text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/17
 Žaloba podaná dne 8. února 2006 Komisí Evropských společenství proti Italské republice
 (Věc C-81/06)
 (2006/C 86/31)
 Jednací jazyk: italština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 8. února 2006 žaloba směřující proti Italské republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou F. Simonettim a D. Recchiou, jako zmocněnci.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 (1) o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí, a v každém případě tím, že o nich neuvědomila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 13 odst. 1 této směrnice;
 2.
 uložil Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 21. července 2004.
 (1) Úř. věst. L 197, 21.7.2001, s.30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157.


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/49
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. prosince 2009 — Komise v. Birkhoff
 (Věc T-377/08 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Sociální zabezpečení - Zdravotní pojištění - Úhrada léčebných výloh - Zrušení, v prvním stupni, rozhodnutí zamítajícího předběžné povolení pro úhradu výloh na získání invalidního vozíku - Zkreslení důkazu“)
 2010/C 24/86
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská komise (zástupci: J. Currall a B. Eggers, zmocněnci)
 Další účastník řízení: Gerhard Birkhoff (Weitnau, Německo) (zástupce: C. Inzillo, advokát)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 8. července 2008, Birkhoff v. Komise (F-76/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (prvního senátu) ze dne 8. července 2008, Birkhoff v. Komise (F-76/07, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí) se zrušuje.
 2)
 Rozhodnutí likvidačního oddělení ze dne 8. listopadu 2006 se zrušuje.
 3)
 Gerhard Birkhoff a Evropská komise ponesou vlastní náklady řízení vzniklé v tomto stupni.
 4)
 Komisi se ukládá náhrada veškerých nákladů řízení vzniklých v prvním stupni.
 (1) Úř. věst. C 327, 20.12.2008.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 29.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 189/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nizozemsko) dne 18. dubna 2013 — Wagenborg Passagiersdiensten BV a další v. Minister van Infrastructuur en Milieu, další účastníci řízení: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV
 (Věc C-207/13)
 2013/C 189/14
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 College van Beroep voor het Bedrijfsleven
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Eigen Veerdiens Terschelling BV, MPS Stortemelk BV, MPS Willem Barentsz BV, MS Spathoek NV, G.A.F. Lakeman, vykonávající činnost pod firmou Rederij Waddentransport
 Žalovaný: Minister van Infrastructuur en Milieu
 Další účastníci řízení: Wagenborg Passagiersdiensten BV, Terschellinger Stoombootmaatschappij BV
 Předběžné otázky
 1)
 Brání uvedení nizozemské části Waddenzee jako vnitrozemské vodní plochy (vody zóny 2) v příloze I směrnice 2006/87 (1) použití nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992, o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (Úř. věst. L 364, s. 7, dále jen „nařízení č. 3577/92“) na veřejnou přepravu cestujících po Waddenzee mezi nizozemskou pevninou a ostrovy Terschelling, Vlieland, Ameland a Schiermonnikoog, které se nachází v oblasti Waddenzee?
 2)
 Brání použitelnost nařízení č. 3577/92 použití nařízení č. 1370/2007 (2)?
 3)
 Mohou členské státy na základě čl. 1 odst. 2 nařízení č. 1370/2007 (bez dalšího) prohlásit za použitelnou na veřejnou přepravu cestujících po vodních cestách pouze jednu nebo vícero částí tohoto nařízení, v projednávaném případě čl. 5 odst. 3 a s ním související čl. 5 odst. 4?
 4)
 Může být výjimka uvedená v čl. 5 odst. 4 nařízení č. 1370/2007, zejména v ní uvedené kritérium přepravní vzdálenosti 300 000 km, (bez dalšího) prohlášena za použitelnou na veřejnou přepravu cestujících po vodních cestách?
 5)
 V případě kladné odpovědi na čtvrtou otázku: Jaké důsledky je tedy nutno spojovat se skutečností, že v projednávaném případě byly koncese na veřejnou přepravu cestujících po vodních cestách uděleny, aniž by byly splněny podmínky čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1370/2007?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/87/ES ze dne 12. prosince 2006, kterou se stanoví technické požadavky pro plavidla vnitrozemské plavby a zrušuje směrnice Rady 82/714/EHS (Úř. věst. L 389, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. L 315, s. 1).


text:
 2.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 32/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Electrabel v. Komise
 (Věc T-332/09) (1)
 (Hospodářská soutěž - Spojování podniků - Rozhodnutí, jímž se ukládá pokuta za uskutečnění spojení podniků - Povinnost pozastavení spojení - Povinnost uvést odůvodnění - Nesprávné posouzení - Promlčení - Výše pokuty)
 2013/C 32/21
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Electrabel (Brusel, Belgie) (zástupci: M. Pittie a P. Honoré, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet a V. Di Bucci, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2009) 4416 v konečném znění ze dne 10. června 2009, kterým byla uložena pokuta za uskutečnění spojení v rozporu s čl. 7 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 (věc COMP/M.4994 Electrabel/CNR — Compagnie Nationale du Rhône), jakož i podpůrně návrh na zrušení nebo snížení pokuty, jež byla žalobkyni uložena tímto rozhodnutím.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Electrabel se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 267, 7.11.2009.


text:
 8.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 64/69
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2008 – Schönberger v. Parlament
 (Věc F-7/08)
 (2008/C 64/114)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Peter Schönberger (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: O. Mader, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí Parlamentu, že žalobci nepřidělí v rámci hodnotícího období 2003 třetí bod za zásluhy
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí žalovaného ze dne 15. ledna 2007, že žalobci nepřidělí v rámci hodnotícího období 2003 třetí bod za zásluhy, a rozhodnutí žalovaného ze dne 16. října 2007, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce proti rozhodnutí ze dne 15. ledna 2007;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.


