text:
 10.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/19
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. června 2015 – Itálie v. Komise
 (Věc T-527/13) (1)
 („Státní podpory - Dávky z mléka - Podpory poskytnuté Itálií producentům mléka - Režim podpor spojený s vrácením dávky z mléka - Podmíněné rozhodnutí - Nedodržení podmínky, jež umožnila uznat slučitelnost podpory s vnitřním trhem - Podpora de minimis - Stávající podpora - Nová podpora - Změna stávající podpory - Řízení o kontrole státních podpor - Povinnost uvést odůvodnění - Důkazní břemeno“)
 (2015/C 262/25)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: G. Palmieri, zmocněnkyně, ve spolupráci s S. Fiorentinem a P. Grassem, advokáty)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: D. Grespan, D. Nardi a P. Němečková, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2013/665/EU ze dne 17. července 2013 týkajícího se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii) (Úř. věst. L 309, s. 40)
 Výrok rozsudku
 1)
 Článek 1 odst. 2 rozhodnutí Komise 2013/665/EU ze dne 17. července 2013 o státní podpoře SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (odklad platby dávky z mléka) se zrušuje.
 2)
 Články 2 až 4 tohoto rozhodnutí se zrušují v rozsahu, v němž se týkají jednak režimu podpor uvedeného v jeho čl. 1 odst. 2, a jednak individuálních podpor poskytnutých na základě tohoto režimu podpor.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Italská republika a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 344, 23.11.2013.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/61
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 1. prosince 2010 — Nolin v. Komise
 (Věc F-82/09) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Povýšení - Odnětí bodů za zásluhy a prioritních bodů)
 2011/C 30/118
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Michel Nolin (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. J. Baquero Cruz, zmocněnec, ve spolupráci s D.Waelbroeck, advokát)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 19. prosince 2008 o odnětí bodů pro povýšení a prioritních bodů žalobci.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 M. Nolin ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 297, 5.12.2009, s. 37.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 20.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 81/12
 Žádost Héraðsdómur Reykjavíkur podaná dne 5. listopadu 2013 o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO ve věci Gunnar V. Engilbertsson v. Íslandsbanki hf.
 (Věc E-25/13)
 2014/C 81/11
 Dopisem ze dne 5. listopadu 2013, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 12. listopadu 2013, požádal Héraðsdómur Reykjavíkur (okresní soud v Reykjavíku) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Gunnar V. Engilbertsson v Íslandsbanki hf., týkající se následujících otázek:
 1)
 Jsou právní předpisy státu, který je smluvní stranou Dohody o Evropském hospodářském prostoru (dále jen „Dohoda o EHP“), které umožňují, aby smlouvy uzavírané mezi spotřebiteli a poskytovateli úvěrů pro financování nákupů nemovitostí obsahovaly ustanovení, která uvádějí, že splátky úvěru jsou závislé na předem stanoveném indexu, v souladu se směrnicí Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách?
 2)
 Je-li odpověď na první otázku taková, že navázání splátek úvěru uzavřeného za účelem financování nákupů nemovitostí na určitý index je v souladu s ustanoveními směrnice 93/13/EHS, zní druhá otázka takto: Omezuje směrnice diskreční pravomoc dotčeného smluvního státu Dohody o EHP v tom smyslu, aby prostřednictvím právních či správních předpisů vymezil skutečnosti, na jejichž základě dochází ke změnám v takto předem stanoveném indexu, a metody, podle nichž jsou takové změny měřeny?
 3)
 Je-li odpověď na druhou otázku taková, že směrnice 93/13/EHS neomezuje diskreční pravomoc členského státu ve smyslu, na který odkazuje uvedená otázka, zní třetí otázka takto: Považuje se smluvní podmínka za individuálně sjednanou ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice, je-li a) na dluhopisu, který spotřebitel podepisuje při uzavírání úvěru, uvedeno, že závazek spotřebitele vychází z indexu a tento základní index, který se použije pro výpočet změny ceny, je uveden na dluhopisu, b) k dluhopisu je přiložen splátkový kalendář, v němž jsou uvedeny odhadované splátky, jež mají být uhrazeny ke stanoveným dnům splatnosti úvěru, a na tomto splátkovém kalendáři je uvedeno, že se tyto odhadované splátky mohou změnit podle ustanovení o indexaci dluhopisu, a c) spotřebitel a poskytovatel úvěru podepíší v okamžiku podpisu dluhopisu spotřebitelem zároveň i tento splátkový kalendář?
 4)
 Je způsob výpočtu změn ceny ve smlouvách o poskytnutí úvěru za účelem financování nákupů nemovitostí za okolností uvedených ve třetí otázce považován za výslovně vysvětlený spotřebiteli ve smyslu bodu 2 písm. d) přílohy směrnice 93/13/EHS?
 5)
 Může stát, který je smluvní stranou Dohody o EHP, při přijímání čl. 6 odst. 1 směrnice 93/13/EHS do vnitrostátních právních předpisů buď stanovit, že nepřiměřené podmínky ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice mohou být prohlášeny ve vztahu ke spotřebiteli za nezávazné, nebo ve svých vnitrostátních předpisech vymezit, že takové podmínky spotřebitele nezavazují nikdy?


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/32
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 29. února 2016 – Chemtura Netherlands v. EFSA
 (Věc T-725/15 R)
 („Předběžné opatření - Řízení k uvedení přípravků na ochranu rostlin na trh - Zveřejnění dokumentů týkajících se zápisu účinné látky - Zamítnutí žádosti o důvěrné zacházení s některými informacemi - Návrh na nařízení předběžných opatření - Neexistence naléhavosti“)
 (2016/C 191/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Chemtura Netherlands BV (Amsterdam, Nizozemsko) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) (zástupci: D. Detken a S. Gabbi, zmocněnci, ve spolupráci s R. van der Houtem a C. Wagnerem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí EFSA ze dne 10. prosince 2015 týkajícího se úplného zveřejnění stanoviska EFSA k vzájemnému přezkumu v souvislosti s přezkumem schválení účinné látky diflubenzuron s ohledem na metabolit 4-chloranilin (PCA), v souvislosti se kterým žalobkyně žádala o částečné důvěrné zacházení.
 Výrok
 1)
 Návrh na nařízení předběžného opatření se zamítá.
 2)
 Usnesení ze dne 15. prosince 2015 vydané ve věci T-725/15 R se zrušuje.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 29.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo (Španělsko) dne 15. května 206 – Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia v. Administración del Estado (Ministerio de Educación y Ciencia)
 (Věc C-220/06)
 (2006/C 178/34)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Nacional, Sala de lo Contencioso-Administrativo
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Asociación Profesional de Empresas de Reparto y Manipulado de Correspondencia
 Žalovaný: Administración del Estado (Ministerio de Educación y Ciencia)
 Předběžné otázky
 Mají být články 43 a 49 Smlouvy o ES ve spojení s článkem 86 téže smlouvy při svém použití v rámci liberalizace poštovních služeb stanovené směrnicemi 1997/67/ES (1) a 2002/39/ES (2) a v rámci zásad, jimiž se řídí zadávání veřejných zakázek a které jsou stanoveny směrnicemi ad hoc, vykládány v tom smyslu, že nepřipouštějí dohodu, jejíž předmět zahrnuje poskytování poštovních služeb, jak vyhrazených, tak nevyhrazených a tedy liberalizovaných, podepsanou mezi státní společností se zcela veřejným kapitálem, která je nadto provozovatelem oprávněným k poskytování všeobecné poštovní služby, a orgánem státní správy?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (Úř. věst. 1998 L 15, s. 14)
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (Úř. věst. L 176, s 21)


