vieira a P. Oliver, poté G. Berscheid, zmocněnci, ve spolupráci s F. Costou Leitem, advokátem, a ve věcech T-221/01 a T-321/00 původně A. Alves Vieira a G. Berscheid, poté G. Berscheid, ve spolupráci původně s N. Castrem Marquesem, advokátem, poté s F. Costou Leitem, advokátem)
 Předmět věci
 Zrušení, zaprvé, přílohy nařízení Komise (ES) č. 1434/1999 ze dne 30. června 1999, kterým se stanoví předběžný odhad zásobování cukrem oblastí Azor, Madeiry a Kanárských ostrovů pro hospodářský rok 1999/2000 stanovený nařízeními Rady (EHS) č. 1600/92 a (EHS) č. 1601/92 (Úř. věst. L 166, s. 58); zadruhé, nařízení Komise (ES) č.1481/2000 ze dne 6. července 2000, kterým se stanoví předběžný odhad zásobování cukrem oblastí Azor, Madeiry a Kanárských ostrovů pro hospodářský rok 2000/2001 stanovený nařízeními Rady č. 1600/92 a č. 1601/92 (Úř. věst. L 167, s. 6), jakož i jeho přílohy, a zatřetí přílohy nařízení Komise (ES) č. 1281/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví předběžný odhad zásobování cukrem oblastí Azor, Madeiry a Kanárských ostrovů pro období od 1. července do 31. prosince 2001 stanovený nařízeními Rady č. 1600/92 a č. 1601/92 (Úř. věst. L 176, s. 12), v tom, že určují množství cukru považovaného za nezbytné pro zásobování Azor
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 333, 20.11.1999.


text:
 26.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/6
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione Tributaria Provinciale di Benevento (Itálie) dne 14. ledna 2011 — Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & C. v. Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA
 (Věc C-21/11)
 2011/C 95/09
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione Tributaria Provinciale di Benevento
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & C.
 Žalovaná: Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA
 Předběžná otázka
 Je italský poplatek za zápis do obchodní komory, a zejména čl. 18 odst. 3 zákona č. 580 ze dne 29. prosince 1993 o reorganizaci obchodních, průmyslových, živnostenských a zemědělských komor, ve znění změn a doplňků, slučitelný se směrnicí Rady 69/335/EHS (1) ze dne 17. července 1969, a zejména s jejím čl. 10 písm. c) a čl. 12 písm. e)?
 (1) Úř. věst. L 249, s. 25; Zvl. vyd. 09/01, s. 11


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Supremo (Španělsko) dne 7. června 2010 — Campsa Estaciones de Servicio S.A. v. Administración del Estado
 (Věc C-285/10)
 ()
 2010/C 246/33
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Supremo
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Campsa Estaciones de Servicio S.A.
 Další účastník řízení: Administración del Estado
 Předběžná otázka
 „Umožňovala šestá směrnice Rady 77/388/EHS (1) ze dne 17. května 1977 členským státům upravit u plnění mezi propojenými stranami uskutečněných za cenu zjevně nižší než obvyklou cenu základ daně odlišně od jeho obecného vymezení v čl. 11 části A odst. 1 písm. a) — protiplnění — prostřednictvím rozšířeného použití pravidel týkajících se vlastní spotřeby zboží nebo služeb (jak to učinil čl. 79 odst. 5 zákona o dani z přidané hodnoty před jeho novelizací zákonem č. 36/2006 ze dne 29. listopadu), aniž by dodržely zvláštní postup stanovený v článku 27 uvedené směrnice pro vydání povolení odchýlit se od obecného pravidla, které Španělsko získalo až rozhodnutím Rady ze dne 15. května 2006?“
 (1) Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/11
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 17. května 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Okresného súdu Dunajská Streda – Slovensko) – ERGO Poist’ovňa, a.s. v. Alžbeta Barlíková
 (Věc C-48/16) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nezávislí obchodní zástupci - Směrnice 86/653/EHS - Provize obchodního zástupce - Článek 11 - Částečné nesplnění smlouvy uzavřené mezi třetí osobou a zmocnitelem - Důsledky pro nárok na provizi - Výraz ‚důvody na straně zmocnitele‘“)
 (2017/C 239/14)
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Okresný súd Dunajská Streda
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: ERGO Poist’ovňa, a.s.
 Žalovaná: Alžbeta Barlíková
 Výrok
 1)
 Článek 11 odst. 1 první odrážka směrnice Rady 86/653/EHS ze dne 18. prosince 1986 o koordinaci právní úpravy členských států týkající se nezávislých obchodních zástupců musí být vykládán v tom smyslu, že se nevztahuje jen na případy úplného nesplnění smlouvy uzavřené mezi zmocnitelem a třetí osobou, ale i na případy částečného nesplnění této smlouvy, jako je nedodržení objemu obchodů nebo doby trvání stanovených v uvedené smlouvě.
 2)
 Článek 11 odst. 2 a 3 směrnice 86/653 musí být vykládán v tom smyslu, že ustanovení smlouvy o obchodním zastoupení, podle něhož je zástupce povinen vrátit při částečném nesplnění smlouvy uzavřené mezi zmocnitelem a třetí osobou poměrnou část své provize, nepředstavuje „odchylku v neprospěch obchodního zástupce“ ve smyslu tohoto čl. 11 odst. 3, pokud je část provize, kterou je povinen vrátit, přiměřená rozsahu nesplnění uvedené smlouvy, a pod podmínkou, že k tomuto nesplnění nedošlo z důvodů na straně zmocnitele.
 3)
 Článek 11 odst. 1 druhá odrážka směrnice 86/653 musí být vykládán v tom smyslu, že výraz „důvody na straně zmocnitele“ se netýká pouze právních důvodů, které přímo vedly k ukončení smlouvy uzavřené mezi zmocnitelem a třetí osobou, ale zahrnuje veškeré právní a skutkové okolnosti přičitatelné zmocniteli, které jsou příčinou nesplnění této smlouvy.
 (1) Úř. věst. C 136, 18.4.2016.


text:
 8.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 144/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Administrativen Sad – Varna (Bulharsko) dne 28. února 2017 – Komisia za zashtita na potrebitelite v. Evelina Kamenova
 (Věc C-105/17)
 (2017/C 144/41)
 Jednací jazyk: bulharština
 Předkládající soud
 Administrativen Sad – Varna
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Komisia za zashtita na potrebitelite (Kommission für Verbraucherschutz)
 Žalovaná: Evelina Kamenova
 Předběžné otázky
 1.
 Je třeba čl. 2 písm. b) a písm. d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (1) ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vykládat v tom smyslu, že činnost fyzické osoby, která je na internetové stránce zaregistrovaná pro prodej zboží a zároveň zveřejnila celkem osm inzerátu na prodej různého zboží prostřednictvím webové stránky, představuje činnost obchodníka ve smyslu právní definice podle čl. 2 písm. b), obchodní praktiky vůči spotřebiteli ve smyslu čl. 2 písm. d) a spadá do působnosti směrnice v souladu s čl. 3 odst. 1?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách) (Úř. věst. 2005, L 149, s. 22)


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/34
 Žaloba podaná dne 11. června 2014 – ClientEarth v. Komise
 (Věc T-424/14)
 2014/C 303/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ClientEarth (Londýn, Spojené království) (zástupci: O. Brouwer, F. Heringa a J. Wolfhagen, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí žalované, kterým se odpírá přístup k dokumentům, který žalobkyně požadovala podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise, jak bylo žalované sděleno dne 3. dubna 2014 v dopise s referenčním číslem SG.B.4/LR/rc – sg.dsg2.b.4(2014) 1028887;
 —
 uložil Komisi, aby žalobkyni uhradila náklady řízení v souladu s článkem 87 Jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů řízení jakéhokoliv vedlejšího účastníka řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí Komise, kterým se odpírá přístup ke zprávě Komise o hodnocení dopadu, jakož i ke stanovisku výboru pro hodnocení dopadu týkajícímu se přístupu ke spravedlnosti ve věcech životního prostředí v souvislosti se zavedením třetího pilíře Aarhuské úmluvy do právních úprav Evropské unie a členských států.
 Na podporu žaloby uvádí žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že čl. 4 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1049/2001 (1) není použitelný a že Komise neuvedla dostatečné odůvodnění. Žalobkyně tvrdí, že Komise nesprávně vyložila a použila výjimku z přístupu k dokumentům podle čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení, protože je třeba rozlišovat mezi požadovanými dokumenty a rozhodovacím procesem Komise. Žalobkyně dále tvrdí, že Komise neodůvodnila, proč považovala čl. 4 odst. 3 první pododstavec nařízení č. 1049/2001 za použitelný.
 2.
 Druhý žalobní důvod, uvedený podpůrně, vychází z toho, že došlo k nesprávnému použití čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001 a k neuvedení dostatečného odůvodnění. Žalobkyně tvrdí, že i kdyby byl čl. 4 odst. 3 první pododstavec použitelný, Komise neprokázala, že zveřejnění požadovaných dokumentů mohlo vážně ohrozit rozhodovací proces, ani nepředložila v této souvislosti konkrétní vysvětlení.
 3.
 Třetí žalobní důvod, uvedený podpůrně, vychází z nesprávného posouzení převažujícího veřejného zájmu na zpřístupnění podle čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce nařízení č. 1049/2001 a z nedostatečného odůvodnění. Žalobkyně tvrdí, že i kdyby byl čl. 4 odst. 3 první pododstavec použitelný, Komise nesprávně použila a nesprávně vyložila posouzení převažujícího veřejného zájmu a ani neprokázala, že neexistoval převažující veřejný zájem na zpřístupnění požadovaných dokumentů. Žalobkyně krom toho tvrdí, že Komise neuvedla v této souvislosti dostatečné odůvodnění.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43)