text:
 8.9.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/19
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. června 2007 Komisí Evropských společenství proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) vydanému dne 29. března 2007 ve věci T-369/00, Département du Loiret (Francie), podporovaný Scott SA v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-295/07 P)
 (2007/C 211/36)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupce: J. Flett, zmocněnec)
 Další účastníci řízení: Département du Loiret, Scott SA
 Návrhová žádání
 —
 určit opodstatněnost kasačního opravného prostředku, a v důsledku toho zrušit napadený rozsudek v plném rozsahu;
 —
 rozhodnout ve sporu s konečnou platností a mít za to, že je rozhodnutí [2002/14/ES] (1) dostatečně odůvodněno, pokud jde o užití složené úrokové míry, nebo pokud by Soudní dvůr usoudil, že o sporu nemůže být rozhodnuto, věc vrátit zpět Soudu k rozhodnutí;
 —
 určit, že žalobce v řízení v prvním stupni ponese vlastní náklady řízení, a uložit mu, aby nesl náklady řízení vzniklé Komisi v řízeních u Soudního dvora a Soudu;
 —
 určit, že Scott SA ponese vlastní náklady řízení v obou řízeních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka), která úvodem tvrdí, že se napadený rozsudek zakládá na chybném uplatnění pravidel Společenství v oblasti státních podpor, která Soud nesprávně pokládal za pravidla týkající se hospodářské soutěže mezi podniky k datu příkazu k navrácení protiprávní podpory, a nikoli za pravidla týkající se hospodářské soutěže mezi členskými státy k datu skutečného poskytnutí uvedené podpory, uplatňuje osm důvodů na podporu svého kasačního opravného prostředku.
 Svým prvním důvodem navrhovatelka uplatňuje, že na rozdíl od toho, jak Soud rozhodl v napadeném rozsudku, rozhodnutí nařizující navrácení protiprávně poskytnuté podpory je dostatečně odůvodněno, jelikož jednoduchý matematický výpočet umožňuje určit, jaká metoda výpočtu byla použita. Tak je tomu přitom právě v projednávaném případě, neboť všechny významné údaje týkající se výše poskytnuté podpory, úrokové míry, trvání a částky, která má být navrácena, jsou v jejím rozhodnutí uvedeny.
 Svým druhým důvodem navrhovatelka tvrdí, že užití složené úrokové míry bylo v každém případě přinejmenším konkludentně uvedeno v odůvodnění jejího rozhodnutí s ohledem na prohlášené cíle odstranění zvýhodnění vyplývajícího z podpory a obnovení předchozího stavu. V tomto ohledu musí být úroková míra použitelná na částku, která má být navrácena, nezbytně složenou úrokovou mírou, aby byla zohledněna inflace a zvýhodnění, které u příjemce podpory v průběhu času roste.
 Svým třetím důvodem Komise tvrdí, že Soud provedl nesprávné právní posouzení, když v její neprospěch obrátil důkazní břemeno. Přísluší totiž žalobci v řízení v prvním stupni, aby prokázal tvrzenou změnu praxe Komise týkající se úrokové míry použitelné na příkazy k navrácení protiprávních podpor, a nikoli Komisi, aby prokazovala neexistenci takové změny.
 Ve svém čtvrtém důvodu se navrhovatelka domnívá, že Soud provedl nesprávné právní posouzení, když rozhodl, že neupřesnila, jak byla společnost, která byla příjemcem podpory, stále zvýhodněna k datu příkazu k navrácení této podpory. Komise musí prokázat existenci takového zvýhodnění k datu poskytnutí podpory, nikoli k datu jejího navrácení.
 Svým pátým a šestým důvodem Komise vytýká Soudu, že vycházel z dohadů, a nikoli z důkazů, co se týče prodejní ceny společnosti, která byla příjemcem podpory, pro jinou společnost, a že rozhodl, že je tato prodejní cena 11 let po poskytnutí podpory faktorem, který Komise měla zohlednit pro stanovení částky, která má být navrácena. V oblasti státních podpor je totiž cílem obnovení předchozího stavu, a částka podpory, která má být navrácena, tedy nezbytně odpovídá částce původně poskytnuté, která až do svého skutečného navrácení podléhá složeným ročním úrokům, nezávisle na tom, jak s ní příjemce podpory v mezidobí naložil.
 Svým sedmým důvodem navrhovatelka tvrdí, že Soud provedl nesprávné právní posouzení, když rozhodl, že okolnost, že k navrácení podpory musí dojít v souladu s vnitrostátními pravidly, nezbytně znamená, že úroky musejí být vypočítány na základě jednoduché míry. Ačkoli je správné, že jistina a úroky musejí být navráceny v souladu s postupy podle vnitrostátního práva, na stanovení úrokové míry, jakož i otázku, zda tato míra musí být jednoduchá, nebo složená, se totiž vztahuje právo Společenství, a nikoli vnitrostátní právo.
 Svým osmým důvodem Komise konečně uplatňuje, že napadený rozsudek je zcela nepřiměřený v rozsahu, v němž ruší její rozhodnutí v plném rozsahu, zatímco bylo možné rozlišit částku jistiny od částky splatné jako úroky, jakož i bylo možné rozlišit užití jednoduché úrokové míry od užití složené úrokové míry.
 (1) Rozhodnutí Komise 2002/14/ES ze dne 12. července 2000 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch Scott Paper SA/Kimberly-Clark (Úř. věst. 2002, L 12, s. 1).


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale civile di Trapani (Itálie) dne 15. září 2016 – Giuseppa Santoro v. Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri
 (Věc C-494/16)
 (2016/C 454/32)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale civile di Trapani
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Giuseppa Santoro
 Žalovaní: Comune di Valderice, Presidenza del Consiglio dei Ministri
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje přiznání náhrady ve výši 2,5 až 12 násobku poslední měsíční mzdy (čl. 32 odst. 5 zákona č. 183/2010) zaměstnanci veřejné správy, poškozenému v důsledku protiprávního obnovování smluv na dobu určitou, s možností pro tohoto zaměstnance získat plnou náhradu škody pouze tehdy, pokud prokáže ztrátu jiných pracovních příležitostí nebo pokud prokáže, že bylo-li by vyhlášeno řádné výběrové řízení, uspěl by v něm, rovnocenné a efektivní opatření ve smyslu rozsudků Soudního dvora ve věcech Mascolo [a další (C-22/13, C-61/13 až C-63/13 a C-418/13)] a Marrosu [a Sardino](C-53/04)?
 2)
 Je třeba zásadu rovnocennosti zmíněnou Soudním dvorem (mimo jiné) v uvedených rozsudcích chápat v tom smyslu, že pokud se členský stát rozhodne neuplatňovat ve veřejném sektoru změnu pracovního poměru (přiznanou v soukromém sektoru), je tento členský stát nicméně povinen zajistit zaměstnanci stejný prospěch, případně prostřednictvím náhrady škody, jejímž předmětem je nutně hodnota pracovního místa na dobu neurčitou?


text:
 12.10.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 298/6
 Usnesení Tribunálu ze dne 8. července 2013 — ClientEarth a Stichting BirdLife Europe v. Komise
 (Věc T-56/13) (1)
 (Přístup k dokumentům orgánů - Dokument v držení Komise týkající se energetické politiky Evropské unie - Implicitní odmítnutí přístupu - Výslovné rozhodnutí vydané po podání žaloby - Nevydání rozhodnutí ve věci)
 2013/C 298/10
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: ClientEarth (Londýn, Spojené království) a Stichting BirdLife Europe (Zeist, Nizozemsko) (zástupce: O. Brouwer, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupce: F. Clotuche-Duvieusart, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení implicitního rozhodnutí Komise, jímž byl žalobkyním odepřen přístup k dokumentu týkajícímu se energetické politiky Evropské unie.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není důvodné rozhodovat.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené ClientEarth a Stichting BirdLife Europe.
 (1) Úř.věst. C 101 6.4.2013.


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/21
 Žaloba podaná dne 21. října 2011 — European Dynamics Luxembourg a další v. OHIM
 (Věc T-556/11)
 2012/C 6/39
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: European Dynamics Luxembourg SA (Ettelbrück, Lucembursko); European Dynamics Belgium SA (Brusel, Belgie); a Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Atény, Řecko) (zástupci: N. Korogiannakis a M. Dermitzakis, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhové žádání
 —
 zrušit rozhodnutí Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM), kterým byla odmítnuta nabídka žalobkyň, zaslaná v odpovědi na veřejné nabídkové řízení (E-Alicante: software development and maintenance services) (1), které bylo zasláno žalobkyním dopisem ze dne 11. srpna 2011, jakož i všechna další související rozhodnutí OHIM včetně rozhodnutí přidělit zakázku prvnímu, druhému a třetímu uchazeči v rámci kaskády;
 —
 uložit OHIM náhradu škody ve výši 67 500 000 eur, která žalobkyním vznikla z důvodu dotčeného nabídkového řízení;
 —
 uložit OHIM náhradu škody ve výši 6 750 000 eur, která žalobkyním vznikla z důvodu ztráty šance a poškození jejich reputace a hodnověrnosti;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi v souvislosti s touto žalobou, a to i v případě zamítnutí žaloby.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z toho,
 —
 že Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) porušil ustanovení čl. 100 odst. 2 nařízení č. 1605/2002 tím, že
 a)
 neuvedl žádné důvody;
 b)
 nezveřejnil přednosti úspěšných uchazečů.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející ze
 —
 zjevně nesprávného posouzení; použití nových kritérií pro zadání zakázky, v rozporu se zadávací dokumentací; použití kritérií, která nebyla vyjasněna v rámci kola dotazů a odpovědí; nedostatečného odůvodnění; neurčitých a nepodložených poznámek OHIM; použití chybných finančních vzorců, které umožnily zkreslení; jakož i ze změny rozsahu a předmětu zakázky.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející z
 —
 diskriminačního zacházení s uchazeči a nedodržení kriterií pro vyloučení v případě vítězných uchazečů; porušení čl. 93 odst. 1 písm. f), článků 94 a 96 nařízení č. 1605/2002 a článků 133a a 134b nařízení č. 2342/2002, jakož i porušení zásady řádné správy, které spočívá v tom, že
 a)
 u členů vítězného konsorcia existuje střet zájmů;
 b)
 jeden člen vítězného konsorcia se účastnil podvodu, korupce a uplácení.
 (1) Úř. věst. 2011/S 10-013995.