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/55
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2016 – Hanso Holding v. EUIPO (REAL)
 (Věc T-798/16)
 (2017/C 006/69)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hanso Holding AS (Tomasjord, Norsko) (zástupce: M. Wirtz, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Evropské unie obsahující slovní prvek „REAL“ – Přihláška č. 14 020 093
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 2. září 2016, ve věci R 2405/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/42
 Žaloba podaná dne 25. ledna 2010 — Esprit International v. OHIM — Marc O'Polo International (Ztvárnění písmene „e“ umístěné na kapse kalhot)
 (Věc T-22/10)
 2010/C 100/66
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Esprit International LP (New York, Spojené státy) (zástupce: M. Treis, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Marc O’Polo International GmbH (Stephanskirchen, Německo)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. listopadu 2009 ve věci R 1666/2008-4;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka zapsaná pro výrobky tříd 18 a 25, která ztvárňuje písmeno „e“ umístěné na kapse kalhot.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Marc O’Polo International GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Zejména německá obrazová ochranná známka č. 30 303 672 zapsaná pro výrobky tříd 18 a 25, která ztvárňuje písmeno „e“.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1), protože mezi kolidujícími ochrannými známkami neexistuje nebezpečí záměny.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 1.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 290/11
 Žaloba podaná dne 25. července 2011 — Turbo Compressor Manufacturer v. Rada
 (Věc T-404/11)
 2011/C 290/15
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Turbo Compressor Manufacturer (Teherán, Írán) (zástupce: K. Kleinschmidt, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/299/SZBP ze dne 23. května 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká žalobkyně;
 —
 vydal organizační procesní opatření podle článku 64 jednacího řádu Tribunálu, kterým bude žalované uloženo, aby předložila veškeré dokumenty související s napadeným rozhodnutím, pokud se týkají žalobkyně;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení základních práv zaručených v Listině základních práv Evropské unie
 Žalobkyně se domnívá, že došlo k porušení jejích základních práv zaručených v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „Listina základních práv“). V článku 16 Listiny základních práv je zaručena svoboda podnikání v Evropské unii a v článku 17 právo užívat zákonně nabytý majetek v Evropské unii, a zejména s ním svobodně nakládat. Články 20 a 21 Listiny základních práv žalobkyni zaručují rovné zacházení a nediskriminaci.
 Žalobkyně tvrdí, že je v důsledku napadeného rozhodnutí vyloučena z účasti na hospodářském styku v Evropské unii. Tím je ohrožena její hospodářská existence. Žalobkyně je odkázána na dodávky z hospodářského území Evropské unie.
 Žalobkyně se domnívá, že není dán veřejný zájem na omezení její svobody podnikání, jejího práva na vlastnictví, rovného zacházení a nediskriminace. Zejména nejsou dány žádné skutečnosti, které by dostatečně odůvodňovaly rozhodnutí žalované a z něj vycházející zásah do základních práv žalobkyně. Žalobkyně se zejména nepodílí na jaderných činnostech představujících riziko šíření jaderných zbraní či vývoji systémů nosičů jaderných zbraní.
 Dále se žalobkyně domnívá, že došlo k záměně. Podnik SATAK, který je uváděn v napadeném rozhodnutí, není tentýž subjekt jako žalobkyně. Jedná se o jiný podnik, který je žalobkyni cizí. Žalobkyně si vysvětluje skutečnost, že byla napadeným rozhodnutím zařazena do seznamu v příloze II rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu, jedině tím, že došlo k záměně s jiným podnikem, který kontroluje „SATAK“ nebo jiný podnik s podobným označením.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení skutečností, z nichž vychází rozhodnutí
 Žalobkyně tvrdí, že došlo ke zjevně nesprávnému posouzení skutečností, z nichž vychází rozhodnutí žalované. Žalobkyně se nepodílí na jaderných činnostech představujících riziko šíření jaderných zbraní, obchodě či vývoji systémů nosičů jaderných zbraní nebo systémů jiných zbraní.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality
 Žalobkyně se domnívá, že žalovaná nedbala v souvislosti s jejím rozhodnutím zásady proporcionality. Žalobkyně se může na základě internetové rešerše založené na vyhledávání hesel „SATAK“ a „atomový program Írán“ pouze domnívat, že se mohlo v případě dodávky uvedené v bodě 31 přílohy I B rozhodnutí 2011/299/SZBP jednat o šest leteckých střel s plochou dráhou letu sovětského typu KH-55(SM), které měl Írán získat od Ukrajiny v letech 2001 nebo 2002.
 Žalobkyně neudržuje ani obchodní vztahy s ukrajinským státním podnikem UkrSpetzExport, ani nedováží letecké střely s plochou dráhou letu sovětského typu KH-55(SM), ani jiné zbraně nebo systémy nosičů zbraní.
 Žalobkyně není podnikem „SATAK“ uváděným v bodě 31 přílohy I B napadeného rozhodnutí.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení práva být vyslechnut
 Žalobkyně nakonec tvrdí, že došlo k porušení práva být vyslechnut. Odůvodnění obsažené v bodě 31 přílohy I napadeného rozhodnutí žalobkyně nechápe a ani jí žalovanou nebylo zvlášť sděleno srozumitelné odůvodnění, takže došlo k porušení jejího práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret (Dánsko) dne 27. února 2013 — Martin Blomqvist v. Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA
 (Věc C-98/13)
 2013/C 129/17
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Højesteret
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Martin Blomqvist
 Žalované: Rolex SA, Manufacture des Montres Rolex SA
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 4 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (1) vykládat v tom smyslu, že k,veřejnému‘ rozšiřování‘ zboží chráněného autorským právem v členském státě dojde v případě, kdy podnik uzavře prostřednictvím internetové stránky ve třetí zemi smlouvu o prodeji a zaslání zboží se soukromou osobou s adresou, známou prodávajícímu, v členském státě, ve kterém je zboží chráněno autorským právem, obdrží platbu za zboží a zboží zašle kupujícímu na dohodnutou adresu, nebo je v této situaci také nezbytné, aby toto zboží bylo před uskutečněním prodeje předmětem nabídky k prodeji nebo reklamy, nebo bylo zobrazeno na internetové stránce, určené spotřebitelům nacházejícím se v členském státě, do kterého má být zboží dodáno?
 2)
 Je třeba čl. 5 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES ze dne 22. října 2008, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (2), vykládat v tom smyslu, že k,[užití] v obchodním styku‘ ochranné známky v členském státě dojde v případě, kdy podnik uzavře prostřednictvím internetové stránky ve třetí zemi smlouvu o prodeji a zaslání zboží označeného ochrannou známkou se soukromou osobou s adresou, známou prodávajícímu, v členském státě, ve kterém je ochranná známka zapsána, obdrží platbu za zboží a zboží zašle kupujícímu na dohodnutou adresu, nebo je v této situaci také nezbytné, aby toto zboží bylo před uskutečněním prodeje předmětem nabídky k prodeji nebo reklamy, nebo bylo zobrazeno na internetové stránce, určené spotřebitelům v dotyčném státě?
 3)
 Je třeba čl. 9 odst. 1 a 2 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (3) vykládat v tom smyslu, že k,[užití] v obchodním styku‘ ochranné známky v členském státě dojde v případě, kdy podnik uzavře prostřednictvím internetové stránky ve třetí zemi smlouvu o prodeji a zaslání zboží označeného ochrannou známkou se soukromou osobou s adresou v členském státě, známou prodávajícímu, obdrží platbu za zboží a zboží zašle kupujícímu na dohodnutou adresu, nebo je v této situaci také nezbytné, aby toto zboží bylo před uskutečněním prodeje předmětem nabídky k prodeji nebo reklamy, nebo bylo zobrazeno na internetové stránce, určené spotřebitelům v dotyčném státě?
 4)
 Je třeba čl. 2 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušuje (4), vykládat v tom smyslu, že podmínkou použití ustanovení o zabránění propuštění do volného oběhu a zničení,nedovolených napodobenin‘ v členském státě je, že k,veřejnému rozšiřování‘ došlo v členském státě podle stejných kritérií jako jsou kritéria uvedená v odpovědi na první otázku?
 5)
 Je třeba čl. 2 odst. 1 písm. a) nařízení Rady č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušuje, vykládat v tom smyslu, že podmínkou použití ustanovení o zabránění propuštění do volného oběhu a zničení,padělků‘ v členském státě je, že k,[užití] v obchodním styku‘ došlo v členském státě podle stejných kritérií jako jsou kritéria uvedená v odpovědi na druhou a třetí otázku?“
 (1) Úř. věst. L 167, s. 10.
 (2) Úř. věst. L 299, s. 25
 (3) Úř. věst. L 78, s. 1.
 (4) Úř. věst. L 196, s. 7.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/28
 Žaloba podaná dne 6. října 2009 — Vereniging Milieudefensie a Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht v. Komise
 (Věc T-396/09)
 2009/C 297/41
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vereniging Mileudefensie (Amsterodam, Nizozemsko) a Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht (Utrecht, Nizozemsko) (zástupce: A.van den Biesen, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyň
 Žalobkyně navrhují:
 —
 určit, že je žaloba opodstatněná;
 —
 zrušit rozhodnutí Komise K(2009) 6121 ze dne 28. července napadené v projednávané věci;
 —
 uložit Komisi, aby následně věcně posoudila žádost o vnitřní přezkum ve lhůtě, kterou stanoví Soud;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně jsou dvě nizozemské organizace pro životní prostředí, které žalovanou v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 1367/2006 (1) požádaly, aby přezkoumala dřívější rozhodnutí Komise K(2009) 2560 ze dne 7. dubna 2009, kterým Komise souhlasila s prodloužením lhůty pro splnění povinností s ohledem na zlepšení kvality vnějšího ovzduší, které pro Nizozemsko vyplývají ze směrnice č. 2008/50/ES (2). Žalobkyně napadají rozhodnutí Komise, kterým prohlásila jejich žádost o přezkum dřívějšího rozhodnutí určeného Nizozemsku za nepřípustnou.
 Na podporu své žaloby nejdříve žalobkyně uvádí, že se Komise v napadeném rozhodnutí neodvolala na omezení působnosti nařízení č. 1367/2006 uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. c), a tak nepřijala rozhodnutí ze dne 7. dubna 2009 v rámci výkonu zákonodárné pravomoci.
 Žalobkyně dále uvádí, že rozhodnutí ze dne 7. dubna 2009 má jen individuální a nikoliv obecný význam.
 Konečně žalobkyně uvádí, že pokud ustanovení sekundárního práva Společenství není v souladu s Aarhuskou úmluvou (3) schválenou Radou, je třeba dotčené ustanovení vykládat v souladu s touto úmluvou, a když to není možné, musí orgány a instituce Společenství použít úmluvu přímo. Žalobkyně se domnívají, že se z tohoto důvodu nepoužije čl. 2 odst. 1 písm. g) nařízení č. 1367/2006.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1367/2006 ze dne 6. září 2006 o použití ustanovení Aarhuské úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí na orgány a subjekty Společenství (Úř. věst. L 264, s. 13).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (Úř. věst. L 152, s. 10)
 (3) Rozhodnutí Rady č. 2005/370/ES ze dne 17. února 2005 o uzavření Úmluvy o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí jménem Evropského společenství (Úř. věst. L 124, s. 1).