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2017 – Bodson a další v. EIB
 (Věc T-506/16) (1)
 („Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Smluvní povaha pracovního vztahu - Odměna za práci - Reforma systému odměňování a platového postupu - Legitimní očekávání - Právní jistota - Zjevně nesprávné posouzení - Přiměřenost - Povinnost péče - Článek 11 odst. 3 interního nařízení EIB“)
 (2017/C 277/66)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Jean-Pierre Bodson (Lucemburk, Lucembursko) a 483 dalších žalobců, jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku (zástupce: L. Levi, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: původně C. Gómez de la Cruz, G. Nuvoli a T. Gilliams, poté T. Gilliams a G. Faedo, zmocněnci, ve spolupráci s P.-E. Partschem, advokátem)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 270 SFEU znějící na zrušení rozhodnutí obsažených ve výplatních páskách za duben 2013 a následující měsíce, která na žalobce uplatňují rozhodnutí správní rady EIB ze dne 18. prosince 2012 a rozhodnutí výkonného výboru EIB ze dne 29. ledna 2013, jakož i článek zveřejněný dne 5. února 2013, kterým byli zaměstnanci informováni o přijetí těchto dvou rozhodnutí, a na uložení povinnosti EIB zaplatit žalobcům částku rovnající se rozdílu mezi částkou odměny za práci vyplacenou na základě výše uvedených rozhodnutí a částkou odměny za práci, jež by byla vyplacena na základě předcházejícího režimu, jakož i náhradu škody, která žalobcům údajně vznikla z důvodu ztráty jejich kupní síly.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Jean-Pierrovi Bodsonovi a dalším zaměstnancům Evropské investiční banky (EIB), jejichž jména jsou uvedena v příloze rozsudku, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 207, 20.7.2013 (věc původně zapsaná u Soudu pro veřejnou službu Evropské unie pod číslem F-45/13 a postoupená Tribunálu Evropské unie dne 1.9.2016).


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/20
 Žaloba podaná dne 1. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-46/07)
 (2007/C 82/36)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Pignataro-Nolin a M. van Beek, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že zachovává v platnosti právní předpis, na základě kterého mají zaměstnanci státní správy právo na získání starobního důchodu v různém věku podle toho, zda jsou muži nebo ženy, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 141 ES;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise tvrdí, že důchodový systém spravovaný INPDAP (Vnitrostátní orgán sociálního zabezpečení pro zaměstnance státní správy) je diskriminačním profesním systémem, který je v rozporu s článkem 141 ES, neboť stanoví, že obecný důchodový věk pro muže je 65 let a pro ženy 60 let.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/36
 Žaloba podaná dne 13. února 2006 – Gollnisch v. Evropský parlament
 (Věc T-42/06)
 (2006/C 86/73)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Bruno Gollnisch (Limonest, Francie) (zástupce: W. de Saint Just, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 13. prosince 2005, týkající se přijetí zprávy č. A6-376/2005,
 —
 přiznat B. Gollnischovi částku 8 000 euro jako náhradu nemajetkové újmy,
 —
 přiznat kromě toho žalobci částku 4 000 euro jako náhradu nákladů vynaložených v souvislosti s jeho poradami a přípravou této žaloby.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalobce, poslanec Evropského parlamentu, žádá zrušení aktu odhlasovaného Evropským parlamentem na plenárním zasedání dne 13. prosince 2005, týkajícího se přijetí zprávy právního výboru č. A6-376/2005 o projevu předneseném žalobcem na tiskové konferenci, a kterým tedy došlo k odejmutí jeho imunity a jeho výsad. Krom toho se domáhá náhrady újmy údajně vzniklé v důsledku přijetí napadeného aktu.
 Na podporu své žaloby se žalobce dovolává řady žalobních důvodů vycházejících zejména z protiprávnosti formy aktu Evropského parlamentu, jehož zrušení je požadováno, z jeho charakteru, který údajně odporuje obecným zásadám práva, jako jsou zásada právní jistoty a legitimního očekávání, jakož i z procesních vad, ke kterým údajně došlo při jeho přijímání. Uplatňuje rovněž, že napadený akt odporuje ustálené judikatuře komise pro právní záležitosti Evropského parlamentu v oblasti svobody projevu a fumus persecutionis a zasahuje do nezávislosti poslance, jelikož mu podle žalobce bylo znemožněno, aby v rámci svých vnitrostátních a evropských politických aktivit vystoupil na dotčené tiskové konferenci.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/23
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 26. února 2015 – Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-238/14) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Sociální politika - Směrnice 1999/70/ES - Rámcová dohoda o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřená mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS - Osoby příležitostně činné v odvětví zábavy - Po sobě jdoucí pracovní smlouvy na dobu určitou - Ustanovení 5 bod 1 - Opatření zaměřená na předcházení zneužívání po sobě jdoucích smluv na dobu určitou - Pojem ‚objektivní důvody‘ ospravedlňující takovéto smlouvy“)
 (2015/C 138/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: J. Enegren a D. Martin, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: D. Holderer, zmocněnkyně)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že ponechalo v platnosti výjimky z opatření zaměřených na předcházení zneužívání po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou uzavíraných s osobami příležitostně činnými v odvětví zábavy, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, uzavřené dne 18. března 1999, která je obsažena v příloze směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 235, 21.7.2014.


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/5
 Žaloba podaná dne 16. listopadu 2004 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-477/04)
 (2005/C 31/12)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 16. listopadu 2004 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou Chiarou Cattabrigou a Barrym Dohertym, jako zmocněnci.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Rady 2002/11/ES (1) ze dne 14. února 2002, kterou se mění směrnice 68/193/EHS (2) o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh a kterou se zrušuje směrnice 76/649/EHS (Úř. věst. L 53, 23.2.2002, s. 20), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 této směrnice;
 —
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta stanovená pro provedení směrnice uplynula dne 3. února 2003.
 (1) Úř. věst. L 53, 23.2.2002, s. 20.
 (2) Úř. věst. L 93, 17.4.1968, s. 15.


text:
 22.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/38
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. listopadu 2007 – Charlott v. OHIM – Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition)
 (Věc T-169/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství Charlott France Entre Luxe et Tradition - Starší národní obrazová ochranná známka Charlot - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2007/C 315/72)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Charlott SARL (Chaponost, Francie) (zástupci: L. Conrad, T. Parisot a L. Tremeaud, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Mongurial, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Charlo – Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA.
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 24. dubna 2006 (věc R 223/2005-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi Charlo – Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA a Charlott SARL
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Charlott SARL se ukládá náhrada nákladů řízení, s výjimkou nákladů řízení vzniklých vedlejší účastnici.
 3)
 Charlo – Confecções para Homens, Artigos de Lã e Outros SA ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 212, 2.9.2006.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/45
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2006 – Koistinen v. Komise
 (Věc T-259/04) (1)
 („Úředníci - Odměna - Příspěvek za práci v zahraničí - Článek 4 odst. 1 písm. a) přílohy VII služebního řádu - Pojem bydliště“)
 (2006/C 294/94)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Anne Koistinen (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, X. Martin Membiela, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. července 2003, kterým se žalobkyni zamítá nárok na příspěvek za práci v zahraničí stanovený v článku 4 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 18. července 2003, kterým se žalobkyni zamítá nárok na příspěvek za práci v zahraničí stanovený v článku 4 přílohy VII služebního řádu úředníků Evropských společenství se zrušuje.
 2)
 Komise ponese všechny náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004