text:
 18.11.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/17
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 21. září 2006 – Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-100/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/66/ES - uvádění spotřeby energie na energetických štítcích elektrických chladniček a mrazniček pro domácnost a jejich kombinací - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2006/C 281/26)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Schima a J. Hottiaux, zmocněnci)
 Žalovaný: Lucemburské velkovévodství (zástupce: S. Schreiner, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2003/66/ES ze dne 3. července 2003, kterou se mění směrnice Komise 94/2/ES, kterou se provádí směrnice Rady 92/75/EHS, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích elektrických chladniček a mrazniček pro domácnost a jejich kombinací (Úř. věst. L 170, s. 10; Zvl. vyd. 13/31, s. 306)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Komise 2003/66/ES ze dne 3. července 2003, kterou se mění směrnice Komise 94/2/ES, kterou se provádí směrnice Rady 92/75/EHS, pokud jde o uvádění spotřeby energie na energetických štítcích elektrických chladniček a mrazniček pro domácnost a jejich kombinací, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 86, 8.4.2006.


text:
 30.4.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 130/17
 Žaloba podaná dne 2. března 2011 — Attey v. Rada
 (Věc T-118/11)
 2011/C 130/30
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Philipp Attey (Abidžan, Pobřeží slonoviny) (zástupce: J. C. Tchikaya, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady 2011/18/SZBP ze dne 14. ledna 2011 o změně rozhodnutí Rady 2010/656/SZBP, kterým se obnovují omezující opatření vůči Pobřeží slonoviny, a dále nařízení Rady (EU) č. 25/2011 ze dne 14. ledna 2011 o změně nařízení (ES) č. 560/2005, kterým se ukládají některá zvláštní omezující opatření namířená proti některým osobám a subjektům vzhledem k situaci v Pobřeží slonoviny, a to v části, v níž se týkají žalobce;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce na podporu své žaloby uplatňuje čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze zjevně nesprávného posouzení, neboť omezující opatření přijatá vůči žalobci kvůli údajnému bránění mírovému procesu a usmíření v Pobřeží slonoviny a odmítání výsledků prezidentských voleb spočívají na tom, že žalovaná neprávem považovala A. Ouattaru za zvoleného prezidenta Republiky Pobřeží slonoviny, ačkoli Ústavní rada prohlásila zvoleným prezidentem L. Gbagba.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci, neboť napadené akty i) sledují jiný cíl, než jaký je definován v článku 21 SEU, tj. podporování demokracie a právního státu v ostatním světě, protože L. Gbagbo byl prohlášen prezidentem Republiky Pobřeží slonoviny demokraticky, a ii) porušují Chartu Organizace spojených národů, jejíž dodržování Unie podporuje, protože žalovaná nedodržela zásadu nevměšování se do vnitřních záležitostí státu.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 215 odst. 3 SFEU, neboť napadené akty neobsahují žádné právní záruky.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení Listiny základních práv Evropské unie,
 —
 protože bylo porušeno právo žalobce na obhajobu, když mu žalovaná nesdělila důkazy v jeho neprospěch, čímž žalobci znemožnila, aby se v tomto ohledu řádně vyjádřil, a
 —
 protože došlo k nepřiměřenému zásahu do žalobcova vlastnického práva.


text:
 6.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 3. dubna 2009 — Smit Reizen BV v. Minister van Verkeer en Waterstaat
 (Věc C-124/09)
 2009/C 129/18
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Smit Reizen BV
 Žalovaný: Minister van Verkeer en Waterstaat
 Předběžné otázky
 1)
 Jak má být na pozadí čl. 1 bodu 5 nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (1) ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a článku 15 nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 (2) ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě vykládán pojem „provozní centrála“, jak je použit v bodech 21 a násl. rozsudku Soudního dvora ze dne 18. ledna 2001 ve věci Skills Motor Coaches a další, C-297/99?
 2)
 Bude posouzení otázky, zda se jedná o „dobu odpočinku“ ve smyslu čl. 1 bodu 5 nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě, odlišné podle toho, zda řidič jede na místo převzetí vozidla vybaveného záznamovým zařízením sám nebo zda ho tam někdo jiný doveze?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě (Úř. věst. L 370, s. 1; Zvl. vyd. 05/01, s. 319).
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě (Úř. věst. L 370, s. 8; Zvl. vyd. 07/01, s. 227).


text:
 22.10.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/37
 Rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2011 — Ruiz de la Prada de Sentmenat v. OHIM — Quant (AGATHA RUIZ DE LA PRADA)
 (Věc T-522/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství AGATHA RUIZ DE LA PRADA - Starší obrazová ochranná známka Společenství představující květinu v černobílém provedení - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2011/C 311/66
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Agatha Ruiz de la Prada de Sentmenat (Madrid, Španělsko) (zástupce: R. Bercovitz Álvarez, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Mary Quant Ltd (Birmingham, Spojené království) (zástupci: R. Arnold, solicitor, a M. Hicks, barrister)
 Předmět
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 17. září 2008 (věc R 1523/2007-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Mary Quant Ltd a Agathou Ruiz de la Prada de Sentmenat
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Agathě Ruiz de la Prada de Sentmenat se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 7.2.2009.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/12
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Högsta förvaltningsdomstolen — Švédsko) — Skatteverket v. PFC Clinic AB
 (Věc C-91/12) (1)
 (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Osvobození - Článek 132 odst. 1 písm. b) a c) - Poskytnutí nemocniční a lékařské péče a s ní úzce související činnosti - Poskytnutí lékařské péče při výkonu lékařských a nelékařských zdravotnických povolání - Služby spočívající v provádění chirurgických zákroků a léčby s estetickým účelem - Zákroky čistě estetické povahy, prováděné na základě přání pacienta)
 2013/C 156/18
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Högsta förvaltningsdomstolen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Skatteverket
 Žalovaná: PFC Clinic AB
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Högsta förvaltningsdomstolen — Výklad čl. 132 odst. 1 písm. b) a c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osvobození lékařské péče a poskytnutí péče — Odpočet daně odvedené na vstupu — Poskytování služeb estetické chirurgie kosmetické povahy a rekonstrukční povahy — Zohlednění nebo nezohlednění cíle operace či léčby
 Výrok
 Článek 132 odst. 1 písm. b) a c) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 poskytování takových služeb, o jaké se jedná v původním řízení, které spočívají v operacích estetické chirurgie a léčbě pro estetické účely, spadá pod pojmy „lékařská péče“ nebo „poskytnutí lékařské péče“ ve smyslu uvedeného odstavce 1 písm. b) a c), pokud je účelem těchto služeb diagnostikovat nebo léčit či vyléčit nemoci nebo zdravotní obtíže, či chránit, udržovat nebo obnovit zdraví lidí;
 —
 pouhé subjektivní chápání estetického zákroku osobou, která se mu podrobuje, není samo o sobě rozhodující pro posouzení, zda má tento zákrok terapeutický účel;
 —
 skutečnosti, že takové služby, jaké jsou dotčeny v původním řízení, jsou poskytovány nebo prováděny kvalifikovaný lékařským personálem, nebo že tento personál určuje účel takových služeb, mohou ovlivnit posouzení, zda takové zákroky, jaké jsou dotčeny v původním řízení, spadají pod pojmy „lékařská péče“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. b) směrnice 2006/112 nebo „poskytnutí lékařské péče“ ve smyslu čl. 132 odst. 1 písm. c) této směrnice, a
 —
 pro účely posouzení, zda je takové poskytování služeb, jaké je dotčeno v původním řízení, osvobozeno od DPH na základě čl. 132 odst. 1 písm. b) nebo c) směrnice 2006/12, je třeba vzít v úvahu všechny požadavky kladené na tento odstavec 1 písm. b) nebo c), jakož i jiná relevantní ustanovení hlavy IX kapitol 1 a 2 této směrnice, jako jsou, pokud jde o čl. 132 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice, její články 131, 133 a 134.
 (1) Úř. věst. C 118, 21.4.2012.