text:
 26.1.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/16
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 29. listopadu 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-112/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/80/ES - Policejní a soudní spolupráce v trestních věcech - Odškodňování obětí trestných činů - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2008/C 22/31)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Condou-Durande a E. De Persio, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, D. Del Gaizo, advokát)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/80/ES ze dne 29. dubna 2004 o odškodňování obětí trestných činů (Úř. věst. L 261, s. 15; Zvl. vyd. 19/07, s. 65) ve stanovené lhůtě
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Rady 2004/80/ES ze dne 29. dubna 2004 o odškodňování obětí trestných činů, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 117, 26.5.2007.


text:
 14.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/34
 Žaloba podaná dne 27. června 2017 – Tengelmann Warenhandelsgesellschaft v. EUIPO – C & C IP (T)
 (Věc T-401/17)
 (2017/C 269/46)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tengelmann Warenhandelsgesellschaft KG (Mülheim an der Ruhr, Německo) (zástupce: H. Prange, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: C & C IP Sàrl (Lucemburk, Lucembursko)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „T“ – přihláška č. 11 623 022
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 4. dubna 2017 ve věci R 502/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil a aby ho pozměnil v tom smyslu, že se námitka v celém rozsahu zamítá;
 —
 uložil žalovanému a případně dalším účastníkům řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které vznikly v rámci řízení před odvolacím senátem.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. května 2016 – Ice Mountain Ibiza v. EUIPO – Marbella Atlantic Ocean Club (ocean beach club ibiza)
 (Věc T-5/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Evropské unie ocean beach club ibiza - Starší národní obrazové ochranné známky OC ocean club a OC ocean club Ibiza - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 243/31)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ice Mountain Ibiza, SL (San Antonio, Španělsko) (zástupci: J. L. Gracia Albero, F. Miazzetto a E. Cebollero González, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupkyně: S. Palmero Cabezas, zmocněnkyně)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO: Marbella Atlantic Ocean Club, SL (Puerto Banús, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu EUIPO ze dne 8. října 2014 (věc R 2292/2013-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Marbella Atlantic Ocean Club a Ice Mountain Ibiza
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Ice Mountain Ibiza, SL se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 73, 2.3.2015.


text:
 25.10.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 272/26
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 3. září 2008 – Cofra v. Komise
 (Věc T-477/07) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Zpětvzetí rozhodnutí o odmítnutí přístupu - Zveřejnění dokumentů v rozporu s výslovným stanoviskem jejich autora - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2008/C 272/50)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Cofra srl (Bari, Itálie) (zástupce: A. Calabrese, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: P. Costa de Oliveira a G. Conte, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 17. října 2007, které žalobkyni odmítá přístup k některým dokumentům, které italské orgány předaly Komisi v rámci vyšetřovacího řízení ohledně režimu státní podpory.
 Výrok
 1)
 Není již namístě vydávat rozhodnutí ve věci samé.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 64, 8.3.2008.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. listopadu 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Consiglio di Stato — Itálie) — SFIR — Società fondiaria industriale romagnola SpA, Italia Zuccheri SpA, Co.Pro.B. — Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. Agricola, Eridania Sadam SpA v. AGEA — Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura, Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali,
 (Spojené věci C-187/12 až C-189/12) (1)
 (Řízení o předběžné otázce - Nařízení (ES) č. 320/2006 - Nařízení (ES) č. 968/2006 - Zemědělství - Dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu - Podmínky poskytnutí restrukturalizační podpory - Pojmy „výrobní zařízení“ a „úplná demontáž“)
 2014/C 9/10
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: SFIR — Società fondiaria industriale romagnola SpA, Italia Zuccheri SpA, Co.Pro.B. — Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. Agricola, Eridania Sadam SpA
 Žalovaní: AGEA — Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura, Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali,
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Consiglio di Stato — Výklad článků 3 a 4 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 58, s. 42), jakož i článku 4 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 320/2006 (Úř. věst. L 176, p. 32) — Podmínky udělení podpory v plné výši — Pojmy „výrobní zařízení“ a „úplná demontáž“ — Možnost přiznat podnikům vyrábějícím cukr, isoglukosu či inulinový sirup celkovou výši podpory v případě, že zachovají zařízení, která nejsou spojena s produkcí takových výrobků, ale používána pro jiné výrobky
 Výrok
 1)
 Články 3 a 4 nařízení Rady (ES) č. 320/2006 ze dne 20. února 2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství a kterým se mění nařízení (ES) č. 1290/2005 o financování společné zemědělské politiky, a článek 4 nařízení Komise (ES) č. 968/2006 ze dne 27. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 320/2006, kterým se zavádí dočasný režim restrukturalizace cukrovarnického průmyslu ve Společenství, musejí být vykládány v tom smyslu, že pro účely těchto článků zahrnuje pojem „výrobní zařízení“ sila určená ke skladování cukru příjemce podpory, a to nezávisle na skutečnosti, že jsou využívána i k jiným účelům. Pod tento pojem nespadají sila využívaná výlučně ke skladování cukru vyrobeného v rámci kvóty, uloženého jinými výrobci či zakoupeného od těchto výrobců, ani sila využívaná pouze k jeho balení a další úpravě pro účely jeho uvádění na trh. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby takové posouzení provedl v závislosti na okolnostech jednotlivého případu s ohledem na technické vlastnosti či skutečné využití dotyčných silážních zařízení.
 2)
 Přezkum třetí a čtvrté otázky ve věci C 188/12, jakož i druhé a třetí otázky ve věci C 189/12, neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článků 3 a 4 nařízení č. 320/2006 a článku 4 nařízení č. 968/2006.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 29.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/19
 Žaloba podaná dne 10. prosince 2013 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-653/13)
 2014/C 93/30
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Recchia, E. Sanfrutos Cano, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že nepřijala veškerá nezbytná opatření k zajištění splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne 4. března 2010 ve věci C-297/08, v němž Soudní dvůr určil, že Italská republika tím, že nepřijala, pokud jde o region Kampánie, veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby odpady byly využívány nebo odstraňovány bez ohrožení lidského zdraví a bez poškození životního prostředí, zvláště pak tím, že nevybudovala přiměřenou a jednotnou síť zařízení na odstraňování odpadu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 4 a 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES (1) ze dne 5. dubna 2006 o odpadech, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 260 odst. 1 SFEU;
 —
 uložit Italské republice povinnost uhradit Komisi denní penále ve výši 256 819,2 eur (tj. 85 606,4 eur za každý den pro každou kategorii zařízení), případně snížené v důsledku navrhované metody postupného snížení, ode dne vyhlášení rozsudku v této věci až do úplného vyhovění rozsudku ve věci C-297/08;
 —
 uložit Italské republice povinnost uhradit Komisi paušální částku, jejíž výše vyplývá z vynásobení denní částky 28 089,6 eur počtem dnů, po které protiprávní jednání trvá, ode dne vyhlášení rozsudku ve věci C-297/08 do dne vyhlášení rozsudku v této věci;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Itálie nepřijala opatření nezbytná k zajištění splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora ve věci C-297/08. Navrhovaná sankce (denní penále a paušální částka) je podle žalobkyně přiměřená závažnosti a délce protiprávního jednání a zohledňuje nezbytnost zajistit odrazující účinek sankce s cílem předejít opakovanému protiprávnímu jednání.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (Úř. věst. L 11, s. 9).


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. října 2011 ENI SpA proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 13. července 2011 ve věci T-39/07, ENI v. Komise
 (Věc C-508/11 P)
 2011/C 340/22
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ENI SpA (zástupci: G. M. Roberti, D. Durante, R. Arras, E. D’Amico, I. Perego, avvocati)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit zcela nebo částečně napadený rozsudek v rozsahu, v němž zamítl žalobu ENI ve věci T-39/07 a v důsledku toho:
 —
 zrušit zcela nebo částečně rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006 (věc COMP/F/38.638 — BR/ESBR);
 —
 nebo zrušit či přinejmenším snížit pokutu uloženou ENI rozhodnutím Komise ze dne 29. listopadu 2006 (věc COMP/F/38.638 — BR/ESBR);
 —
 podpůrně, zcela nebo částečně zrušit napadený rozsudek v rozsahu, v němž zamítl žalobu ENI ve věci T-39/07 a vrátit věc Tribunálu, aby rozhodl ve věci samé s ohledem na údaje, které mu Soudní dvůr poskytne;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku a řízení ve věci T-39/07.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Prvním důvodem rozděleným do čtyř částí ENI tvrdí, že se Tribunál dopustil několika porušení práva a že nedodržel ani povinnost odůvodnění, která mu přísluší, ani základní zásady stanovené Listinou základních práv Evropské Unie a EÚLP, což porušilo právo žalobkyně na obhajobu. ENI uvádí, že:
 —
 domněnka účinného výkonu rozhodujícího vlivu mateřskou společností není odůvodněna s ohledem na zásady, které upravují přičtení odpovědnosti za narušení hospodářské soutěže a na zásady v oblasti domněnek vytyčené judikaturou ESLP; v každém případě Tribunál opomenul rozhodnout o argumentech vznesených v rámci žaloby ohledně dosahu požadavku skutečného rozhodujícího vlivu;
 —
 důkazy uplatněné ENI za účelem vyvrácení domněnky odpovědnosti nebyly správně analyzovány. Tribunál se totiž odchýlil od právních pravidel definovaných v tomto ohledu relevantní judikaturou Soudního dvora a samotného Tribunálu;
 —
 Tribunál sice v souladu s judikaturou tvrdil, že domněnka odpovědnosti je vyvratitelná, ale při jejím použití překroutil její skutečný dosah, čímž znemožnil podat důkaz o opaku požadovaný od ENI a uplatnil režim objektivní odpovědnosti;
 —
 Tribunál se bezdůvodně domníval, že nemusí posoudit argumenty, které ENI uplatnila ohledně relevance zásady omezené odpovědnosti společností při přičtení odpovědnosti mateřské společnosti na základě domněnky skutečného rozhodujícího vlivu a dopustil se pochybení při uplatnění právních kritérií vyplývajících z judikatury v oblasti nástupnictví podniků v právu hospodářské soutěže.
 Druhým důvodem rozděleným do dvou části ENI vytýká Tribunálu, že porušil článek 23 nařízení 1/2003 (1), zásadu proporcionality a povinnost odůvodnění. ENI uvádí, že Tribunál:
 —
 se dopustil pochybení při posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení pokuty tím, že bez odůvodnění popřel jakoukoliv relevanci skutečností předložených za tímto účelem ENI, jakož i argumentů vznesených ohledně nepřiměřené povahy použitého násobícího koeficientu;
 —
 považoval vyloučení společnosti Syndial z osob, kterým bylo určeno napadené rozhodnutí, za opodstatněné, čímž se odchýlil od kritérií judikatury o nástupnictví podniků a nezohlednil účinky na maximální výši pokuty.
 (1) Úř. věst. L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205