text:
 12.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/51
 Žaloba podaná dne 20. března 2014 – Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss v. Komise
 (Věc T-178/14)
 2014/C 142/65
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Friedrich Wilhelms-Hütte Eisenguss GmbH (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupci: H. Höfler, C. Kahle a V. Winkler, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve smyslu čl. 108 odst. 2 SFEU, které žalovaná přijala ve věci „Státní podpora SA. 33995 (2013/C) – Německo, Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů a nižší příplatek EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie“ a které zveřejnila spolu s výzvou k předložení připomínek (Úř. věst. 2014, C 37, s. 73),
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně následující žalobní důvody:
 1.
 Porušení podstatných náležitostí
 —
 Žalobkyně zde tvrdí, že žalovaná své rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ve smyslu čl. 108 odst. 2 SFEU dostatečně neodůvodnila, ve smyslu čl. 296 druhého pododstavce SFEU. Rozhodnutí o zahájení neobsahuje konkrétní věcné posouzení založené na věcných a právních úvahách ohledně existence všech znaků ve smyslu článku 107 odst. 1 SFEU.
 2.
 Porušení Smluv
 —
 Žalobkyně v tomto rámci tvrdí, že rozhodnutí Komise o zahájení porušuje čl. 107 odst. 1 SFEU. Podotýká, že Soudní dvůr již ve svém rozsudku ze dne 13. března 2001, PreussenElektra (C-379/98, Recueil, s. I-2099), rozhodl, že německý zákon o upřednostňování obnovitelných zdrojů energie (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien – EEG) neposkytuje podpory. Podstata EEG se nezměnila. Zejména nedošlo k jakýmkoliv změnám základních prvků pro jeho posouzení z pohledu kartelového práva. To platí i pro rozhodnutí ze dne 22. května 2002 (Úř. věst. C 164, s. 5), kterým žalovaná konstatovala, že EEG nepředstavuje podporu.
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že stanovení maximální výše „odvodu EEG“ nenaplňuje znaky, na jejichž základě by ho bylo možné kvalifikovat jako podporu dle čl. 107 odst. 1 SFEU. Zejména uvádí, že stanovení maximální výše „odvodu EEG“ není výhodou, kterou by podnik nezískal za obvyklých tržních podmínek, že nemá selektivní povahu, že se nejedná o podporu poskytovanou státem ze státních prostředků a že nenarušuje hospodářskou soutěž ani potenciálně neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
 3.
 Slučitelnost s vnitřním trhem
 —
 Pokud by měl Tribunál za to, že se o státní podporu jedná, žalobkyně se domnívá, že by byla slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. b) a c) SFEU.


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/15
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 1. července 2010 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-363/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 91/414/EHS - Přípravky na ochranu rostlin - Žádost o povolení uvedení na trh - Ochrana údajů)
 2010/C 234/21
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Parpala a F. Jimeno Fernández, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupce: J. López Bascones, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 13 směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (Úř. věst. L 230, s. 1; Zvl. vyd. 03/11, s. 332) — Údaje doplňující žádost — Použití a ochrana údajů — Důvěrnost
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že ponechalo v platnosti článek 38 zákona č. 43/2002 (ley 43/2002 de sanidad vegetal) ze dne 20. listopadu 2002 o zdraví rostlin, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 13 směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh.
 2)
 Španělské království ponese náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/44
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. října 2014 – Itálie v. Komise
 (Věc T-256/13) (1)
 („Sociální politika - Akční programy Společenství v oblasti mládeže - Vrácení části financování - Nezpůsobilost určitých částek - Překročení limitu stanoveného pro kategorii akcí - Provádění postupů národních agentur pro zpětné získání částek neoprávněně vyplacených konečným příjemcům“)
 (2014/C 395/54)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s W. Ferrante, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupce: C. Cattabriga, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení zaprvé dopisu Komise Ares (2013) 237719 ze dne 22. února 2013, zaslaného Agenzia nazionale per i giovani (národní agentuře pro mládež, Itálie), který oznamuje zaslání oznámení o dluhu v celkové výši 1 486 485,90 eur, v rozsahu, v němž tato částka zahrnuje dílčí částku ve výši 52 036,24 eur jakožto výdaje na vzdělávací činnosti týkající se evropské dobrovolné služby, a dílčí částku ve výši 183 729,72 eur jakožto částky, které nebyli požadovány Agenzia nazionale per i giovani zpět od konečných příjemců, týkající se období od roku 2000 do roku 2004, a zadruhé dopisu Komise Ares (2013) 267064 ze dne 28. února 2013, zaslaného Dipartimento della gioventù e del servizio civile nazionale (oddělení pro mládež a národní civilní službu, Itálie), který sděluje výsledky konečného posouzení prohlášení o věrohodnosti a výroční zprávy uvedené agentury na rok 2011.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 178, 22. 6. 2013.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/42
 Žaloba podaná dne 19. července 2004 Francescem Ianniellem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-308/04)
 (2004/C 262/81)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 19. července 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Francescem Ianniellem, s bydlištěm v Bruselu, zastoupeným Sébastienem Orlandim, Albertem Coolenem, Jean-Noëlem Louisem a Etiennem Marchalem, advokáty, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí odvolacího hodnotitele ze dne 8. září 2003, které zakládá posudek o vývoji služby žalobce v letech 2001–2002;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby se žalobce dovolává porušení článku 8 obecných prováděcích ustanovení článku 43 služebního řádu. Žalobce tvrdí, že toto ustanovení je protiprávní v tom, že stanoví jmenování členů paritní hodnotící komise, kteří jsou buď na stejném stupni, anebo na nižším stupni než žalobce, a neposkytují tudíž záruky nezávislosti ani nemají nezbytné kompetence. Žalobce dodává, že ačkoliv vykonává mandát svěřený odborovou organizací, ředitel zdrojů či jeho zástupce neodstoupili a zúčastnili se přezkumu jeho žaloby.
 Žalobce se navíc dovolává porušení povinnosti členů paritní hodnotící komise zachovávat důvěrnost, porušení zásady nestrannosti a objektivity paritní komise, porušení práv na obhajobu a zásady spornosti řízení, porušení zásady řádné správy, zjevně nesprávného posouzení a nesoudržnosti mezi komentáři a přidělenými známkami.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/31
 Žaloba podaná dne 11. března 2011 — GS v. Parlament a Rada
 (Věc T-149/11)
 2011/C 145/52
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: GS Gesellschaft für Umwelt- und Energie-Serviceleistungen mbH (Eigeltingen, Německo) (zástupce: J. Schmidt, Rechtsanwalt)
 Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně:
 Žalobkyně navrhuje:
 —
 prohlásit za neplatný čl. 8 odst. 2 druhou větu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1210/2010 ze dne 15. prosince 2010 o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh;
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby tvrdí žalobkyně následující:
 1)
 Napadená právní úprava porušuje článek 15 a 16 Listiny základních práv Evropské unie
 —
 V této souvislosti žalobkyně uvádí, že čl. 8 odst. 2 nařízení (EU) č. 1210/2010 (1) zasahuje do její svobody výkonu povolání a podnikání, jelikož po vstupu napadeného nařízení v platnost utrpěla ztrátu obratu.
 2)
 Napadená právní úprava porušuje článek 17 Listiny základních práv Evropské unie
 —
 Žalobkyně tvrdí, že čl. 8 odst. 2 nařízení č. 1210/2010 zasahuje také do jejího vlastnického práva, jelikož toto ustanovení omezuje využití jejího práva na založení a výkon obchodní činnosti
 —
 Napadená právní úprava dále umožňuje bezprostřední zásah do vlastnictví žalobkyně tím, že euromince v jejím vlastnictví byly bez náhrady staženy z oběhu.
 3)
 Nevhodnost napadené právní úpravy pro dosažení zákonem sledovaného cíle a její nepřiměřenost
 —
 V této souvislosti žalobkyně uvádí, že svobodný výkon povolání, podnikání, jakož i výkon vlastnického práva mohou být omezeny, pakliže toto omezení sleduje cíle obecného zájmu a nepředstavuje nepřiměřené porušení sledovaného cíle. Žalobkyně má za to, že napadená právní úprava je nadbytečná, nevhodná k dosažení zákonem sledovaného cíle a navíc představuje překážku pro jeho dosažení. V důsledku toho je nepřiměřená a není vhodná k odůvodnění zásahu do jejích základních práv.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1210/2010 ze dne 15. prosince 2010 o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh (Úř. věst. L 339, s. 1).