text:
 23.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 96/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. února 2015 – Innovation First v. OHIM (NANO)
 (Věc T-379/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství NANO - Právo být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění - Zkoumání skutečností z moci úřední - Absolutní důvod pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2015/C 096/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Innovation First, Inc. (Greenville, Jižní Karolína, Spojené státy americké) (zástupce: J. Zecher, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: A. Poch, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 19. dubna 2013 (věc R 1271/2012-1) týkajícímu se přihlášky slovního označení NANO k zápisu jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Spolčenosti Innovation First, Inc., se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. června 2017 – Komise v. IEM
 (Věc T-141/16) (1)
 („Rozhodčí doložka - Smlouva FAIR-CT98-9544 uzavřená v rámci čtvrtého rámcového programu pro výzkum, technologický rozvoj a demonstrace (1994-1998) - Ukončení smlouvy - Vrácení vyplacených částek - Úroky z prodlení - Rozsudek pro zmeškání“)
 (2017/C 249/38)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: A. Katsimerou a S. Lejeune, zmocněnci, ve spolupráci s O. Lytra, avocat)
 Žalovaná: IEM – Erga – Erevnes – Meletes perivallontos kai chorotaxias AE (Atény, Řecko)
 Předmět
 Žaloba založená na článku 272 SFEU, kterou se žalobkyně domáhá uložení povinnosti IEM – Erga – Erevnes – Meletes perivallontos kai chorotaxias vrátit zálohy vyplacené Komisí v rámci smlouvy FAIR-CT98-9544 navýšené o úroky z prodlení
 Výrok rozsudku
 1)
 Společnosti IEM – Erga – Erevnes – Meletes perivallontos kai chorotaxias AE se ukládá povinnost uhradit Evropské komisi částku ve výši 75 728,33 eur, navýšenou o úroky z prodlení v celkové výši 3 % od 4. září 2010 do úplného uhrazení částky.
 2)
 Společnosti IEM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 191, 30.5.2016.


text:
 25.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/7
 Žaloba podaná dne 14. listopadu 2013 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-576/13)
 2014/C 24/12
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: L. Nicolae a S. Pardo Quintillán, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 v souladu s čl. 258 prvním pododstavcem Smlouvy o fungování Evropské unie určil, že Španělské království tím, že dokařským společnostem, které působí ve španělských přístavech veřejného zájmu, uložilo obecně povinnost účasti na SAGEP, a v každém případě tím, že těmto společnostem neumožnilo, aby své vlastní zaměstnance — kmenové či dočasné — hledaly na trhu, ledaže by pracovníci navržení SAGEP nebyli vhodní nebo by byli nedostateční, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem žaloby, kterou Evropská komise podala proti Španělskému království, je režim, který Ley de Puertos del Estado y de la Marina Mercante (zákon o státních přístavech a o obchodním námořnictví) zavedl pro dokařské společnosti v souvislosti s řízením lidských zdrojů pro manipulační přístavní práce s nákladem.
 Komise se domnívá, že uvedený režim tím, že dokařským společnostem, které působí ve španělských přístavech veřejného zájmu, ukládá obecně povinnost účasti na Sociedad Anónima de Gestión de Estibadores Portuarios (akciové společnosti pro správu dokařských společností) neboli SAGEP, a v každém případě tím, že těmto společnostem neumožňuje, aby své vlastní zaměstnance — kmenové či dočasné — hledaly na trhu, ledaže by pracovníci navržení SAGEP nebyli vhodní nebo by byli nedostateční, je v rozporu s povinnostmi, které pro Španělské království vyplývají z článku 49 Smlouvy o fungování Evropské unie, týkajícího se svobody usazování.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/49
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. listopadu 2011 — SE-Blusen Stenau v. OHIM — Sport Eybl & Sports Experts (SE© SPORTS EQUIPMENT)
 (Věc T-477/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství SE© SPORTS EQUIPMENT - Starší národní slovní ochranná známka SE So Easy - Relativní důvod pro zamítnutí - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 (2012/C 25/95)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: SE-Blusen Stenau GmbH (Gronau, Německo) (zástupce: O. Bischof, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Sport Eybl & Sports Experts GmbH (Wels, Rakousko) (zástupci: M. Pachinger a S. Fürst, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 22. července 2010 (věc R 1393/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi SE Blusen Stenau GmbH a Sport Eybl & Sports Experts GmbH.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 22. července 2010 (věc R 1393/2009-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené SE-Blusen Stenau GmbH.
 3)
 Sport Eybl & Sports Experts GmbH ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 346, 18.12.2010.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/48
 Žaloba podaná dne 16. července 2013 — Boehringer Ingelheim International v. OHIM OHIM — Lehning entreprise (ANGIPAX)
 (Věc T-368/13)
 2013/C 260/85
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Boehringer Ingelheim International GmbH (Ingelheim am Rhein, Německo) (zástupci: V. von Bomhard a D. Slopek, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Lehning entreprise SARL (Sainte Barbe, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. dubna 2013 ve věci R 571/2012-5 v rozsahu, v němž povoluje zápis ochranné známky ANGIPAX pro farmaceutické a veterinářské výrobky, hygienické výrobky pro léčebné účely, fungicidy, diabetické přípravky pro léčebné účely, dezinfekční přípravky, náplasti a obvazový materiál, materiály pro plombování zubů, výrobky pro hubení škodlivých zvířat, potraviny pro batolata a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení nebo v případě, že další účastnice řízení před odvolacím senátem vstoupí do řízení jako vedlejší účastnice na podporu žalovaného, uložit společně a nerozdílně náhradu nákladů řízení žalovanému a další účastnicí řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem.
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „ANGIPAX“ pro výrobky třídy 5 — přihláška č. 8 952 401.
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „ANTISTAX“ — přihláška ochranné známky Společenství č. 2 498 343 pro výrobky tříd 3, 5, 28 a 30.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: zamítnutí námitek v plném rozsahu.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: porušení č. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/22
 Žaloba podaná dne 17. listopadu 2015 – Evropská komise v. Česká republika
 (Věc C-606/15)
 (2016/C 027/26)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: Z. Malůšková, J. Hottiaux, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Česká republika tím, že
 —
 svěřila inspekčnímu orgánu úlohu dozoru nad železničním systémem, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 19 odst. 1 směrnice 2004/49/ES;
 —
 nezajistila, aby inspekční orgán zahájil vyšetřování nejpozději do jednoho týdne od obdržení hlášení o nehodě nebo mimořádné události, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 21 odst. 3 směrnice 2004/49/ES;
 —
 nezajistila, aby byla závěrečná zpráva o vyšetřování zaslána příslušným stranám uvedeným v čl. 22 odst. 3 směrnice 2004/49/ES, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 23 odst. 2 směrnice 2004/49/ES;
 —
 nezajistila, aby inspekční orgán určil bezpečnostní doporučení bezpečnostnímu orgánu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 25 odst. 2 první věty směrnice 2004/49/ES;
 —
 nestanovila povinnost bezpečnostního orgánu přijmout opatření k tomu, aby zajistil, že bezpečnostní doporučení budou řádně vzata v úvahu a realizována, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 25 odst. 2 druhé věty směrnice 2004/49/ES;
 —
 nestanovila povinnost bezpečnostního orgánu podávat alespoň jednou ročně zprávu o opatřeních, která byla nebo budou přijata v návaznosti na bezpečnostní doporučení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 25 odst. 3 směrnice 2004/49/ES.
 —
 uložil České republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby předkládá žalobkyně následující argumenty:
 Česká republika do dne 30. červnu 2015, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, nesdělila žádnou změnu vnitrostátních právních předpisů, která by zajistila jejich soulad s čl. 19 odst. 1, čl. 21 odst. 3, čl. 23 odst. 2 a čl. 25 odst. 2 a 3 směrnice 2004/49/ES (1).
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004 o bezpečnosti železnic Společenství a o změně směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnice 2001/14/ES o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (Směrnice o bezpečnosti železnic), Úř. věst. L 164, s. 44; Zvl. vyd. 07/08, s. 227.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/39
 Rozsudek Tribunálu ze dne 10. října 2014 – EMA v. BU
 (Věc T-444/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Dočasní zaměstnanci - Smlouva na dobu určitou - Rozhodnutí o neprodloužení - Příslušnost Soudu pro veřejnou službu - Článek 8 první pododstavec PŘOZ - Povinnost jednat s náležitou péčí“)
 2014/C 421/53
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupci: T. Jabłoński a N. Rampal Olmedo, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeckem a A. Duronem, advokáty)
 Další účastník řízení: BU (Londýn, Spojené království) (zástupce: S. Orlandi, advokát)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (třetího senátu) ze dne 26. června 2013, BU v. EMA (spojené věci F-135/11, F-51/12 a F-110/12, RecFP, EU:F:2013:93), směřující ke zrušení tohoto rozsudku
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené BU v rámci tohoto řízení.
 (1) Úř. věst. C 325, 9.11.2013.