text:
 10.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. května 2017 GX proti usnesení Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 3. března 2017 ve věci T-556/16, GX v. Evropská komise
 (Věc C-233/17 P)
 (2017/C 221/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: GX (zástupce: G.-M. Enache, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatel“) navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadené usnesení, a v důsledku toho zrušil sporné rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování;
 —
 nařídil úhradu majetkové a nemajetkové újmy způsobené rozhodnutím;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Svým kasačním opravným prostředkem navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil usnesení Tribunálu ze dne 3. března 2017 ve věci T-556/16, GX v. Komise, kterým byla zamítnuta jeho žaloba proti rozhodnutí výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/248/13 nezapsat jeho jména na rezervní seznam úspěšných uchazečů v tomto výběrovém řízení.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel dva důvody.
 1.
 Protiprávnost oznámení o výběrovém řízení, opravy a základních zásad hodnotícího centra.
 Navrhovatel má za to, že oznámení o výběrovém řízení je protiprávní, jelikož neuvádí objektivní odůvodnění, jak co se týče omezení výběru druhého jazyka (němčina, angličtina nebo francouzština) s ohledem na zájem služby, tak co se týče přiměřené povahy tohoto omezení s ohledem na skutečné potřeby služby.
 Zadruhé navrhovatel poukazuje na protiprávnost, neplatnost a vědeckou neopodstatněnost základních zásad hodnotícího centra, kterými se řídí otevřená výběrová řízení EPSO, jelikož neexistuje žádné opodstatnění, důkaz či ověření základní praxe uplatňované EPSO a založené na následujících zásadách: (i) „chování v minulosti je nejlepším ukazatelem budoucí výkonnosti“, (ii) „hodnotící centra, která simulují pracovní situace v reálném životě, nejlépe předpovídají výkonnost v reálném životě“.
 Zatřetí navrhovatel poukazuje na protiprávnost opravy zveřejněné v rámci otevřeného výběrového řízení EPSO/AD/248/13.
 2.
 Procesní pochybení hodnotícího centra.
 Navrhovatel uvádí určitá procesní pochybení hodnotícího centra v rámci výběrového řízení EPSO/AD/248/13.


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/18
 Žaloba podaná dne 17. července 2013 — Gemeente Eindhoven v. Komise
 (Věc T-370/13)
 2013/C 274/31
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Gemeente Eindhoven (Eindhoven, Nizozemsko) (zástupci: G. van der Wal, M. van Heezik a L. Parret, advokáti)
 Žalovaná: Evropská Komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká transakce mezi žalobkyní a klubem PSW;
 —
 uložit Evropské Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně podává svou žalobu podle čl. 263 odst. 4 SFEU proti rozhodnutí Komise ze dne 6. března 2013 [SA.33584(2013/C) (ex 2011/NN) ‒ Podpora pro některé profesionální nizozemské fotbalové kluby v období 2008–2011] (Úř. věst. C 116, s. 19).
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení zásady řádné správy včetně zásady řádné péče.
 Ve dnech 26. a 28. července 2011 byly Komisi poskytnuty informace, přičemž následně již nepoložila nizozemským orgánům žádné další otázky. Dne 6. března 2013 rozhodla Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Z důvodu velkého časového rozpětí (19 měsíců) a opomenutí dalších (věcných) diskuzí Komise neměla v důsledku vlastního jednání a nečinnosti v okamžiku zahájení formálního vyšetřovacího řízení úplný obraz o relevantních skutečnostech.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady ochrany legitimního očekávání a zásady právní jistoty.
 Tímto žalobním důvodem žalobkyně uvádí, že mohla vycházet z předpokladu, že transakce se bude posuzovat v rámci sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (1), jak se to dělo i předtím, když Komise posuzovala stejné transakce.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení.
 Komise se tím, že zahájila formální vyšetřovací řízení, aniž by měla důvodné pochybnosti ve smyslu čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 (2) a judikatury, dopustila zjevně nesprávného posouzení. Komise tím, že přes vyvstávající další otázky přijala stanovisko ohledně existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neuznala předběžnou povahu rozhodnutí podle článku 6 nařízení č. 659/1999.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z nedostatečného nebo nesprávného odůvodnění.
 V návaznosti na předchozí žalobní důvod o existenci zjevně nesprávného posouzení se nakonec žalobkyně dovolává toho, že napadené rozhodnutí dostatečně nesplňuje povinnost uvést odůvodnění, která Komisi přísluší podle článku 296 SFEU.
 (1) Sdělení Komise 97/C 209/03 o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (Úř. věst. 1997, C 209, s. 3; Zvl. vyd. 08/01, s. 143),
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s.1).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 326/38
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Köln (Německo) dne 2. listopadu 2006 – cp-Pharma Handels GmbH v. Spolková republika Německo
 (Věc C-448/06)
 (2006/C 326/80)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: cp-Pharma Handels GmbH
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předběžné otázka
 Je nařízení Komise (ES) č. 1873/2003 ze dne 24. října 2003 (1), kterým se mění příloha II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu (2), zčásti neplatné z důvodu porušení práva Společenství vyšší právní síly (čl. 1 bod 1 a článek 3 nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ve spojení s čl. 4 bodem 1 směrnice Rady 96/22/ES ze dne 29. dubna 1996 (3)), protože v dodatku k zařazení progesteronu do přílohy II nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, označeném „(*)“, je použití formy injekčního roztoku vyloučeno?
 (1) Úř. věst. L 275, s. 9.
 (2) Úř. věst. L 224, s. 1.
 (3) Úř. věst. L 125, s. 3.


text:
 8.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 303/47
 Žaloba podaná dne 3. července 2014 – Staywell Hospitality Group v. OHIM – Sheraton International IP (PARK REGIS)
 (Věc T-510/14)
 2014/C 303/55
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (Sydney, Austrálie) (zástupce: D. Farnsworth, Solicitor)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sheraton International IP LLC (Stamford, Spojené státy americké)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu ze dne 30. dubna 2014 ve věcech R 240/2013-5 a R 303/2013-5 v rozsahu, v němž se týká věci R 240/2013-5, a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyní.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „PARK REGIS“ pro služby zařazené do tříd 35, 36 a 43 – přihláška ochranné známky Společenství č. 9 4 88 933
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Sheraton International IP LLC
 Namítaná ochranná známka nebo označení: obrazová ochranná známka a slovní ochranná známka „ST. REGIS“ pro služby zařazené do tříd 36, 42 a 43, mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie pro slovní ochrannou známku „ST. REGIS“ pro služby zařazené do třídy 36 a známá obrazová ochranná známka a slovní ochranná známka „ST. REGIS“ v Evropské unii
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. června 2011 — Toland v. Parlament
 (Věc T-471/08) (1)
 (Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Zpráva o auditu příspěvků na parlamentní asistenci - Odepření přístupu - Výjimka týkající se ochrany cílů inspekce, vyšetřování a auditu - Výjimka týkající se ochrany rozhodovacího procesu)
 2011/C 211/49
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ciarán Toland (Dublin, Irsko), (zástupci: A. Burkem, solicitor, E. Reganem, SC, a J. Newmanem, barrister)
 Žalovaný: Evropský parlament (zástupci: H. Krück, N. Lorenz a D. Moore, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalobce: Dánské království (zástupci: B. Weis Fogh a C. Vang, zmocněnci), Finská republika (zástupci: J. Heliskoski, A. Guimaraes-Purokoski a H. Leppo, zmocněnci); a Švédské království (zástupci: A. Falk, S. Johannesson a K. Petkovska, zmocněnci)
 Předmět věci
 Předmětem je návrh na částečné zrušení rozhodnutí Evropského parlamentu č. A(2008) 10636 ze dne 11. srpna 2008 v rozsahu, v němž odepírá přístup ke zprávě útvaru interního auditu Parlamentu č. 06/02 ze dne 9. ledna 2008 nazvané „Audit příspěvků na parlamentní asistenci“.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 11. srpna 2008 č. A(2008) 10636 se zrušuje v rozsahu, v němž odepírá přístup ke zprávě útvaru interního auditu Parlamentu č. 06/02 ze dne 9. ledna 2008 nazvané „Audit příspěvků na parlamentní asistenci“.
 2)
 Parlament ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené Ciaránem Tolandem.
 3)
 Dánské království, Finská republika a Švédské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/22
 Žaloba podaná dne 11. března 2013 — Ziegler Relocation v. Komise
 (Věc T-150/13)
 2013/C 147/40
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ziegler Relocation SA (Brusel, Belgie) (zástupci: J. F. Bellis, M. Favart a A. Bailleux, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 spojil projednávanou žalobu s věcí T-539/12;
 —
 prohlásil projednávanou žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 rozhodl, že byla založena mimosmluvní odpovědnost Evropské unie ve vztahu k žalobkyni;
 —
 uložil Evropské unii, aby žalobkyni uhradila částku 112 872,50 eur, navýšenou o úroky od 11. března 2008 až do jejího plného splacení;
 —
 uložit Evropské unii náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Škoda, jejíž náhradu žalobkyně požaduje od Evropské unie, se týká ztráty zisku, o které má za to, že jí utrpěla od přijetí rozhodnutí Komise ze dne 11. března 2008 ve věci COMP/38.543 — Služby mezinárodních stěhovacích služeb — z důvodu, že neskončila praxe, podle níž úředníci Evropské unie vyžadují fiktivní nabídky při stěhování, jehož náklady jsou podle služebního řádu Evropské unie nahrazovány. Tím, že žalobkyně odmítla odpovědět na takové žádosti kladně, byla vyloučena z dotčených trhů, přestože poskytovala úředníkům evropských orgánů jen velmi omezený počet stěhovacích služeb. Podle žalobkyně tkví původ škody, kterou tak utrpěla, v nesplnění povinnosti řádné péče, kterou má Evropská unie.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/38
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. října 2009 — Vischim v. Komise
 (Věc T-420/05) (1)
 („Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka chlorthalonil - Zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS - Hodnotící postup - Směrnice 2005/53/ES - Žaloba na neplatnost - Žaloba pro nečinnost - Žaloba na náhradu škody“)
 2009/C 282/70
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vischim Srl (Cesano Maderno, Itálie) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Doherty a L. Parpala, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení, co se týče zařazení účinné látky chlorthalonilu, směrnice Komise 2005/53/ES ze dne 16. září 2005, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinných látek chlorthalonilu, chlortoluronu, cypermethrinu, daminozidu a thiofanát-methylu (Úř. věst. L 241, s. 51), návrh na zrušení zprávy o přezkoumání chlorthalonilu (dokument SANCO/4343/2000 v konečném znění, ze dne 14. února 2005), návrh na určení nečinnosti a návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Vischim Srl se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření
 (1) Úř. věst. C 36, 11.2.2006