text:
 11.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 60/12
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (pátého senátu)
 ze dne 23. září 2005
 ve věci C-357/04 P: Antonio Andolfi proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Kasační opravný prostředek - Program JOP - Projekt vytvoření společného italsko-rumunského podniku - Zamítnutí předtím poskytnutého finančního příspěvku - Kasační opravný prostředek zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný)
 (2006/C 60/25)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci C-357/04 P, jejímž předmětem je kasační opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 17. srpna 2004, Antonio Andolfi, s bydlištěm v Římě (Itálie), (advokát: S. Amato), přičemž dalším účastníkem řízení je: Komise Evropských společenství, (zmocněnkyně: E. Montaguti, ve spolupráci s advokátem: A. Dal Ferro), Soudní dvůr (pátý senát), ve složení R. Silva de Lapuerta, předsedkyně senátu, C. Gulmann a P. Kūris (zpravodaj), soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 23. září 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1.
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2.
 A. Andolfimu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 284, 20.11.2004.


text:
 23.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 140/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. března 2007 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) ze dne 14. prosince 2006 ve věci T-237/02, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-139/07 P)
 (2007/C 140/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz, P. Aalto, zmocněnci)
 Další účastníci řízení: Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, Schott Glas, Švédské království, Finská republika
 Návrhová žádání navrhovatelky
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2006 (1) ve věci T-237/02, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH v. Komise Evropských společenství, v rozsahu, v němž ruší rozhodnutí Komise ze dne 28. května 2002, jímž se odepírá přístup k dokumentům souvisejícím s vyšetřovacími řízeními o podporách poskytnutých Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, a
 —
 uložit Technische Glaswerke Ilmenau GmbH náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Komise Evropských Společenství navrhuje zrušení rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 14. prosince 2006 ve věci T-237/02, který ruší rozhodnutí Komise ze dne 28. května 2002 v rozsahu, v němž odepírá přístup k dokumentům, které souvisí s vyšetřovacími řízeními o podporách poskytnutých Technische Glaswerke Ilmenau GmbH.
 Podle ustálené judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora neexistuje ve vyšetřovacích řízeních o podpoře právo účastníka řízení, a tím příjemce podpory na přístup ke spisu. Z tohoto důvodu je tedy zjištění Soudu v bodech 87 až 89 napadeného rozsudku, podle kterého neexistují zvláštní okolnosti, které by činily zřejmým, že požadovaný přístup ke spisu musí být odepřen, z právního hlediska chybné. Ve skutečnosti je na základě judikatury zřejmé, že dotčené dokumenty jsou v plném rozsahu pokryty výjimkou z práva na přístup k dokumentům, a proto není třeba každý dokument zkoumat individuálně.
 Kromě toho je vyšetřovací řízení o podpoře řízením proti státu, který poskytuje státní podporu, obzvláště v případě, kdy příjemce podpory nemá na státní podporu nárok. V důsledku toho je ohledně otázky přístupu ke spisu relevantní to, co rozhodl sám Soud ve vztahu k řízení o nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, totiž že v takových řízeních neexistuje právo veřejnosti na přístup k dokumentům.
 Napadený rozsudek kromě toho vede k absurdnímu výsledku, že obecná veřejnost má na základě normy věnované transparentnosti, a sice nařízení č. 1049/2001 (2), širší práva na přístup ke spisu než příjemce podpory, který je řízením bezprostředně dotčen a který je kromě toho – právě proto, že je ve smyslu čl. 230 odst. 4 ES přímo a osobně dotčen – oprávněn k podání žaloby proti rozhodnutí, kterým se řízení končí. Ještě bezdůvodnější je ale další následek, že totiž žádost příjemce podpory může být zamítnuta s odkazem na použitelnou judikaturu, zatímco v případě žádosti příjemce podpory nebo nezúčastněné třetí osoby, která se odvolává nařízení o transparentnosti, není takové vyřízení žádosti přípustné.
 Třetím důvodem kasačního opravného prostředku vytýká Komise napadenému rozsudku, že je v něm stejnému výrazu přisuzován různý význam, a sice slovu „dokument“ v jednotném čísle v čl. 4 odst. 2 nařízení č. 1049/2001 a v článku 6 tohoto nařízení. Zatímco v čl. 4 odst. 2 toto slovo znamená, že při zamítnutí přístupu je třeba zabývat se každým dokumentem jednotlivě, vyložil Soud článek 6 tak, že přístup může být požadován i ohledně souhrnu dokumentů, které byly nazvány jako správní spis.
 Čtvrtým důvodem kasačního opravného prostředku Komise uplatňuje, že Soud porušil článek 255 ES tím, že své rozhodnutí nepřijal na základě normativního textu, ale na základě postulátů, které formuloval bez ohledu na normativní text.
 Konečně Komise uplatňuje, že Soud nesprávně konstatoval, že obě vyšetřovací řízení o podpoře poskytnuté Technische Glaswerke Ilmenau GmbH již byla ukončena v okamžiku rozhodnutí o žádosti o přístup ke správnímu spisu, takže orgány neměly zájem na utajení dokumentů, což je částečně nesprávné právě z důvodu, že před Soudem probíhalo řízení. Také se zdá, že Soud chybně dospěl k závěru, že nařízení 1049/2001 činí dřívější judikaturu a relevantní procesní ustanovení v oblasti dozoru nad státními podporami zastaralou.
 (1) Úř. věst. C 331, s. 29.
 (2) Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331.


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/25
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Bundesfinanzhof ze dne 14. července 2004 ve věci Centro di Musicologia Walter Stauffer proti Finanzamt München für Körperschaften
 (Věc C-386/04)
 (2004/C 262/47)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Bundesfinanzhof ze dne 14. července 2004 ve věci Centro di Musicologia Walter Stauffer proti Finanzamt München für Körperschaften, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 8. září 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Bundesfinanzhof žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Je porušením článku 52 ve spojení s článkem 58, článku 59 ve spojení s články 66 a 58 a článku 73b Smlouvy o ES, pokud obecně prospěšná nadace soukromého práva jiného členského státu, která má v tuzemsku daňovou povinnost, která se vztahuje jen na příjmy z pronájmu plynoucí ze zdrojů v tuzemsku, na rozdíl od tuzemské obecně prospěšné nadace, která má v tuzemsku daňovou povinnost, která se vztahuje na příjmy plynoucí ze zdrojů v tuzemsku i zahraničí, není osvobozena od daně z příjmů právnických osob?