text:
 17.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 229/4
 Žaloba podaná dne 15. června 2005 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království
 (Věc C-253/05)
 (2005/C 229/09)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 15. června 2005 žaloba směřující proti Nizozemskému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Minasem Konstantinidisem a Pieterem Van Nuffel.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 určil, že Nizozemské království tím, že prostřednictvím Convenant Verpakkingen III omezilo uvádění obalů nápojů, pocházejících z jiných členských států, jež odpovídají podstatným požadavkům stanoveným v této směrnici, na trh v Nizozemsku, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 18 směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES (1) ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech;
 —
 uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Nizozemská právní úprava obsahuje jasné omezení obchodu uvnitř Společenství s pivem, osvěžujícími nápoji a vodou v jednorázových obalech z plastu nebo skla, které byly uvedeny na trh již v jiném členském státě. Komise má za to, že toto omezení obchodu je v rozporu s článkem 18 směrnice, podle níž „členské státy nesmějí na svém území bránit uvádění takových obalů, které vyhovují ustanovením této směrnice, na trh“.
 V případě obalů, které byly uvedeny na trh již v jiném členském, je nutné vycházet ze skutečnosti, že odpovídaly podstatným požadavkům směrnice; obchod s těmito obaly nesmí být proto omezen.
 (1) Úř. věst. L 365, s. 10.


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Raad van State (Nizozemsko) dne 3. srpna 2009 — Olbek Industrial Services Sp. z.o.o. v. Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid
 (Věc C-309/09)
 2009/C 267/64
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Raad van State (Nizozemsko)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka v řízení o opravném prostředku: Olbek Industrial Services Sp. z.o.o.
 Další účastník řízení: Minister van Sociale Zaken en Werkgelegenheid
 Předběžné otázky
 1)
 Je nutno články 49 a 50 Smlouvy o založení Evropského společenství vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je obsažená v článku 2 Wet arbeid vreemdelingen ve spojení s čl. 1e odst. 1 písm. c) nařízení provádějícího Wet arbeid vreemdelingen, podle které je pro vyslání pracovníků ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. c) směrnice 96/71/ES (1) nezbytné získat povolení pro zaměstnávání osob?
 2)
 Na základě jakých kritérií je třeba určit, zda je dáno vyslání pracovníků ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. c) směrnice 96/71/ES?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (Úř. věst. 1997, L 18, s. 1; Zvl. vyd. 05/02, s. 431).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/28
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. prosince 2006 – Organizace Mudžáhidů íránského lidu v. Rada
 (Věc T-228/02) (1)
 („Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření namířená proti některým osobám a entitám s cílem bojovat proti terorismu - Zmrazení finančních prostředků - Žaloba na neplatnost - Práva obhajoby - Odůvodnění - Právo na účinnou soudní ochranu - Žaloba na náhradu škody“)
 (2006/C 331/63)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Organizace Mudžáhidů íránského lidu (Auvers-sur-Oise, Francie) (zástupci: J.-P. Spitzer, advokát, D. Vaughan, QC, a É. De Boissieu, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Vitsentzatos a M. Bishop, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně J.E. Collins, poté R. Caudwell a C. Gibbs, zmocněnci, ve spolupráci s S. Moore, barrister)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení společného postoje Rady 2002/340/SZBP ze dne 2. května 2002, kterým se aktualizuje společný postoj 2001/931/SZBP o uplatňování zvláštních opatření za účelem boje proti terorismu (Úř. věst. L 116, s. 75) (neoficiální překlad), společného postoje Rady 2002/462/SZBP ze dne 17. června 2002, kterým se aktualizuje společný postoj 2001/931 a kterým se zrušuje společný postoj 2002/340 (Úř. věst. L 160, s. 32) (neoficiální překlad), jakož i rozhodnutí Rady 2002/460/ES ze dne 17. června 2002, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a entitám s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2002/334/ES (Úř. věst. L 160, s. 26) (neoficiální překlad), v rozsahu, v němž je žalobkyně uvedena na seznamu osob, skupin a entit, na které se použijí tato ustanovení, a jednak návrh na náhradu škody.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako zčásti nepřípustná a zčásti neopodstatněná v rozsahu, v němž směřuje ke zrušení společného postoje Rady 2005/936/SZBP ze dne 21. prosince 2005, kterým se aktualizuje společný postoj 2001/931/SZBP a zrušuje společný postoj 2005/847/SZBP.
 2)
 Rozhodnutí Rady 2005/930/ES ze dne 21. prosince 2005, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a entitám s cílem bojovat proti terorismu a kterým se zrušuje rozhodnutí 2005/848/ES, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
 3)
 Návrh na náhradu škody se odmítá jako nepřípustný.
 4)
 Rada ponese kromě vlastních nákladů řízení čtyři pětiny nákladů řízení žalobkyně.
 (1) Úř. věst. C 247, 12.10.2002.


text:
 25.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 147/31
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 13. března 2013 — AK v. Komise
 (Věc F-91/10) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Článek 43 první pododstavec služebního řádu - Opožděné vyhotovení posudku o vývoji služebního postupu - Nemajetková újma - Ztráta naděje na povýšení)
 2013/C 147/56
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: AK (Esbo, Finsko) (zástupci: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: G. Berscheid a J. Baquero Cruz, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byl zamítnut žalobcův návrh na náhradu škody vzniklé v důsledku nevyhotovení posudků o vývoji služebního postupu a na zahájení administrativního šetření ke zjištění skutkových okolností stran obtěžování, a návrh na náhradu vzniklé škody.
 Výrok rozsudku
 1)
 Evropské komisi se ukládá povinnost zaplatit AK částku 15 000 eur jako náhradu nemajetkové újmy.
 2)
 Evropské komisi se ukládá povinnost zaplatit AK částku 4 000 eur jako náhradu za ztrátu naděje na povýšení do platové třídy A 5 či vyšší před 1. březnem 2008.
 3)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 4)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené AK.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011, s. 40.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/14
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 21. května 2015 – JAS Jet Air Service France (SARL) v. Evropská komise
 (Věc C-53/14 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Celní unie a společný celní sazebník - Celní kodex Společenství - Článek 239 - Nařízení, kterým se provádí celní kodex - Článek 905 - Dovoz džínových kalhot pocházejících z USA - Dovozní clo - Rozhodnutí, jímž se prohlašuje prominutí tohoto cla za neodůvodněné - Neexistence ‚zvláštní situace‘“)
 (2015/C 236/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: JAS Jet Air Service France (SARL) (zástupci: T. Gallois a E. Derevankine, avocats)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Caeiros, B.-R. Killmann a C. Soulay, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 JAS Jet Air Service France SARL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de Asturias (Španělsko) dne 9. února 2007 – José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez v. Consejería de Salud y Servicios Sanitarios
 (Věc C-72/07)
 (2007/C 82/42)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de Asturias.
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: José Manuel Blanco Pérez, María del Pilar Chao Gómez.
 Žalovaná: Consejería de Salud y Servicios Sanitarios.
 Předběžné otázky
 1)
 Jsou článek 2 nařízení č. 72/2001 a první část kapitoly II uvedeného nařízení, přijatého na základě ustanovení článku 103 Ley 14/1986, General de Sanidad (obecného zákona č. 14/1986 o zdraví), a článku 88 Ley 25/1990, de 20 de diciembre, del medicamento (zákona č. 25/1990 ze dne 20. prosince 1990 o léčivech), v rozporu s článkem 43 Smlouvy o založení Evropského společenství?
 2)
 Je příloha III rozhodnutí Consejería de Salud y Servicios Sanitarios del Gobierno del Principado de Asturias (ministerstvo zdravotnictví a zdravotních služeb Asturského knížectví) v rozporu s článkem 43 Smlouvy o založení Evropského společenství?