text:
 16.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 347/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Vestre Landsret (Dánsko) dne 18. srpna 2017 – C&D Foods Acquisition ApS v. Skatteministeriet
 (Věc C-502/17)
 (2017/C 347/27)
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Vestre Landsret
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: C&D Foods Acquisition ApS
 Žalovaný: Skatteministeriet
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 168 směrnice 2006/112/ES (1) vykládat v tom smyslu, že za takových okolností, jako jsou okolnosti ve věci v původním řízení, má mateřská společnost nárok na úplný odpočet DPH zaplacené za služby poskytnuté na vstupu v souvislosti s prověrkami due-diligence prováděnými před plánovaným, avšak neuskutečněným, prodejem podílů v dceřiné společnosti, jíž tato mateřská společnost poskytuje služby v oblasti řízení a služby IT, které jsou předmětem DPH?
 2)
 Má na odpověď na výše uvedenou otázku vliv skutečnost, že cenu za zdanitelné služby v oblasti řízení a služby IT, které mateřská společnost poskytuje v rámci své hospodářské činnosti, představuje pevně stanovená částka, která odpovídá výdajům mateřské společnosti na mzdy zaměstnanců navýšeným o „přirážku“ ve výši 10 %?
 3)
 Bez ohledu na odpověď na předchozí otázky, může vzniknout nárok na odpočet v případě, že jsou náklady na poradenské služby dotčené v původním řízení považovány za režijní výdaje, a pokud ano, za jakých podmínek?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 2006, L 347, s. 1).


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 7. září 2009 DSV Road NV proti rozsudku Soudu prvního stupně (čtvrtého senátu) vydanému dne 8. července 2009 ve věci T-219/07, DSV Road NV v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-358/09 P)
 2009/C 297/22
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: DSV Road NV (zástupci: A. Poelmans a G. Preckler, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 prohlásit kasační opravný prostředek za přípustný a opodstatněný;
 —
 v důsledku toho zrušit rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 8. července 2008 ve věci T-219/07 v plném rozsahu;
 —
 pokud Soudní dvůr v případě zrušení rozsudku rozhodne, že projednávanou věc rozhodne sám:
 zrušit rozhodnutí Komise Evropských společenství ze dne 24. dubna 2007 o žádosti Belgického království oznámené pod č. REC 05/02, K(2007)1776, kterým se určuje, že je třeba dodatečně vybrat dovozní clo ve výši 168 004,65 eur, které je předmětem žádosti Belgického království ze dne 12. srpna 2002, a že prominutí tohoto cla nelze nijak odůvodnit;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1)
 K čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu (1)
 První důvod kasačního opravného prostředku: Soud při použití čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu nepřihlédl k výkladu tohoto článku provedenému Soudním dvorem v rozsudku ze dne 9. března 2006 (2), zejména ve vztahu k obsahu důkazního břemene za účelem prokázání okolnosti, že vystavení nesprávných potvrzení spočívá na nesprávném uvedení skutkového stavu vývozcem; podle dotčeného rozsudku celní orgány, které hodlají clo vybrat, nejenže jednoznačně nesou důkazní břemeno, ale musí rovněž předložit důkaz prostřednictvím objektivních původních listinných důkazů.
 Soud tak nesprávně použil čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, a v důsledku toho nesprávně použil — a tedy porušil — právo Společenství. Soudní dvůr je proto oprávněn tuto vadu spočívající v nesprávném právním posouzení odstranit.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Soud v rámci přezkumu důkazu, který mu byl předložen, v každém případě vycházel z nesprávného názoru, jelikož dotčený důkaz nesplňuje podmínky čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, jak je vyložil a vysvětlil Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 9. března 2006 (3).
 Soud v důsledku toho předložený důkaz nesprávně právně posoudil, a porušil tak právo Společenství (4).
 Krom toho Soud v rámci přezkumu důkazu rozhodl nesoudržně, a v důsledku toho rozporně, jelikož na jednu stranu považoval předložené důkazní prostředky za dostatečné k tomu, aby Komise unesla své důkazní břemeno, v tom smyslu, že vystavení nesprávných potvrzení spočívá na nesprávném uvedení skutkového stavu vývozcem, ale na druhou stranu je na základě stejných pravidel zamítl jako nedostatečné k tomu, aby sloužily jako důkaz, který měla účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek předložit, že thajské celní orgány věděly o tom, nebo přinejmenším musely rozumně vědět, že preferenční zacházení nepřicházelo v případě daného zboží v úvahu.
 Soudní dvůr by měl rozhodnout, že pochybení, jichž se dopustil Soud v rámci posuzování a přezkumu dokumentů předložených jako důkaz, představuje nedostatečné odůvodnění (5).
 2)
 K článku 239 celního kodexu
 Jediný důvod kasačního opravného prostředku: Soud na základě nesprávného použití čl. 220 odst. 2 písm. b) celního kodexu, popřípadě na základě pochybení v rámci přezkumu dokumentů předložených jako důkaz nesprávně rozhodl, že situace, v níž se nachází účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek, nepředstavuje zvláštní případ ve smyslu článku 239 celního kodexu.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307).
 (2) Rozsudek ze dne 9. března 2006, Beemsterboer (C-293/04, Sb. rozh. s. I-2263).
 (3) Tamtéž.
 (4) Usnesení Soudního dvora ze dne 11. července 1996, An Taisce a WWF UK v. Komise (C-325/94 P, Recueil, s. I-3727, body 28 a 30).
 (5) Rozsudek Soudního dvora ze dne 24. října 1996, Komise v. Lisrestal a další (C-32/95 P, Recueil, s. I-5399, bod 40).


text:
 2.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour d'appel d'Angers (Francie) dne 26. června 2006 – EARL Mainelvo v. Denkavit France SARL
 (Věc C-272/06)
 (2006/C 212/30)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel d'Angers (Francie)
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: EARL Mainelvo.
 Žalovaná: Denkavit France SARL
 Předběžná otázka
 Je bezprostřední zpětný převod provedený chovatelem na základě smlouvy o svěření dobytka na výkrm, uzavřené s francouzskou společností, dceřinou společností mezinárodní skupiny výrobců a dodavatelů krmiv pro telata, ve výši 67,63 až 71,35 % porážkové prémie zavedené nařízením Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 (1), v mezích stanovených vnitřní mezioborovou dohodou uzavřenou mezi vnitrostátními profesními organizacemi zastupujícími podniky svěřující dobytek na výkrm a chovatele telat, slučitelný s cíly regulace trhu a zajištění odpovídající životní úrovni zemědělců stanovenými tímto nařízením, jakož i s opatřeními týkajícími se vnitřního trhu, které nařízení za těmito účely zavádí, a která jsou upřesněna nařízením Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999 (2)?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem (Úř. věst. L 160, s. 21; Zvl. vyd. 03/25, s. 339).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2342/1999 ze dne 28. října 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem, pokud jde o režim prémií (Úř. věst. L 281, s. 30; Zvl. vyd. 03/26, s. 396).