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/63
 Žaloba podaná dne 12. května 2014 – Azarov v. Rada
 (Věc T-332/14)
 2014/C 223/65
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Oleksii Mykolayovych Azarov (Kyjev, Ukrajina) (zástupci: G. Lansky a A. Egger, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 podle článku 263 SFEU zrušil rozhodnutí Rady 2014/119/SZBP ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 26), prováděcí rozhodnutí Rady 2014/216/SZBP ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 111, s. 91), jakož i nařízení Rady (EU) č. 208/2014 ze dne 5. března 2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 66, s. 1) a prováděcí nařízení Rady (EU) č. 381/2014 ze dne 14. dubna 2014, kterým se provádí nařízení Rady (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině (Úř. věst. L 111, s. 33) v částech, ve kterých se týkají žalobce,
 —
 podle článku 64 jednacího řádu Tribunálu nařídil organizační procesní opatření,
 —
 podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění
 Žalobce v této souvislosti mimo jiné tvrdí, že odůvodnění napadených právních aktů neumožňuje ani jejich napadení žalobcem, ani přezkum jejich legality Tribunálem.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení základních práv
 V rámci tohoto žalobního důvodu žalobce uplatňuje porušení vlastnického práva a práva podnikat. Dále vytýká nepřiměřenost uvalených omezujících opatření. Nakonec uvádí, že bylo porušeno jeho právo obhajoby.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející ze zneužití pravomoci
 Žalobce v této souvislosti mimo jiné tvrdí, že Rada zneužila pravomoci, protože přijetím omezujících opatření vůči žalobci byly sledovány převážně jiné cíle, než konsolidování a podpora právního státu a dodržování lidských práv na Ukrajině.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení zásady řádné správy
 V rámci tohoto žalobního důvodu žalobce vytýká zejména porušení práva na nestranné zacházení, porušení práva na spravedlivé resp. férové zacházení a porušení práva na pečlivé zjištění skutkového stavu.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/22
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. září 2010 Evropskou komisí proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 7. července 2010 ve věci T-111/07, Agrofert Holding a.s. v. Evropská komise
 (Věc C-477/10 P)
 ()
 2010/C 328/39
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Evropská komise (zástupci: B. Smulders, P. Costa de Oliveira, V. Bottka, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Agrofert Holding a další, Švédské království, Finská republika, Dánské království, Polski Koncern Naftowy Orlen SA
 Návrhová žádání navrhovatelky
 Navrhovatelka požaduje, aby Soudní dvůr
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu (prvního senátu) ze dne 7. července 2010 ve věci T-111/07 Agrofert Holding a.s. v. Komise;
 —
 s konečnou platností rozhodl o otázkách, které jsou předmětem tohoto kasačního opravného prostředku; a
 —
 uložil žalobkyni ve věci T-111/07 povinnost nahradit Komisi náklady jí vzniklé v řízení v prvním stupni a v řízení o tomto kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tento kasační opravný prostředek se týká výkladu výjimek z práva na přístup k dokumentům, které se týkají i) ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu (dále jen výjimka „z důvodu vyšetřování“), ii) ochrany obchodních zájmů fyzické nebo právnické osoby (dále jen výjimka z důvodu „obchodních zájmů“), iii) ochrany rozhodovacího procesu Komise (dále jen výjimka „z důvodu rozhodovacího procesu“) a iv) ochrany právního poradenství (dále jen výjimka „z důvodu právního poradenství“). Tyto výjimky jsou uvedeny v čl. 4 odst. 2, třetí odrážce, čl. 4 odst. 2, první odrážce, čl. 4 odst. 3 druhém pododstavci, druhé odrážce, a v čl. 4 odst. 2, druhé odrážce nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (1) (dále jen „nařízení 1049/2001“).
 Konkrétně se tento kasační opravný prostředek týká použití těchto výjimek na dokumenty obsažené ve spisu Komise, který se týká kontroly spojování podniků podle nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (2) (dále jen nařízení o kontrole spojování).
 Komise je toho názoru, že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil právního pochybení, když při výkladu výše uvedených výjimek nezohlednil specifické charakteristiky řízení v oblasti hospodářské soutěže a záruky obsažené v nařízení o kontrole spojování ve prospěch podniků účastnících se spojení. Tribunál se především nepokusil vytvořit skutečnou a harmonickou rovnováhu mezi oběma právními úpravami použitelnými na tento případ. Namísto toho nesprávně vyložil pravidla o přístupu k dokumentům a tím znemožnil použití pravidel o kontrole spojování.
 První otázkou předloženou Soudnímu dvoru k posouzení je rozsah povinnosti zachovávat profesní tajemství, která je upravena v nařízení o kontrole spojování a v článku 339 SFEU,pro účely výkladu výjimek z práva na přístup k dokumentům, a především výjimek „z důvodu vyšetřování“ a z důvodu „obchodních zájmů“.
 Druhá otázka předložená Soudnímu dvoru se týká závěru Tribunálu, podle něhož v této věci nenastaly žádné zvláštní okolnosti, na jejichž základě měl být odepřen přístup k dokumentům, takže Komise neměla povinnost posuzovat konkrétně a individuálně každý požadovaný dokument a podrobně odůvodnit odepření týkající se obsahu každého požadovaného dokumentu.
 Třetí otázka se týká restriktivního výkladu výjimky „z důvodu vyšetřování“, podle něhož se tato výjimka nemůže použít po vydání rozhodnutí Komise, jímž se ukončuje správní řízení o kontrole spojování.
 Čtvrtá otázka předložená Soudnímu dvoru se týká rozsahu povinnosti uvést odůvodnění pro účely prokázání rizika zpřístupnění především pro ochranu „obchodních zájmů“, „rozhodovacího procesu“ a „právního poradenství“.
 Pátá otázka směřující Soudnímu dvoru se týká výkladu pravidel o částečném přístupu. Komise má za to, že k tomu, aby mohla efektivně provádět svá šetření související se spojováním podniků, musí dodržovat povinnosti, které jí ukládá nařízení o kontrole spojování, především pak povinnosti týkající se profesního tajemství a to i v případě, že se její rozhodnutí stalo pravomocným. Pokud navíc procesní pravidla upravující určitou oblast, tak jak jsou vykládána v judikatuře, poskytují určitým dokumentům, jako jsou interní dokumenty Komise, ochranu, musí být uznáno, že takové dokumenty nejsou všeobecně přístupné podle nařízení č. 1049/2001. Rozsudek Tribunálu vyvolal pochybnosti ohledně rozsahu možností, jaké má Komise při šetřeních v této oblasti, jakož i práv účastníků, kteří jí tyto dokumenty předložili, a tento kasační opravný prostředek je určen k tomu, aby Soudnímu dvoru umožnil objasnit správný přístup.
 Komise podává tedy tento kasační opravný prostředek, aby Soudnímu dvoru umožnila rozhodnout o zásadních otázkách, které rozsudek Tribunálu vyvolal, a aby oba dotyčné právní nástroje koherentně a harmonicky vyložil.
 (1) Úř. věst. L 145, s. 43.
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 24, s. 1).


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberster Gerichtshof (Rakousko) dne 29. listopadu 2007 – Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft v. LIBRO Handelsgesellschaft mbH
 (Věc C-531/07)
 (2008/C 37/19)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Fachverband der Buch- und Medienwirtschaft
 Žalovaná: LIBRO Handelsgesellschaft mbH
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 28 ES vykládat tak, že brání sám o sobě použití vnitrostátních právních předpisů, které zavazují pouze dovozce knih v německém jazyce, stanovit a zveřejnit prodejní cenu knih dovážených do tuzemska závaznou pro koncového prodejce, přičemž dovozce nesmí stanovit nižší cenu než je koncová prodejní cena stanovená nebo doporučená vydavatelem ve státě, kde byla kniha vydána, nebo koncová prodejní cena doporučená pro tuzemsko vydavatelem se sídlem mimo smluvní stát Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP), bez započtení daně z obratu obsažené v této ceně, ale existuje výjimka, podle které dovozce, který nakupuje ve smluvním státě EHP za nižší nákupní cenu než jsou běžné nákupní ceny, smí stanovit nižší cenu než je cena stanovená nebo doporučená vydavatelem ve státě vydání – v případě zpětných dovozů cena stanovená tuzemským vydavatelem – ve vztahu k dosažené obchodní výhodě?
 2)
 Při kladné odpovědi na první uvedenou otázku:
 Je vnitrostátní zákonná regulace cen knih podle bodu 1, která – v každém případě též z důvodu způsobu prodeje zasahujícího do volného pohybu zboží – sama o sobě odporuje článku 28 ES a jejíž cíl je zcela obecně popsán prostřednictvím potřebného zohlednění „významu knih jako kulturního statku, zájmu kupujících na přiměřených cenách knih a hospodářských aspektů obchodu s knihami“, odůvodněná podle článku 30 ES nebo 151 ES, a to například s ohledem na obecný zájem na podpoře knižní produkce, na rozmanitosti knižních titulů za regulované ceny a na rozmanitosti knihkupců – i přes nedostatek empirických údajů, které by mohly prokázat, že je zákonem stanovená regulace cen knih vhodným nástrojem k dosažení tím sledovaných cílů?
 3)
 Při záporné odpovědi na otázku uvedenou v bodě 1:
 Je vnitrostátní zákonná regulace cen knih, jak je uvedena v bodě 1, slučitelná s čl. 3 odst. 1 písm. g) ES, čl. 10 ES a 81 ES, ačkoliv časově i věcně bezprostředně navazovala na předchozí smluvní povinnost knihkupců dodržovat ceny stanovené vydavateli pro vydavatelské výrobky (Sammelreverssystem 1993) a nahrazovala tento smluvní systém?


text:
 21.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 377/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. listopadu 2013 — North Drilling v. Rada
 (Věc T-552/12) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Nesprávné skutkové zjištění - Adaptace časových účinků zrušení)
 2013/C 377/33
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: North Drilling Co. (Teherán, Irán) (zástupci: J. Viñals Camallonga, L. Barriola Urruticoechea a J. Iriarte Ángel, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a A. De Elera, zmocněnci)
 Předmět věci
 Částečné zrušení rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 292, s. 58), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16), a to v rozsahu, v němž se uvedené akty týkají žalobkyně.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, se v rozsahu, v němž zařadilo název společnosti North Drilling Co. do přílohy II rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP, zrušuje.
 2)
 Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu, se v rozsahu, v němž zařadilo název společnosti North Drilling do přílohy IX nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010, zrušuje.
 3)
 Příloha IX nařízení č. 267/2012 se v rozsahu, v němž se týká společnosti North Drilling, zrušuje.
 4)
 Účinky rozhodnutí 2010/413 ve znění rozhodnutí 2012/635 zůstávají ve vztahu ke společnosti North Drilling zachovány od dvacátého dne jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, kdy nabylo účinnosti, do právní moci částečného zrušení nařízení č. 267/2012.
 5)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností North Drilling v tomto řízení i v řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 46, 16.2.2013.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Commissione tributaria provinciale di Milano (Itálie) dne 18. září 2006 – Bakemark Italia Srl v. Agenzia Entrate Ufficio Milano 1
 (Věc C-386/06)
 (2006/C 294/45)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Commissione tributaria provinciale di Milano
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bakemark Italia Srl
 Žalovaný: Agenzia Entrate Ufficio Milano 1
 Předběžná otázka
 „Je čl. 19a odst. 1 písm. c), d) a e) nařízení prezidenta republiky č. 633 ze dne 26. října 1972 v rozporu s článkem 17 šesté směrnice Rady č. 77/388/EHS ze dne 17. května 1977?“ (1)
 (1) Úř. věst. L 145, s.1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23.