text:
 2.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/39
 Žaloba podaná dne 21. ledna 2005 KM Europa Metal AG, Tréfimétaux S.A. a Europa Metalli S.p.A. proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-25/05)
 (2005/C 82/70)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 21. ledna 2005 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství KM Europa Metal AG, se sídlem v Osnabrucku (Německo), Tréfimétaux S.A. se sídlem v Courbevoie Cedex (Francie), a Europa Metalli S.p.A., se sídlem ve Florencii (Itálie), zastoupenými R. Elderkinem, barristerem, a M. Siragusou, A. Wincklerem, G. Cesare Rizzou, T. Grafem a M. Piergiovannim, advokáty.
 Žalobkyně navrhují, aby Soud:
 —
 podstatně snížil pokutu uloženou KME;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení vynaložených žalobkyněmi;
 —
 přijal další případná opatření, která Soudní dvůr považuje za vhodná.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadají pokutu uloženou jim rozhodnutím Komise ze dne 3. září 2004 o řízení k uplatnění čl. 81 odst. 1 ES ve věci COMP/E-1/38-069, jímž shledala, že došlo ke třem různým porušením v odvětví měděných instalačních trubek.
 V prvním žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise při stanovení základních částek jejich pokut v rozporu se zásadou proporcionality a zásadou rovného zacházení neposoudila skutečný dopad porušení na trh. Dopad kartelu na zákazníky a konečné spotřebitele byl velmi omezený z důvodu častých odchylek a pokračující hospodářské soutěže mezi producenty, absence jakékoli kontroly a systému sankcí a silné kupní síly zákazníků.
 Ve druhém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že posouzení Komise závažnosti porušení bylo znehodnoceno přeceněním hospodářského dopadu porušení. Podle žalobkyň by cena surového materiálu tj. mědi, neměla být zahrnuta do výpočtu příslušné tržní hodnoty, protože porušení se týkalo pouze přidané hodnoty. Žalobkyně rovněž tvrdí, že výrobci trubek nejenže nemají žádnou kontrolu nad cenou kovu, ale navíc jsou odkázáni na surovou měď při přísném dodržování pokynů pro nákup, které obdrží od svých zákazníků.
 Ve třetím žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise hrubě přecenila význam žalobkyň na trhu s měděnými instalačními trubkami v porovnání s dalšími soutěžiteli a tím stanovila počáteční částku pokuty příliš vysoko. Zejména Komise ignorovala skutečnost, že po dlouhou dobu se žalobkyně na trhu chovaly jako soutěžitelé.
 Ve čtvrtém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že výpočet Komise prvku doby trvání porušení pro stanovení počáteční částky pokuty byl v rozporu se zásadou proporcionality a zásadou rovného zacházení. Zejména, že Komise při stanovení nárůstu pokuty kvůli době trvání porušení neměla zohlednit rok, během něhož byla přerušena evropská setkání a roky, během nichž byly dohody zvláště volné a neúčinné.
 V pátém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise nezohlednila několik polehčujících okolností, zejména neprovedení dohod a krizi průmyslu měděných instalačních trubek. Kromě toho žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí porušilo zásadu rovného zacházení tím, že protiprávně diskriminuje KME ve prospěch Outokumpu tím, že posledně jmenované udělilo kvůli spolupráci mimo rozhodnutí o shovívavosti z roku 1996 větší snížení pokuty než KME.
 V šestém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že snížení podle rozhodnutí o shovívavosti z roku 1996 bylo nepřiměřené. Komise učinila uvedený závěr na základě chybných skutkových předpokladů, čímž se odklonila od své vlastní praxe i judikatury a porušila zásadu rovného zacházení.
 V sedmém žalobním důvodu žalobkyně tvrdí, že Komise měla zohlednit jejich vážnou finanční situaci a následnou neschopnost zaplatit vysokou pokutu, způsobenou zejména tíživou pokutou, která jim již byla uložena v paralelně probíhajícím řízení ve věci Industrial Tubes (1).
 (1) Věc COMP/E-1/38.240 Industrial Tubes.


text:
 13.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/22
 Žaloba podaná dne 15. května 2015 – Łabowicz v. OHIM – Pure Fishing (NANO)
 (Věc T-237/15)
 (2015/C 228/27)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Edward Łabowicz (Kłodzko, Polsko) (zástupce: M. Żygadło, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Pure Fishing, Inc. (Spirit Lake, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitel sporné ochranné známky: Žalobce
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „NANO“ – Ochranná známka Společenství č. 6 649 818
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 5. března 2015, ve věci R 2426/2013-1
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Nesprávný výklad a uplatnění čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článků 76 a 83 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článků 6 a 14 Evropské úmluvy o lidských právech týkajících se práva na spravedlivý proces a zákazu diskriminace.


text:
 3.7.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 179/55
 Žaloba podaná dne 18. května 2010 — Iberdrola v. Komise
 (Věc T-221/10)
 2010/C 179/94
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Iberdrola, SA (Bilbao, Španělsko) (zástupci: J. Ruiz Calzado, M. Núñez Müller a J. Domínguez Pérez, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit čl. 1 odst. 1 rozhodnutí,
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí, které je předmětem této žaloby, je totéž jako ve věci T-219/10, Autogrill España v. Komise.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou podobné jako žalobní důvody a argumenty v uvedené věci. Žalobkyně zejména poukazuje na to, že:
 —
 Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení, když dospěla k závěru, že čl. 12 odst. 5 TRLIS představuje podporu neslučitelnou se společným trhem, vzhledem k tomu, že nevzala v úvahu pozitivní účinky vyplývající z opatření a nechala bez povšimnutí prospěšný vliv tohoto opatření na dosahování cílů sledovaných jinými články Smlouvy;
 —
 Komise porušila zásady legitimního očekávání a rovného zacházení tím, že se odchýlila od pokynů ve sdělení o přímých daních a od své administrativní praxe, která je v souladu s tímto sdělením;
 —
 Komise porušila zásadu řádné správy, která jí ukládá přezkoumat pečlivě, podrobně a nezávisle veškeré relevantní aspekty věci, tím, že nepokračovala v řízení (jako učinila u nabytí podílů v podnicích mimo Společenství), aby prokázala údajnou selektivitu opatření a aby — předtím, než v tomto směru učinila závěr — ověřila přesný rozsah praktických překážek spojení v rámci Společenství;
 —
 Komise porušila svou povinnost respektovat systematiku Smlouvy a zajistit soudržné uplatňování pravidel týkajících se kontroly státních podpor a pravidel týkajících se dalších zásad a svobod ve Smlouvě, jako je volný pohyb kapitálu a vytvoření vnitřního trhu;
 —
 napadené rozhodnutí postrádá dostatečné odůvodnění pokud jde o určité podstatné aspekty posouzení Komise ohledně selektivity opatření a jeho dopadu na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy.