text:
 16.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 174/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. května 2012 — Legris Industries SA v. Evropská komise
 (Věc C-289/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Odvětví tvarovek z mědi a měděných slitin - Rozhodnutí Komise konstatující porušení článku 81 ES - Pokuty - Mateřské a dceřiné společnosti - Přičitatelnost protiprávního jednání)
 2012/C 174/18
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Legris Industries SA (zástupkyně: A. Wachsmann a S. Thibault-Liger, avocates)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupce: C. Giolito, zmocněnec)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 24. března 2011 — Legris Industries v. Komise (T-376/06), kterým Tribunál zamítl návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 4180 final ze dne 20. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/F-1/38.121) — Tvarovky) — Odvětví tvarovek z mědi a měděných slitin — Porušení práva na přístup k nezávislému a nestrannému soudu — Přičitatelnost protiprávního jednání — Porušení zásad rovného zacházení, osobní odpovědnosti a individuální povahy sankcí — Zkreslení důkazů
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Legris Industries SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 252, 27.8.2011.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/53
 Oprava sdělení v Úředním věstníku ve věci T-126/09
 (
 Úřední věstník Evropské unie C 129 ze dne 6. června 2009, s. 18
 )
 2009/C 153/102
 Sdělení v Úředním věstníku ve věci T-126/09, Itálie v. Komise a EPSO, je třeba chápat takto:
 „Žaloba podaná dne 24. března 2009 — Itálie v. Komise a EPSO
 (Věc T-126/09)
 2009/C 129/31
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Gentili, avvocato dello Stato)
 Žalovaní: Komise Evropských společenství a Úřad pro výběr personálu Evropských společenství (EPSO)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit oznámení o výběrovém řízení (AD 5) EPSO/AD/144/09 (veřejné zdraví), EPSO/AD/145/09 (bezpečnost potravin — politiky a právní předpisy) a EPSO/AD/146/09 (bezpečnost potravin — inspekce, kontrola a hodnocení) za účelem přijetí v prvním případě 35, ve druhém 40 a ve třetím 55 správců (AD 5) bulharské, kyperské, české, estonské, maďarské, lotyšské, litevské, maltské, polské, rumunské, slovenské a slovinské státní příslušnosti v oblasti veřejného zdraví
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné žalobním důvodům a hlavním argumentům dovolávaným ve věci T-166/07, Itálie v. Komise.“


text:
 20.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 127/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. července 2014 společností Asos plc proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 29. dubna 2014 ve věci T-647/11, Asos plc v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-320/14 P)
 (2015/C 127/09)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Asos plc (zástupci: P. Kavanagh, Solicitor, A. Lykiardopoulos QC, A. Edwards-Stuart, Barrister)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Roger Maier
 Usnesením ze dne 13. ledna 2015 Soudní dvůr (šestý senát) kasační opravný prostředek odmítl a rozhodl, že společnost Asos plc ponese vlastní náklady řízení.


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/51
 Žaloba podaná dne 23. prosince 2014 – Søndagsavisen v. Komise
 (Věc T-833/14)
 (2015/C 138/68)
 Jednací jazyk: dánština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Søndagsavisen A/S (Søborg, Dánsko) (zástupce: M. Honoré, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2014 nevznést námitky k osvobození určitých reklamních materiálů od daně (SA.35683),
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle žalobkyně, která je konkurentem příjemce podpory, měla Komise shledat, že jsou dány pochybnosti o tom, zda se v případě osvobození od daně z neadresných reklamních materiálů a předplacených periodik distribuovaných do domácností jedná o podporu.
 Podle žalobkyně tedy měla Komise rozhodnout, že zahájí formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU a čl. 4 odst. 4 nařízení č. 659/1999 (1). Jelikož tak Komise neučinila, porušila tím procesní práva žalobkyně podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
 Na podporu svého tvrzení, že byly dány důvodné pochybnosti, předkládá žalobkyně následující argumenty:
 —
 Komisi trvalo vyřízení věci mimořádně dlouho, což samo o sobě svědčí o tom, že byla dána důvodná pochybnost – zejména proto, že se jednalo o oznámený režim podpor podle čl. 108 odst. 3 SFEU;
 —
 rozhodnutí Komisí trpí vadou spočívající v nedostatku odůvodnění v souvislosti s osvobozením od daně z neadresných reklamních materiálů a předplacených periodik distribuovaných do domácností a
 —
 při určování, zda se v případě osvobození od daně z neadresných reklamních materiálů a předplacených periodik distribuovaných do domácností jedná o státní podporu, provedla Komise neúplné a nesprávné posouzení dánských právních předpisů o daních z reklamy.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1; Zvl. vyd. 08/01, s. 339).


text:
 18.5.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/7
 Žádost o poradní stanovisko Soudního dvora ESVO předložená dne 20. prosince 2016 soudem Fürstliches Obergericht ve věci Pascal Nobile v. DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG
 (Věc E-21/16)
 (2017/C 155/05)
 Dopisem ze dne 20. prosince 2016, který podatelna Soudního dvora ESVO obdržela dne 20. prosince 2016, požádal Fürstliches Obergericht (Knížecí odvolací soud) Soudní dvůr ESVO o poradní stanovisko ve věci Pascal Nobile v. DAS Rechtsschutz-Versicherungs AG ohledně následujících otázek:
 1.
 Brání ustanovení čl. 201 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) tomu, aby pojišťovna právní ochrany a pojištěná osoba smluvně sjednaly, že pokud pojištěná osoba v okamžiku, kdy by byla oprávněna uplatnit nárok na pojistné plnění podle smlouvy o pojištění právní ochrany, zmocní k zastupování svých zájmů advokáta bez souhlasu pojišťovny právní ochrany, pak se jedná o porušení povinnosti pojištěné osoby, které pojišťovnu zprošťuje jejích závazků?
 2.
 Pokud bude na otázku č. 1 podána záporná odpověď: Kdy je v případě sporu zahájeno soudní nebo správní řízení uvedené v čl. 201 odst. 1 písm. a) směrnice 2009/138/ES, které zakládá možnost si svobodně vybrat advokáta? Je relevantní okamžik dán pouze formálním zahájením soudního řízení (podáním žaloby u soudu), anebo jsou zohledňovány i kroky předcházející, a pokud ano, které?
 3.
 Pokud budou odpovědi na otázky č. 1 a 2 podány po 16. lednu 2017:
 a)
 Brání zásada loajality stanovená v článku 3 Dohody o EHP vnitrostátním soudům za všech okolností v tom, aby zpochybnily platnost rozhodnutí Soudního dvora ESVO?
 b)
 Pokud bude na otázku č. 3a) podána záporná odpověď: Jaké okolnosti by vnitrostátním soudům dovolovaly zpochybnit platnost rozhodnutí Soudního dvora ESVO, aniž by tím tyto soudy porušily zásadu loajality stanovenou v článku 3 Dohody o EHP?


text:
 24.2.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 42/18
 Žaloba podaná dne 22. prosince 2006 – Komise Evropských společenství v. Belgické království
 (Věc C-528/06)
 (2007/C 42/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: E. Montaguti, zmocněnec)
 Žalovaný: Belgické království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES (1) ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru, a v každém případě tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Belgickému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 1. července 2005.
 (1) Úř. věst. L 345, s. 90.


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 17. listopadu 2016 – Fedtke v. EHSV
 (Věc T-157/16 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Čistě potvrzující akt - Nové a podstatné skutečnosti - Důkazní břemeno“)
 (2017/C 006/45)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Ingrid Fedtke (Wezembeek-Oppem, Belgie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) (zástupci: M. Pascua Mateo, K. Gambino, X. Chamodraka, A. Carvajal a L. Camarena Januzec, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 5. února 2016, Fedtke v. EHSV (F-107/15, EU:F:2016:15), a znějící na zrušení tohoto usnesení.
 Výrok
 1)
 Usnesení Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 5. února 2016, Fedtke v. EHSV (F-107/15) se zrušuje.
 2)
 Věc se vrací jinému senátu Tribunálu, než který rozhodl o tomto kasačním opravném prostředku.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/20
 Žaloba podaná dne 29. července 2008 – Mepos Electronics v. OHIM (MEPOS)
 (Věc T-297/08)
 (2008/C 247/39)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mepos Electronics Ltd (Kao-siung, Tchaj-wan) (zástupce: M. Wirtz, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. května 2008 ve věci R 437/2008-2;
 —
 vyhovět žádosti o navrácení do původního stavu; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Obrazová ochranná známka „MEPOS“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 9 – přihláška č. 5 770 383
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí ochranné známky žalobkyně
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článků 36, 77a a 79 nařízení Rady č. 40/94, jakož i článku 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a čl. 6 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii, jelikož odvolací senát pochybil svým závěrem, že průzkumový referent dodržel zákonný postup pro přihlašování; porušení článku 78 nařízení Rady č. 40/94, jelikož odvolací senát pochybil tím, že nevyhověl žádosti o navrácení do původního stavu z důvodu nedodržení lhůty pro podání odvolání.