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/36
 Žaloba podaná dne 7. srpna 2017 – SFT Asset Management a další v. JUR
 (Věc T-502/17)
 (2017/C 347/45)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: SFT Asset Management, S.A. (Ginebra, Švýcarsko), Twenty First Trade Inc. (Panamá, Panama), Merlos Infor, S.L. (Badalona, Španělsko) (zástupce: J. Gálvez Pascual, advokát)
 Žalovaný: Jednotný výbor pro řešení krizí (SRB)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 konstatoval, že rozhodnutí Jednotného výboru pro řešení krizí SRB/EES/2017/08 ze dne 7. června 2017 kterým byl schválen krizový plán pro Banco Popular Español SA, porušuje unijní právo;
 —
 a v důsledku toho zrušil uvedené rozhodnutí, jakož i následné prováděcí akty přijaté SRB, a to s účinky ex tunc.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné jako žalobní důvody a hlavní argumenty ve věcech T-478/17, Mutualidad de la Abogacía y Hermandad Nacional de Arquitectos Superiores y Químicos v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-481/17, Fundación Tatiana Pérez de Guzmán y Bueno y SFL v. Jednotný výbor pro řešení krizí, T-482/17, Comercial Vascongada Recalde v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-483/17, García Suárez a další v Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí, T-484/17, Fidesban a další v. Jednotný výbor pro řešení krizí, a T-497/17, Sáchez del Valle a Calatrava Real State 2015 v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí a T-498/17, Pablo Álvarez v. Komise a Jednotný výbor pro řešení krizí.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajským soudem v Ostravě (Česká republika) dne 30.01.2013 — Strojírny Prostějov, a. s. v. Odvolací finanční ředitelství
 (Věc C-53/13)
 2013/C 141/18
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Krajský soud v Ostravě
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Strojírny Prostějov, a. s.
 Žalovaný: Odvolací finanční ředitelství
 Předběžná otázka
 Brání ustanovení čl. 56 a čl. 57 Smlouvy o fungování Evropské unie aplikaci vnitrostátní právní úpravy, která pro případ, že podnik poskytující pracovníky jinému podniku (poskytovatel) má své sídlo na území jiného členského státu, stanoví využívajícímu podniku povinnost srážet těmto pracovníkům daň z příjmů a odvádět ji do státního rozpočtu, zatímco v případě, kdy poskytovatel má své sídlo na území České republiky, má tuto povinnost poskytovatel?


text:
 9.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 251/18
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 9. července 2004
 ve věci T-132/04, André Bonnet proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Předcházející správní řízení - Zjevná nepřípustnost)
 (2004/C 251/34)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-132/04, André Bonnet, s bydlištěm v Saint-Pierre-de-Vassols (Francie), zastoupený H. de Lepinauem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku, proti Soudnímu dvoru Evropských společenství (zmocněnec: M. Schauss, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení aktů Soudního dvora ze dne 11. února a 4. března 2004, kterými se končí, co se týče žalobce, výběrové řízení na místo recenzenta rozsudků u předsedy Soudního dvora, a rozhodnutí o jmenování jiné osoby na toto místo, jakož i jednak návrh na náhradu škody, Soud (druhý senát), ve složení A. W. H. Meij, úřadující předseda, N. J. Forwood a I. Pelikánová, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 9. července 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese své náklady.
 (1) Úř. věst. C 168, 26.6.2004.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Řecká republika
 (Věc C-274/05) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 89/48/EHS - Pracovníci - Uznávání diplomů)
 (2008/C 313/02)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Zavvos a H. Støvlbæk, zmocněnci)
 Žalovaná: Řecká republika (zástupce: E. Skandalou, zmocněnkyně)
 Předmět
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 1, 3, 4, 7, 8 a 10 směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy (Úř. věst. L 19, s. 16; Zvl. vyd. 05/01, s. 337) – Uznávání odborných kvalifikací získaných v jiném členském státě, pokud jde o zaměstnání ve veřejném sektoru a zápis do Techniko Epimelytyrio Elladas
 Výrok
 1)
 Řecká republika tím, že
 —
 neuznává diplomy vydané příslušnými orgány jiného členského státu po ukončení vzdělání poskytovaného v rámci dohody, podle níž je vzdělání poskytované soukromým zařízením v Řecku uvedenými orgány uznáváno za rovnocenné;
 —
 stanoví uplatnění vyrovnávacích opatření ve více případech, než umožňuje směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/19/ES ze dne 14. května 2001;
 —
 Radě pověřené uznáváním rovnocennosti vysokoškolských diplomů přiznává pravomoc posoudit, zda „vzdělávací zařízení, v němž žadatel absolvoval své vzdělání, je vysokou školou“ a do jaké míry „má žadatel odbornou praxi požadovanou v případě, že délka vzdělání je nejméně o jeden rok kratší než délka vzdělání, která je vyžadována v Řecku k výkonu stejného povolání“, a
 —
 ve veřejném sektoru neumožňuje nové zařazení na pracovní místo vyššího stupně u osob, které byly přijaty na stupeň nižší, než na který by si mohly činit nárok, kdyby jejich diplomy byly uznány v souladu s článkem 3 směrnice 89/48, ve znění směrnice 2001/19,
 nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 1, 3, 4, 8 a 10 směrnice 89/48, ve znění směrnice 2001/19.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Řecké republice se ukládá náhrada dvou třetin nákladů řízení vynaložených Komisí Evropských společenství a ponese vlastní náklady řízení.
 4)
 Komise Evropských společenství ponese třetinu vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 9.6.2007.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/41
 Žaloba podaná dne 28. září 2012 — ZZ v. EIB
 (Věc F-107/12)
 2012/C 366/83
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: L. Levi, advokát)
 Žalovaná: Evropská investiční banka
 Předmět a popis sporu
 Zrušení implicitního rozhodnutí EIB nezapočítat revalorizované odpracované roky do důchodu žalobce.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit implicitní rozhodnutí, kterým se zamítá žádost žalobce ze dne 10. července 2011, aby mu Evropská investiční banka započítala revalorizované odpracované roky do důchodu a aby mu mimoto uhradila částku odpovídající této revalorizaci;
 —
 uložit Evropské investiční bance, aby žalobci přiznala nárok na revalorizaci jeho odpracovaných let odpovídající šesti letům a 1 měsíci dodatečného pojištění;
 —
 uložit Evropské investiční bance úhradu částky stanovené ex aequo et bono a podpůrně částky 5 000 eur z titulu utrpěné morální újmy;
 —
 uložit Evropské investiční bance náhradu nákladů řízení.