text:
 10.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 73/2
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 26. ledna 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg — Německo) — ADV Allround Vermittlungs AG, v likvidaci v. Finanzamt Hamburg-Bergedorf
 (Věc C-218/10) (1)
 (DPH - Šestá směrnice - Články 9, 17 a 18 - Určení místa poskytování služeb - Pojem „poskytování zaměstnanců (personálu)“ - Osoby samostatně výdělečně činné - Nutnost zajistit totožné posouzení poskytování služeb ve vztahu k poskytovateli služby a ve vztahu k příjemci)
 2012/C 73/02
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: ADV Allround Vermittlungs AG, v likvidaci
 Žalovaný: Finanzamt Hamburg-Bergedorf
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Hamburg — Výklad čl. 9 odst. 2 písm. e) šesté odrážky, čl. 17 odst. 1, čl. 17 odst. 2 písm. a), čl. 17 odst. 3 písm. a) a čl. 18 odst. 1 písm. a) šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Určení místa rozhodného pro vznik daňové povinnosti při poskytnutí plnění jeho příjemci spočívajícího v poskytnutí pracovníků, kteří jsou osobami samostatně výdělečně činnými a nejsou zaměstnáni u podniku poskytujícího plnění — Pojem „pracovníci“ — Potřeba zajistit, aby byla povinnost k DPH posuzována stejně u podniku poskytujícího plnění na jedné straně a u podniku přijímajícího toto plnění na druhé straně
 Výrok
 1)
 Článek 9 odst. 2 písm. e) šesté odrážky šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně musí být vykládán v tom smyslu, že pojem „poskytování zaměstnanců (personálu)“ použitý v tomto ustanovení se vztahuje rovněž na poskytování osob samostatně výdělečně činných, které nejsou zaměstnány obchodníkem poskytujícím tuto službu.
 2)
 Článek 17 odst. 1, odst. 2 písm. a) a odst. 3 písm. a), jakož i čl. 18 odst. 1 písm. a) šesté směrnice 77/388 musí být vykládány v tom smyslu, že neukládají členským státům povinnost upravit vnitrostátní procesní pravidla tak, aby zajistila, že zdanitelnost služby a daň z přidané hodnoty u této služby budou v případě obchodníka poskytujícího službu i v případě obchodníka přijímajícího uvedenou službu posuzovány stejně, ačkoli jsou pro oba obchodníky příslušné různé daňové úřady. Tato ustanovení však členské státy zavazují k přijetí opatření nezbytných k zajištění správného výběru daně z přidané hodnoty a dodržování zásady daňové neutrality.
 (1) Úř. věst. C 221, 14.8.2010.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/15
 Žaloba podaná dne 14. ledna 2010 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-23/10)
 2010/C 100/24
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: A. Caeiros, zmocněnec)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že její celní orgány systematicky přijímaly celní prohlášení čerstvých banánů s návrhem k propuštění do volného oběhu, ačkoli věděly nebo rozumně musely vědět, že udávaná hmotnost neodpovídala skutečné hmotnosti banánů, a tím, že portugalské orgány odmítaly dát k dispozici vlastní zdroje ve výši uniklých příjmů a dlužných úroků z prodlení, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 68 a násl. nařízení (EHS) č. 2913/92 (1), z článku 290a nařízení (EHS) č. 2454/93 (2) a jeho přílohy 38b, jakož i z článků 2, 6, 9, 10 a 11 naříze23/1ní (EHS, Euratom) č. 1552/89 (3) a nařízení (ES, Euratom) č. 1150/2000 (4),
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 290a nařízení č. 2454/93 stanoví: „Kontrola banánů kódu KN 08030019 pro účely kontroly čisté hmotnosti při dovozu se týká nejméně 10 % celních prohlášení za rok na jeden celní úřad. Kontrola banánů se provádí při propouštění do volného oběhu podle pravidel uvedených v příloze 38b“.
 Příloha 38b stanoví: „1. Pro účely článku 290a určí celní orgány nadřízené celnímu úřadu, u kterého je celní prohlášení s návrhem na propuštění čerstvých banánů do oběhu podána, jejich čistou hmotnost na základě vzorku jednotek balení pro každý typ balení a pro každé místo původu.“.
 Komise je s ohledem na předpisy Společenství a zejména článek 290a a přílohu 38b nařízení č. 2454, které jako takové byly použitelné během dotčeného období, názoru, že argumenty, které předložily portugalské orgány pro to, aby neposkytly dlužné vlastní zdroje a úroky z prodlení dlužné podle článku 11 nařízení č. 1150/2000, nelze přijmout a že je zcela nepochybné, že čl. 290a a příloha 38b nařízení č. 2454/93 byly, pokud jde o hmotnost, která měla sloužit jako základ pro uplatnění cel, zcela jednoznačné.
 Článek 290a a příloha 38b nařízení č. 2454/93 jasně určují, že v celních prohlášeních týkajících se banánů s návrhem k propuštění do volného oběhu má být uváděna „čistá hmotnost“, to znamená „skutečná hmotnost“ banánů, a že tedy tato „skutečná hmotnost“ musí být základem pro uplatnění cel.
 Komise údajně neměla právní povinnost zveřejnit v řadě C Úředního věstníku Evropské unie pokyn pro dovozce, aby při vyplnění celních prohlášení nepoužívali hmotnost 18,4 kg nebo paušální průměrnou hmotnost.
 Jelikož článek 290a a příloha 38b nařízení č. 2454/93 jsou údajně, pokud jde o hmotnost, která má být zohledněna vypočtení cla, jednoznačné, mohou hospodářské subjekty, které jsou obvykle činné v oblasti dovozu banánů, a které proto jsou informovány o právních předpisech použitelných na tuto činnost, snadno vědět, že celní prohlášení, které mají předložit, musí uvádět „čistou hmotnost“, tedy skutečnou hmotnost banánů, a nikoli „obchodní hmotnost“, která, jak bylo prokázáno ve většině případů, představuje fiktivní hmotnost.
 Portugalské orgány se nemohou dovolávat toho, že se Komise dopustila pochybení vyplývajícího z neprovedení případné povinnosti upozornit členské státy v důsledku informací, které jí sdělily italské orgány. Portugalské celní orgány, které byly místně činné při celním odbavení dovážených banánů, bezpochyby měly možnost — bez informací ze strany Komise — zjistit, že celní prohlášení neodpovídala skutečnosti, jelikož skutečná hmotnost ve velké většině případů byla vyšší než uváděná „paušální“ hmotnost. Pouze portugalským orgánům tedy příslušelo přezkoumat v rámci své působnosti a kontroly správnost těchto prohlášení.
 Článek 13 celního kodexu Společenství celní orgány zmocňuje „provádět veškeré kontroly, které považují za nezbytné pro zajištění řádného používání celních předpisů“.
 Portugalské orgány věděly, že se mezi hospodářskými subjekty stalo běžnou praxí podávat celní prohlášení týkající se banánů s návrhem k propuštění do volného oběhu, ve kterých byla základem obchodní hmotnost 18,14 kg za bednu.
 Za těchto okolností tyto orgány nemohou tvrdit, že je uvedený článek 290a zavazoval pouze ke kontrole 10 % celních prohlášení týkajících se banánů s návrhem k propuštění do volného oběhu.
 Možnost přiznaná celním orgánům provést dodatečné kontroly, pokud jde o hmotnost banánů, jdoucí nad minimum 10 % vyžadované článkem 290a, se stává — s ohledem na cíl účinné ochrany vlastních zdrojů Společenství — povinností provést dodatečné kontroly, pokud se v průběhu uskutečněných kontrol ukáže, že existuje nebezpečí přijetí nepřesných celních prohlášení.
 Pokud celní orgány zjistí, že uváděná hmotnost neodpovídá skutečné hmotnosti a že existuje nebezpečí přijetí nepřesných celních prohlášení, nesmějí tyto orgány banány nikdy propustit do volného oběhu, aniž by nejdříve zkontrolovaly hmotnost, i kdyby již v průběhu referenčního roku byla na celním úřadě dosažena minimální procentní výše 10 % pro tyto kontroly.
 Uvedení „paušální“ obchodní hmotnosti je samo o sobě dostačující k pochybám o správnosti uvedené hmotnosti, a odůvodňuje tak kontrolu ze strany celních orgánů za účelem zjištění skutečné hmotnosti.
 Členské státy údajně musejí podle článku 8 rozhodnutí 94/728/ES, Euratom (5), a na základě jim příslušející odpovědnosti v odvětví vybírání vlastních zdrojů Společenství, vytvořit přiměřenou infrastrukturu k provádění kontrol, které jsou nezbytné k tomu, aby banány propuštěné do volného oběhu byly procleny správně, tedy na základě své skutečné hmotnosti.
 Praxe portugalských orgánů, která spočívala v systematickém přijímání celních prohlášení — ačkoli tyto orgány věděly nebo rozumně vědět musely, že hmotnost uváděná v celním prohlášení neodpovídala skutečné hmotnosti dovážených banánů — a přitom neprovádění žádných kontrol, jakož i odmítání těchto orgánů převzít odpovědnost, pokud jde o finanční důsledky pro rozpočet Společenství, nejsou slučitelné s účinnou ochranou vlastních zdrojů ani judikaturou Soudního dvora.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/04, s. 307)
 (2) Nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 253, s. 1; Zvl. vyd. 02/06, s. 3)
 (3) Nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 155, s. 1)
 (4) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 ze dne 22. května 2000, kterým se provádí rozhodnutí 94/728/ES, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 130, s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 169)
 (5) Rozhodnutí Rady ze dne 31. října 1994 o systému vlastních zdrojů Společenství (Úř. věst. L 239, s. 9).