text:
 10.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/14
 Žaloba podaná dne 28. července 2016 – Achemos Grupė a Achema v. Komise
 (Věc T-417/16)
 (2016/C 371/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Achemos Grupė UAB (Vilnius, Litva) a Achema AB (Jonava, Litva) (zástupci: R. Martens a C. Maczkovics, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. listopadu 2013 ve věci státní podpory SA.36740 (2013/NN) – Litva, podpora pro Klaipedos Nafta – LNG Terminal, Brusel, C(2013) 7884 final, Úř. věst. C 161, 2016, s. 1; a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení procesních pravidel obsažených v čl. 108 odst. 2 SFEU, čl. 4 odst. 4 nařízení č. 2015/1589 (1) a řádné správy, protože Komise navzdory vážným problémům spojeným s posuzování slučitelnosti dotčených opatření státní podpory s vnitřním trhem spoléhala výhradně na předběžné přezkoumání opatření státní podpory, zatímco byla s ohledem na tyto závažné potíže povinna zahájit řízení podle článku 108 odst. 2 SFEU a podle článku 6 nařízení č. 2015/1589.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože Komise nesprávně uplatnila kritéria pro posouzení, jak jsou uvedena v bodu 135 odůvodnění napadeného rozhodnutí, jelikož,
 —
 zaprvé co se týká vhodnosti a nezbytnosti těchto opatření, Komise měla posoudit konkrétně tato opatření a přezkoumat, zda neexistovaly jiné, vhodněji zaměřené nástroje;
 —
 zadruhé Komise měla dospět k závěru o nedostatečném účinku pobídek, protože společnost KN je právně zavázána postavit LNG Terminál;
 —
 zatřetí Komise měla posoudit, zda objem zvýhodněného LNG Terminálu byl přiměřený k dosažení sledovaného cíle a nevytvářel nadměrnou kapacitu.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 106 odst. 2 SFEU, Rámce SOHZ (2) a obecných zásad jako je rovné zacházení a ochrana legitimního očekávání, jakož i z porušení pravidel zadávání veřejných zakázek obsažených ve směrnici 2004/18 (3) a článku 14 směrnice 2004/18, protože Komise chybně uplatnila Rámec SOHZ, když přijala přímé pověření KN po dobu 55 let se ziskem odpovídajícím vnitřní míře návratnosti projektu, jelikož
 —
 zaprvé doba trvání pověření měla být odůvodněna podle objektivních kritérií, aniž by překročila období nutné pro (finanční) odpisy nejvýznamnějších aktiv nezbytných k poskytování SOHZ;
 —
 zadruhé jmenování KN nemohlo být vyňato z pravidel zadávání veřejných zakázek na základě ochrany podstatných zájmů (bezpečnosti) ve smyslu článku 14 směrnice 2004/18, protože v projednávaném případu existovaly alternativní prostředky, které jsou méně restriktivní než přímá koncese;
 —
 zatřetí s ohledem na úroveň rizika k tíži KN měl být její zisk omezen na relevantní swapovou sazbu (příslušně přehodnocenou s přihlédnutím ke splatnosti) navýšenou o 100 bazických bodů.
 (1) Nařízení Rady (EU) 2015/1589 ze dne 13. července 2015, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (Úř. věst. L 248, 24.9.2015, s. 9).
 (2) Sdělení Komise – Rámec Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (2011) (Úř. věst. 2012, C 8, s. 15) (dále jen „Rámec SOHZ“)
 (3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (Úř. věst. L 134, 2004, s. 114)


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/46
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2015 – ZZ v. Komise
 (Věc F-149/15)
 (2016/C 068/60)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupkyně: L. Levi, advokátka)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterým byla žalobci uložena sankce odložení postupu do vyššího platového stupně a povinnost nahradit škodu, která údajně vznikla Evropské unii, a návrh na náhradu údajně vzniklé nemajetkové újmy a náhradu za údajné poškození dobré pověsti.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit rozhodnutí CMS 13-005 tripartitního OOJ v rozsahu, v němž stanoví sankci odložení postupu do vyššího platového stupně na dobu 18 měsíců a náhradu škody ve výši 108 596,35 eur;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí o zamítnutí stížnosti žalobce;
 —
 podpůrně, snížit finanční sankci obsaženou v rozhodnutí CMS 13-005;
 —
 uložit žalované náhradu nemajetkové újmy, která žalobci vznikla, a náhradu za poškození dobré pověsti žalobce, vyhodnocené na 20 000 eur;
 —
 uložit žalované náhradu všech nákladů řízení.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/43
 Žaloba podaná dne 27. ledna 2010 — CECA v. Komise
 (Věc T-24/10)
 2010/C 100/67
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: CECA SA (La Garenne Colombes, Francie) (zástupci: J. Joshua, barrister, E. Aliende Rodríguez, advokát)
 Žalovaná: Evropská Komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit čl. 1 odst. 1 a 2 rozhodnutí Komise K(2009) 8682 ze dne 11. listopadu 2009 v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně, a v každém případě zrušit čl. 1 odst. 1 v rozsahu, v jakém shledává, že se žalobkyně podílela na protiprávním jednání v oblasti cínových stabilizátorů v období od 16. března 1994 do 31. března 1996;
 —
 zrušit pokuty uložené žalobkyni v článku 2;
 —
 v případě, že Tribunál nezruší pokuty v plném rozsahu, pak je značně snížit v rozsahu, v jakém uzná za vhodné;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na základě této žaloby je požadováno zrušení rozhodnutí Komise ze dne 11. listopadu 2009 ve věci COMP/38.589 — Termostabilizátory, kterým bylo shledáno, že se žalobkyně podílela na dvou oddělených protiprávních jednáních v rozporu s článkem 81 ES (nyní článek 101 SFEU), jednom v oblasti cínových stabilizátorů a jednou v oblasti ESBO, a ukládá se pokuta za každý výrobek.
 Žalobkyně na podporu své žaloby předkládá následující žalobní důvody:
 Zaprvé tvrdí, že pokud se článek 25 nařízení (ES) č. 1/2003 (1) správně uplatní, žaloba podaná ve věci Akzo (2) nepozastavila lhůty a pravomoc Komise ukládat pokuty byla ve vztahu k oběma protiprávním jednáním po desetileté promlčecí lhůtě promlčena podle pravidla „dvojnásobku promlčecí lhůty“. Žalobkyně tvrdí, že se Komise dopustila nesprávného právního posouzení tím, že shledala, že po dobu řízení před Soudem ve věci AKZO došlo k pozastavení lhůt, a nesprávně došla k závěru, že desetiletá lhůta uvedená v čl. 25 odst. 5 výše uvedeného nařízení mohla být v projednávané věci prodloužena.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že Komise neprokázala, že měla oprávněný zájem na tom, aby deklaratorně konstatovala, že došlo k protiprávním jednáním, ve vztahu ke kterým nemá pravomoc ukládat pokuty. Žalobkyně totiž tvrdí, že článek 7 nařízení (ES) č. 1/2003 Komisi umožňuje, aby deklaratorně konstatovala, že došlo k protiprávnímu jednání, pokud neukládá pokutu, a to za podmínky, že je prokázáno, že na tom Komise má legitimní zájem.
 Zatřetí, a nezávisle na prvních dvou žalobních důvodech, žalobkyně požaduje, aby Tribunál zrušil deklaratorní konstatování uvedené v čl. 1 odst. 1 napadeného rozhodnutí, podle kterého se podílela na protiprávním jednání v oblasti cínových stabilizátorů v období od 16. března 1994 do 31. března 1996, a tvrdí, že Komise neprokázala žádný legitimní zájem na takových konstatováních.
 Začtvrté, pokud Tribunál nezruší pokuty v plném rozsahu, žalobkyně tvrdí, že Komise neprokázala, že protiprávní jednání trvala po 23. únoru 1999, a že tudíž pokuta uložená za druhé kartelové období by měla být snížena, aby odrážela kratší dobu trvání těchto protiprávních jednání.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 2003 l 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02, s. 205).
 (2) Rozsudek Soudu ze dne 17. září 2007 ve spojených věcech T-125/03 a T-253/03, Akzo Nobel Chemicals a Akcros Chemicals v. Komise, Sb. rozh. s. II-3523.


text:
 25.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polsko) dne 22. ledna 2016 – Minister Finansów v. Posnania Investment SA
 (Věc C-36/16)
 (2016/C 145/21)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Minister Finansów
 Odpůrkyně: Posnania Investment SA
 Předběžná otázka
 Představuje převod vlastnictví k pozemku (věci) osobou povinnou k DPH ve prospěch: a) státní pokladny – jako vyrovnání daňových nedoplatků u daní náležejících do státního rozpočtu, nebo b) obce, okresu nebo vojvodství – jako vyrovnání daňových nedoplatků u daní tvořících jejich rozpočtové příjmy, což má za následek zánik daňového dluhu, zdanitelné plnění (dodání zboží) ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) a čl. 14 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1)?
 (1) Úř. věst. 2006 L 347, s. 1.