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/27
 Usnesení Tribunálu ze dne 3. května 2017 – De Nicola v. EIB
 (Věc T-60/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Zaměstnanci EIB - Hodnocení - Hodnotící zpráva služebního postupu - Hodnotící období 2011 - Nesprávné právní posouzení - Zčásti zjevně nepřípustný a zčásti zjevně neopodstatněný kasační opravný prostředek“)
 (2017/C 221/38)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Carlo De Nicola (Strassen, Lucembursko) (zástupce: G. Ferabecoli, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská investiční banka (EIB) (zástupci: původně G. Nuvoli a F. Martin, poté G. Nuvoli a G. Faedo, zmocněnci, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (samosoudce) ze dne 18. prosince 2015, De Nicola v. EIB (F-55/13, EU:F:2015:165), a znějící na částečné zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Carlo De Nicola ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou investiční bankou (EIB) v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 111, 29.3.2016.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/8
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. listopadu 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Helsingin hovioikeus – Finsko) – Valev Visnapuu v. Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus
 (Věc C-198/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Články 34 SFEU a 110 SFEU - Směrnice 94/62/ES - Článek 1 odst. 1 a články 7 a 15 - Prodej na dálku a přeprava alkoholických nápojů z jiného členského státu - Spotřební daň z některých nápojových obalů - Osvobození od daně v případě zapojení obalů do systému zálohování a zpětného odběru - Články 34 SFEU, 36 SFEU a 37 SFEU - Požadavek povolení k maloobchodnímu prodeji alkoholických nápojů - Monopol na maloobchodní prodej alkoholických nápojů - Odůvodnění - Ochrana zdraví“)
 (2016/C 016/08)
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Helsingin hovioikeus
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Valev Visnapuu
 Žalovaní: Kihlakunnansyyttäjä (Helsinki), Suomen valtio – Tullihallitus
 Výrok
 1)
 Článek 110 SFEU, jakož i čl. 1 odst. 1 a články 7 a 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zavádí spotřební daň z některých nápojových obalů, avšak v případě zapojení těchto obalů do účinného systému zpětného odběru stanoví osvobození od daně.
 2)
 Články 34 SFEU a 36 SFEU musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové právní úpravě členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle níž prodejce usazený v jiném členském státě podléhá požadavku povolení k maloobchodnímu prodeji pro dovoz alkoholických nápojů za účelem jejich maloobchodního prodeje spotřebitelům s bydlištěm v prvním členském státě, pokud tento prodejce zajišťuje přepravu těchto nápojů nebo jejich přepravu svěří třetí osobě, je-li tato právní úprava způsobilá zaručit uskutečnění sledovaného cíle, v projednávané věci ochranu veřejného zdraví a veřejného pořádku, tohoto cíle nelze dosáhnout s alespoň takovouto účinností prostřednictvím méně omezujících opatření a tato právní úprava nepředstavuje prostředek svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu mezi členskými státy, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 202, 30. 6. 2014.


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/47
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (prvního senátu) ze dne 16. ledna 2007 – Frankin a další v. Komise
 (Věc F-3/06) (1)
 („Úředníci - Povinnost správy poskytnout pomoc - Zamítnutí - Převod práv na důchod nabytých v Belgii“)
 (2007/C 42/83)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci
 : Jacques Frankin (Sorée, Belgie) a další (zástupci: G. Bouneou a F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaná
 : Komise Evropských společenství (zástupci: L. Lozano Palacios a D. Martin, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí Komise o odmítnutí žádostí o pomoc podaných žalobci v rámci převodu jejich práv na důchod nabytých v Belgii, jednak návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 74, 25.3.2006, s. 33.


text:
 16.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 184/45
 Žaloba podaná dne 1. dubna 2014 – ZZ v. ESMA
 (Věc F-32/14)
 2014/C 184/76
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupce: S. Pappas, advokát)
 Žalovaný: Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA)
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o neprodloužení smlouvy dočasného zaměstnance žalobkyně, přijatého na základě nepříznivé hodnotící zprávy, zrušení uvedené hodnotící zprávy a návrh na náhradu škody
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ESMA/2013/ED/33, týkající se neprodloužení pracovní smlouvy, jakož i hodnotící zprávy pro roky 2011 a 2012,
 —
 uložit žalovanému uhradit 10 000 eur v rámci náhrady nemajetkové újmy,
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/38
 Žaloba podaná dne 1. dubna 2011 — Chiboub v. Rada
 (Věc T-188/11)
 2011/C 145/64
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mohamed Slim Ben Mohamed Hassen Ben Salah Chiboub (Abou Dabi, Spojené arabské emiráty) (zástupce: G. Perrot, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 v rozsahu, v němž nepříznivě zasahuje do právního postavení M. Chibouba;
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí 2011/79/SZBP ze dne 4. února 2011 přijaté na základě rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 v rozsahu, v němž nepříznivě zasahuje do právního postavení M. Chibouba;
 —
 zrušil nařízení (EU) č. 101/2011 ze dne 4. února 2011 přijaté na základě rozhodnutí Rady 2011/72/SZBP ze dne 31. ledna 2011 v rozsahu, v němž nepříznivě zasahuje do právního postavení M. Chibouba;
 —
 v důsledku toho rozhodl, že Rada bude povinna nahradit náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobce uplatňuje tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení základních práv a zejména práva na obhajobu v rozsahu, v němž rozhodnutí 2011/72/SZBP ukládá sankce a způsobuje žalobci značnou újmu, aniž byl předem vyslechnut a aniž mohl následně užitečně vyjádřit své stanovisko.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, práva na účinnou soudní ochranu a presumpce neviny v důsledku toho, že byl žalobce zahrnut na sporný seznam bez předchozího vyslechnutí a bez uvedení právních a skutkových důvodů, které zahrnutí na tento seznam odůvodňují.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení v rozsahu, v němž žalobce nemohl být obviněn ze zneužití finančních prostředků pro účely praní špinavých peněz, jelikož tyto prostředky pocházely od organizace FIFA, od které žalobce v letech 2006 až 2010 získával odměnu v rámci různých smluv.