text:
 16.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 310/3
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 18. září 2006 – Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant v. Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
 (Věc C-385/06)
 (2006/C 310/05)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Nederlandse Raad van State
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant
 Žalovaná: Algemene Directie voor de Arbeidsvoorziening
 Předběžné otázky
 1.
 a)
 Může členský stát, nebo jeho orgán vyvozovat pravomoc přímo z nařízení, tedy bez opory ve vnitrostátním právu?
 b)
 Pokud ano, opravňuje čl. 23 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 (1) ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji, ve znění nařízení Rady (EHS) č. 2082/93 (Úř. věst. L 193, s. 20) (dále jen „koordinační nařízení“), zrušit správní rozhodnutí o poskytnutí příspěvku a vyžadovat vrácení vyplacené částky, protože článek 23 koordinačního nařízení ukládá členským státům tuto povinnost, pokud jde o nesrovnalosti nebo nedbalost ve smyslu tohoto článku 23?
 2.
 Pokud ne, musí být vnitrostátní právní předpis jako čl. 4:49 odst. 1 Algemene wet bestuursrecht (obecný správní zákon), na jehož základě může orgán zrušit stanovení příspěvku nebo jej změnit v neprospěch příjemce, pokud a) existují skutečnosti nebo okolnosti, o kterých při stanovení příspěvku nemohl z rozumných důvodů vědět a při jejichž existenci by byl stanoven nižší příspěvek než ten, který byl uveden ve správním rozhodnutí o poskytnutí příspěvku, b) příspěvek byl stanoven neoprávněně a příjemce o tom věděl nebo musel vědět, nebo c) příjemce po stanovení příspěvku nesplnil podmínky, které byly spojeny s jeho poskytnutím, vykládán podle článku 10 ES ve spojení s článkem 249 ES v souladu s nařízením?
 3.
 Pokud ano, je tento výklad omezen obecnými zásadami práva Společenství, zejména zásadami právní jistoty a legitimního očekávání?
 4.
 V případě kladné odpovědi na třetí otázku, vyvstává ve vztahu k tomuto omezení následující otázka: Mohou mít vnitrostátní právní zásady právní jistoty a legitimního očekávání, které jsou základem čl. 4:49 odst. 1 Algemene wet bestuursrecht (obecný správní zákon) širší rozsah než obecné zásady práva Společenství, zejména zásady právní jistoty a legitimního očekávání, které je nutno zohlednit při použití koordinačního nařízení?
 5.
 Má vzhledem k článku 10 ES při použití zásad právní jistoty a legitimního očekávání práva Společenství význam skutečnost, že se u příjemce jedná o právnickou osobu veřejného práva?
 6.
 Musí být podle čl. 23 odst. 1 koordinačního nařízení zrušeno stanovení příspěvku a požadováno vrácení vyplacených částek, pokud je nesporné, že členský stát neoprávněně poskytnutý příspěvek již Evropskému sociálnímu fondu vrátil nebo pro to v každém případě přijal opatření, jestliže je nutno buď na základě čl. 23 odst. 1 koordinačního nařízení, nebo na základě výkladu čl. 4:49 odst. 1 Algemene wet bestuursrecht, který je v souladu s nařízením, stanovení příspěvku zrušit a požadovat vrácení vyplacených částek?
 7.
 Obsahuje právo Společenství, pokud podle čl. 23 odst. 1 koordinačního nařízení neexistuje povinnost ke zrušení a vrácení, jiná ustanovení jako například čl. 4 odst. 1 nařízení č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (2), na jejichž základě je členský stát povinen přímo nebo prostřednictvím výkladu čl. 4:49 odst. 1 Algemene wet bestuursrecht v souladu s nařízením zrušit a požadovat vrácení příspěvků, jako těch, o které se jedná v projednávaném případě, které byly poskytnuty v rozporu s právem Společenství?
 (1) Úř. věst. L 374, s.1.
 (2) Úř. věst. L 312, s. 1.


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) dne 4. dubna 2016 – Boguslawa Zaniewicz-Dybeck v. Pensionsmyndigheten
 (Věc C-189/16)
 (2016/C 211/44)
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta förvaltningsdomstolen
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: Boguslawa Zaniewicz-Dybeck
 Odpůrce: Pensionsmyndigheten
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba ustanovení čl. 47 odst. 1 písm. d) nařízení č. 1408/71 (1) vykládat v tom smyslu, že při výpočtu švédského minimálního důchodu lze dobám pojištění získaným v jiném členském státě přiřadit důchodovou hodnotu odpovídající průměrné hodnotě pro doby získané ve Švédsku, pokud příslušný orgán provádí poměrný výpočet podle čl. 46 odst. 2 uvedeného nařízení?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, může příslušný orgán při výpočtu nároku na minimální důchod přihlížet k důchodu, který pojištěná osoba pobírá v jiném členském státě, aniž by to bylo v rozporu s ustanoveními nařízení č. 1408/71?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/36
 Žaloba podaná dne 27. června 2008 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-282/08)
 (2008/C 209/56)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: W. Roels a W. Wils, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („směrnice o nekalých obchodních praktikách“) (1), a v každém případě tím, že uvedené předpisy neoznámilo Komisi, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice;
 —
 uložit Lucemburskému velkovévodství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice 2005/29/ES vypršela dne 12. června 2007. Přitom k datu podání této žaloby žalované stále nepřijalo opatření nezbytná k provedení směrnice, nebo, v každém případě, uvedená opatření Komisi neoznámilo.
 (1) Úř. věst. L 149, s. 22.


text:
 14.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/15
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2006 – PTV v. OHIM (MAP&GUIDE The Mapware Company)
 (Věc T-226/06)
 (2006/C 249/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: PTV Planung Transport Verkehr AG (Karlsruhe, Německo) (zástupce: F. Nielsen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 16. června 2006 (sp. zn. věci v odvolacím řízení: R 1175/2005-1);
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Ochranná známka „MAP&GUIDE The Mapware Company“ pro výrobky a služby tříd 9, 16 a 42.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky ochranné známky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Částečné zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Přihlašovaná ochranná známka nemá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1).
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 4.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 328/58
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 30. září 2010 — Gudrun Schulze v. Evropská komise
 (Věc F-36/05) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Žadatelé o pracovní místo zapsaní na seznam kandidátů vhodných pro přijetí před vstupem nového služebního řádu v platnost - Přechodná pravidla o zařazení do platové třídy při přijetí do zaměstnání - Zařazení do platového stupně - Článek 32 služebního řádu - Články 2, 5 a 12 přílohy XIII služebního řádu - Diskriminace na základě věku - Stejná odměna za rovnocennou práci - Zásada řádné správy - Povinnost řádné péče)
 2010/C 328/92
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Gudrun Schulze (Brusel, Belgie) (zástupci: původně S. Rodrigues a A. Jaume, advokáti, poté S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: M. Arpio Santacruz a I. Šulce, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí Komise o zařazení žalobkyně, která byla zapsána do seznamu kandidátů vhodných pro přijetí předtím, než vstoupil v platnost nový služební řád, podle méně příznivých ustanovení tohoto služebního řádu [článek 12 přílohy XIII nařízení (ES, Euratom) č. 723/2004, kterým se mění služební řád úředníků] a jednak návrh na náhradu škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každá z účastnic řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 193, 6.8.2005, s. 36 (věc byla původně zapsána u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-207/05 a posléze byla usnesením ze dne 15. 12. 2005 postoupena Soudu pro veřejnou službu Evropské unie).


text:
 13.3.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/49
 Žaloba podaná dne 22. ledna 2010 — Alisei v. Komise
 (Věc T-16/10)
 2010/C 63/87
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Alisei (Řím, Itálie) (zástupci: F. Sciaudone, advokát, R. Sciaudone, advokát, A. Neri, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí o zamítnutí;
 —
 zrušit rozhodnutí vydané v zadávacím řízení;
 —
 uložit Komisi zaplatit náhradu škody;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou společnosti Alisei navrhuje:
 —
 zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. října 2009 jednak nevybrat žádost o subvenci předloženou žalobkyní v rámci omezené výzvy k podávání nabídek „Nástroj rychlé reakce na rostoucí ceny potravin v rozvojových zemích“ (EuropeAid/128608/C/ACT/Multi), a jednak ji umístit na seznam náhradníků;
 —
 zrušení rozhodnutí Komise ze dne 29. října 2009 vybrat žádost o subvenci předloženou jinou organizací
 —
 náhradu utrpěné škody.
 V tomto ohledu se uvádí, že žalobkyně v souladu s údaji obsaženými ve výzvě k podávání nabídek navrhla bezprostřední akci směřující ke zlepšení zemědělských výrobních kapacit v Sao Tomé a Principe, a za tímto účelem uvedla jako místního partnera organizaci se znalostmi v zemědělském odvětví.
 Její návrh byl předběžně vybrán a žalobkyně byla vyzvána předložit úplnou žádost před 15. zářím 2009.
 Jelikož nedostala žádnou informaci o výsledku přezkoumání její nabídky, na rozdíl od jiných organizací, které odpověděly na výzvu k podávání nabídek, požádala žalobkyně Komisi emailem ze dne 17. listopadu 2009 o informaci. Komise odpověděla téhož dne, přičemž uvedla, že odpověď již byla zaslána všem účastníkům a pro všechny případy připojila její kopii. Napadeným rozhodnutím Evropská komise sdělila žalobkyni, že hodnotící výbor nevybral její nabídku k udělení subvence a že se rozhodla jí umístit na seznam náhradníků platný až do 31. prosince 2009. Komise dále uvedla, že pokud nebude Alisei kontaktována před tímto datem, nebude již zohledněna pro udělení subvence v rámci dotčené výzvy k podávání nabídek.
 Na podporu návrhu na zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti o subvenci žalobkyně uvádí:
 —
 porušení povinnosti uvést odůvodnění v rozsahu, v němž Komise neuvedla důvody (byť i stručné), pro které byl návrh žalobkyně vyloučen a umístěn na seznam náhradníků a dobrovolně a úmyslně odmítla odpovědět na žádost žalobkyně o informace v tomto smyslu;
 —
 porušení zásady transparentnosti správního postupu, zásady rovného zacházení a práva na obhajobu v rozsahu, v němž Komise sdělila dalším vyloučeným účastníkům řízení důvody pro jejich vyloučení, zatímco sdělení informací žalobkyni učinila závislým na uplynutí doby platnosti seznamu náhradníků.
 Na podporu návrhu na zrušení rozhodnutí, kterým byla subvence udělena organizaci, která jí získala, žalobkyně uvádí:
 —
 nesprávné a neopodstatněné posouzení rozhodnutí v rozsahu, v němž Komise pro subvenci vybrala návrh organizace s omezenou profesní zkušeností a nedostatečnou technickou kapacitou, kterému navíc chybí samostatnost oproti návrhům jiných organizací a zejména návrhu žalobkyně.
 Konečně se žalobkyně domáhá náhrady údajně utrpěné škody.