text:
 19.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/21
 Žaloba podaná dne 3. ledna 2008 – EMSA v. Portugalsko
 (Věc T-4/08)
 (2008/C 183/44)
 Jazyk, v němž byla podána žaloba: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská agentura pro námořní bezpečnost (EMSA) (zástupci: profesor E. Pache a J. Menze, zmocněnec)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Evropská agentura pro námořní bezpečnosti požaduje, aby Soud prvního stupně na základě čl. 14 druhé věty dohody o sídle svým rozsudkem určil, že
 —
 portugalská vláda je vázána ustanoveními dohody o sídle, která je nástrojem mezinárodního práva veřejného spadajícím do práva Společenství a která nemůže být Portugalskem jednostranně měněna, a to ani prostřednictvím vnitrostátních právních předpisů;
 —
 portugalská vláda je podle dohody o sídle povinna zajistit, aby zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci měli právo dovézt ze státu svého posledního bydliště nebo ze státu, jehož jsou občany, v souvislosti s prvním nástupem do funkce, do pěti let od nástupu do funkce u této agentury, bezcelně a bez zákazů nebo omezení, a v nejvýše dvou dodávkách, vozidla zakoupená za tržních podmínek v dané zemi, a že minulé ani současné uplatňování tohoto ustanovení dohody o sídle příslušnými portugalskými orgány tento závazek nesplňuje;
 portugalská vláda je zejména povinna na návrh přihlásit, ve zvláštní sérii a bez zákazů nebo omezení, vozidla zaměstnanců Agentury a jejich rodinných příslušníků zakoupená za tržních podmínek ve státě jejich předchozího bydliště nebo státu, jehož jsou občany;
 —
 portugalská vláda je podle dohody o sídle povinna zajistit, aby zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci požívali výsad, imunit, osvobození a úlev přiznávaných Portugalskem členům srovnatelné kategorie diplomatického sboru v Portugalské republice, a že minulé ani současné uplatňování tohoto ustanovení dohody o sídle dotčenými portugalskými orgány tento závazek nesplňuje;
 portugalská vláda je zejména povinna uplatňovat pravidla a ustanovení, která do července 2007 platila pro přihlašování a zdaňování vozidel zaměstnanců diplomatického sboru, ohledně zaměstnanců Evropské agentury pro námořní bezpečnost, kteří nastoupili do pracovního poměru před uvedeným datem, a pro jejich rodinných příslušníky;
 portugalská vláda je povinna uplatňovat pravidla a ustanovení, která do července 2007 platila ohledně přihlašování a zdaňování vozidel zaměstnanců diplomatického sboru, na všechny ostatní případy;
 portugalská vláda je povinna zajistit, aby zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci skutečně požívali výsad, imunit, osvobození a úlev přiznávaných Portugalskem členům srovnatelné kategorie diplomatického sboru v Portugalské republice, a že minulá i přítomná praxe portugalských orgánů spočívající v nevyřizování žádostí o přihlášení podaných zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinnými příslušníky představuje porušení této povinnosti;
 —
 ustanovení dohody o sídle nesmí být vykládána a uplatňována v tom smyslu, že zaměstnanci Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinní příslušníci nemají ohledně dovezení již používaných vozidel na portugalské území alespoň práva, jež jsou přiznána kterémukoli občanu EU, který přenese své trvalé bydliště do Portugalska;
 —
 rozumná lhůta pro vyřízení žádosti zaměstnanců Evropské agentury pro námořní bezpečnost a jejich rodinných příslušníků o přihlášení vozidla by při uplatnění dohody o sídle neměla být delší než dva měsíce; a aby
 —
 uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení v souladu s čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Evropská agentura pro námořní bezpečnost (dále jen „EMSA“ nebo „Agentura“) byla zřízena nařízením (ES) č. 1406/2002 (1) a má sídlo v Lisabonu. Dne 28. července 2004 byl podepsán Protokol mezi vládou Portugalské republiky a EMSA (2) (dále jen „dohoda o sídle“). Dohoda o sídle upravuje vztahy mezi EMSA a Portugalskem jakožto jejím hostitelským státem a použije se na Agenturu a její zaměstnance.
 Žalobkyně uvádí, že portugalská vláda navrhla, bez předchozí žádosti nebo návrhu EMSA, sjednat zmíněnou dohodu o sídle stanovící řadu výsad, imunit, osvobození a úlev pro Agenturu a její zaměstnance, jež do značné míry odrážejí ustanovení Protokolu o výsadách a imunitách Evropských společenství (dále jen „Protokol“), ale stanoví i další úlevy. Dále tvrdí, že se navrhované znění dohody o sídle podobalo znění dohody o sídle uzavřené mezi Portugalskem a Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost (dále jen „EMCDDA“) dne 26. června 1996, zejména co se týče přihlašování vozidel.
 V září 2005 byla vytvořena pracovní skupina ze zástupců portugalské vlády na straně jedné a zástupců EMSA a EMCDDA na straně druhé s cílem navrhnout podrobné správní předpisy potřebné pro provádění obou dohod o sídle nebo protokolů.
 Žalobkyně tvrdí, že portugalské správní orgány tím, že nevyřizují žádosti o přihlášení vozidel podané zaměstnanci EMSA, porušily své povinnosti vyplývající z dohody o sídle vyjasňující povinnosti plynoucí z protokolu, jenž je pro EMSA použitelný podle článku 7 nařízení (ES) č. 1406/2002. Žalobkyně dále tvrdí, že portugalské orgány neuplatnily příslušné platné portugalské právní předpisy v případě zaměstnanců EMSA a jejich rodinných příslušníků, zatímco ohledně EMCDDA a diplomatických zastoupení tak učinily. Tento postup vedl podle žalobkyně k závažným narušením chodu EMSA, jelikož vozidla zakoupená s legitimním očekáváním, že budou uplatněna stávající pravidla, zůstala nepřihlášena. Rovněž vozidlům převezeným ze státu dřívějšího bydliště nebo z členského státu zaměstnanců zůstaly, navzdory předpisům těchto států vyžadujícím odhlášení vozidel, registrační značky státu předchozího bydliště. Stručně řečeno žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí portugalských orgánů nevyřizovat žádosti o přihlášení vozidel vyvolalo řadu závažných právních i správních problémů pro zaměstnance, kteří neměli jinou možnost než užívat vozidlo bez ohledu na povinnosti týkající se přihlašování, pojištění a technických prohlídek.
 Ohledně judikatury Soudního dvora se dále uplatňuje, že čl. 8 odst. 2 nařízení (ES) č. 1406/2002 stanoví, že Soudní dvůr je příslušný rozhodovat na základě jakékoli rozhodčí doložky obsažené ve smlouvě uzavřené Agenturou a že článek 14 dohody o sídle stanoví, že spory s účinkem na uplatňování této dohody budou řešeny čtyřčlennou skupinou ad hoc. Spory nevyřešené tímto způsobem budou předloženy k rozhodnutí Soudnímu dvoru Evropských společenství.
 Podle žalobkyně byl postup řešení sporů podle článku 14 dohody o sídle shledán neúspěšným, a tudíž má Soudní dvůr v projednávané věci pravomoc ohledně výkladu dohody o sídle podle článku 238 ES vzhledem k tomu, že Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat na základě rozhodčí doložky obsažené ve veřejnoprávní nebo v soukromoprávní smlouvě uzavřené Společenstvím nebo jeho jménem, a sice podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 1406/2002, který stanoví, že Agentura je institucí Společenství, a podle článku 225 ES, který stanoví, že Soud prvního stupně je příslušný rozhodovat v prvním stupni ve věcech uvedených v článku 238 ES.
 Žalobkyně navíc uvádí, že požaduje potvrzení Soudem, že dohoda o sídle je nástrojem mezinárodního práva spadajícím do práva Společenství, která zavazuje portugalské orgány a nemůže být jednostranně měněna. Dále se domáhá rozsudku, který určí, že [popsaný způsob] vyřizování žádostí o přihlášení motorových vozidel podaných jejími zaměstnanci odporuje ustanovením Protokolu a že jsou portugalské orgány povinny uplatňovat příslušná ustanovení Protokolu v přiměřené lhůtě. Konečně tvrdí, že dohoda o sídle nesmí být vykládána tak, že zaměstnanci EMSA nemají ohledně přihlašování vozidel alespoň práva svědčící každému občanu EU, který přenese své bydliště do Portugalska.
 (1) Nařízení (ES) č. 1406/2002 Evropského parlamentu a Rady ze dne 27. června 2002, kterým se zakládá Evropská agentura pro námořní bezpečnost (Úř. věst. L 208, 5.8.2002, s. 1; Zvl. vyd. 07/07, s. 3).
 (2) Zveřejněný v portugalském úředním věstníku č. 224 ze dne 22.9.2004, s. 6073, k nahlédnutí na internetové stránce EMSA: http://www.emsa.europa.eu/Docs/legis/protocol %20pt %20government %20and %20emsa.pdf.


text:
 4.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/27
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2011 — Atlas Transport v. OHIM — Hartmann (ATLAS TRANSPORT)
 (Věc T-584/11)
 2012/C 32/57
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Atlas Transport GmbH (Düsseldorf, Německo) (zástupci: U. Hildebrandt, K. Schmidt-Hern a B. Weichhaus, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Alfred Hartmann (Leer, Německo)
 Návrhové žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 1. září 2011 ve věci R 2262/2010-1;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na zrušení práv: Slovní ochranná známka „ATLAS TRANSPORT“ pro služby zařazené do třídy 39
 Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastník řízení navrhující zrušení práv majitelky ochranné známky Společenství: Alfred Hartmann
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Zamítnutí návrhu na zrušení práv
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Odvolání bylo vyhověno
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení pravidla 40 odst. 5 ve spojení s pravidlem 22 prováděcího nařízení č. 2848/95 v důsledku nesprávného posouzení důkazů; porušení článku 15 nařízení č. 207/2009 tím, že se žalovaný sám na základě doslovného výkladu zabýval otázkou, zda dochází k užívání ve vztahu k odpovídajícím službám, které by vedlo k zachování práva; porušení čl. 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 tím, že žalovaný pro účely určení významu pojmu „doprava“ zohlednil pouze jeden zdroj a tento význam vyhodnotil nedostatečně a v rozporu s povinností řádné péče; porušení čl. 75 první věty nařízení č. 207/2009 tím, že žalovaný svůj právní názor jasně nepodepřel; porušení čl. 75 druhé věty a čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009 v důsledku porušení práva být vyslechnut.


text:
 9.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 132/11
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 28. ledna 2013
 ve věci E-16/11
 Kontrolní úřad ESVO v. Island
 (směrnice 94/19/ES o systémech pojištění vkladů – povinnost dosáhnout výsledku – subjekt pod kontrolou státu – diskriminace)
 2013/C 132/06
 Ve věci E-16/11 Kontrolní úřad ESVO v. Island – ŽALOBA na prohlášení, že Island tím, že nezajistil vyplacení minimální částky náhrady vkladatelům banky Icesave v Nizozemsku a Spojeném království, což vyplývá z čl. 7 odst. 1 aktu uvedeného v bodu 19a přílohy IX Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů), ve lhůtě vyplývající z článku 10 aktu nesplnil povinnosti vyplývající z tohoto aktu, a zejména z jeho článků 3, 4, 7 a 10 a/nebo z článku 4 Dohody o Evropském hospodářském prostoru – Soud ve složení Carl Baudenbacher (předseda a soudce zpravodaj), Páll Hreinsson (soudce) a Ola Mestad (soudce ad hoc) vynesl dne 28. ledna 2013 rozsudek, jehož výrok zní:
 Soud tímto:
 1)
 žalobu zamítá;
 2)
 nařizuje, aby Kontrolní úřad ESVO nesl své vlastní náklady řízení a náklady řízení vzniklé Islandu;
 3)
 nařizuje, aby Evropská komise nesla své vlastní náklady řízení.