text:
 10.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Vestre Landsret ze dne 5. října 2005 v trestním řízení Anklagemyndigheden proti Uwemu Kayovi Festersenovi
 (Věc C-370/05)
 (2005/C 315/20)
 Jednací jazyk: dánština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Vestre Landsret ze dne 5. října 2005 ve věci Anklagemyndigheden proti Uwemu Kayovi Festersenovi, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 10. října 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Vestre Landsret žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Brání články 43 ES a 56 ES tomu, aby členský stát podmínil nabytí zemědělského pozemku podmínce, aby tam měl nabyvatel trvalý pobyt?
 2)
 Má pro odpověď na první otázku význam skutečnost, že pozemek nemůže být samostatnou jednotkou a že obytná budova na pozemku se nachází v městské části?


text:
 14.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/19
 Žaloba podaná dne 7. listopadu 2011 — El Corte Inglés v. OHIM — Chez Gerard (CLUB GOURMET)
 (Věc T-571/11)
 2012/C 13/41
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: El Corte Inglés, SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: E. Seijo Veiguela, J. L. Rivas Zurdo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Groupe Chez Gerard Restaurants Ltd (Londýn, Spojené království)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. července 2011 ve věci R 1946/2010-1;
 —
 uložil náhradu nákladů řízení žalovanému, jakož i případně vedlejší účastnici, pokud se osobně zúčastní řízení a bude žalobě odporovat.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Groupe Chez Gerard Restaurants Ltd.
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „CLUB GOURMET“ pro výrobky zařazené do tříd 16, 21, 29, 30, 32 a 33
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Národní obrazová ochranná známka „CLUB DEL GOURMET, EN ... El Corte Inglés“, přihlášky národní slovní ochranné známky „EL SITIO DEL GOURMET“ a národní ochranné známky a ochranné známky Společenství „CLUB DEL GOURMET“ pro služby zařazené do třídy 35
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 3 nařízení č. 207/2009 vzhledem k neexistenci nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/20
 Žaloba podaná dne 4. srpna 2006 – Europig v. OHIM (EUROPIG)
 (Věc T-207/06)
 (2006/C 261/38)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Europig (Josselin, Francie) (zástupce: D. Masson, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit napadené rozhodnutí odvolacího senátu ze dne 31. května 2006 (R 1425/2005-4);
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „EUROPIG“, pro výrobky tříd 29 a 30 (přihláška č. 3 816 691)
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí zápisu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c), stejně jako odstavce 2 a 3 nařízení Rady č. 40/94. Žalobce uplatňuje, že ochranná známka, jejíž zápis byl požadován, není popisem označených výrobků, že je plně rozlišovací a že k nabytí rozlišovací způsobilosti označení „Europig“ došlo v každém případě užíváním.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/50
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 18. září 2014 – Radelet v. Evropská komise
 (Věc F-7/13) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci vykonávající služební povinnosti ve třetích zemích - Články 5 a 23 přílohy X služebního řádu - Poskytnutí ubytování orgánem - Souhlas s pronájmem ubytovacích prostor udělený úředníkovi - Žaloba na náhradu škody - Nemajetková újma - Přidělení nepohodlných a zdravotně závadných ubytovacích prostor - Neexistence důkazů“)
 2014/C 421/69
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luc Radelet (Antananarivo, Madagaskar) (zástupce: É. Boigelot, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupkyně: B. Eggers a C. Ehrbar, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Veřejná služba – Návrh na zrušení rozhodnutí, kterým byla zamítnuta stížnost proti rozhodnutí přijatému v odpověď na žádost žalobce, přiděleného k Delegaci Komise v Antananarivu, Madagaskar, kterou se domáhal odškodnění za obtíže s ubytováním ve výše uvedeném městě
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Luc Radelet ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 114, 20.4.2013, s. 47.


text:
 20.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 222/8
 Kasační opravný prostředek podaný dne 19. dubna 2016 společností GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG proti rozsudku Tribunálu (devátého senátu) vydanému dne 4. února 2016 ve věci T-620/11, GFKL Financial Services AG v. Evropská komise
 (Věc C-219/16 P)
 (2016/C 222/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: GFKL Financial Services GmbH, dříve GFKL Financial Services AG (zástupci: Dr. M Schweda, J. Eggers, Dr. M. Knebelsberger, Dr. F. Loose, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise, Spolková republika Německo
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (devátého senátu) ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11 v rozsahu, v němž se žaloba zamítá jako neopodstatněná, a
 zrušil rozhodnutí Evropské komise 26. ledna 2011 o státní podpoře Německa C 7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát (,Sanierungsklausel“), C(2011) 275;
 2.
 podpůrně zrušil rozsudek Tribunálu Evropské unie (devátého senátu) ze dne 4. února 2016 ve věci T-620/11 v rozsahu, v němž se žaloba zamítá jako neopodstatněná, a vrátil věc Tribunálu;
 3.
 uložil odpůrkyni náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka ve svém kasačním opravném prostředku zpochybňuje kvalifikaci klauzule o restrukturalizaci, která je uvedena v čl. 8c odst. 1 písm. a) zákona o dani z příjmu právnických osob (KStG), jakožto selektivní podpory.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje dva důvody:
 První důvod: porušení čl. 107 odst. 1 SFEU
 Klauzule o restrukturalizaci není selektivním opatřením, a tudíž ani podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
 —
 Tribunál měl neprávem za to, že ustanovení o výjimce uvedené v čl. 8c odst. 1 zákona o dani z příjmu právnických osob, podle kterého v určitých případech nabytí podílů dochází k zániku nevyužitých ztrát, je součástí referenčního rámce. Toto ustanovení ve skutečnosti však představuje výjimku z referenčního rámce. Referenční rámec obecně umožňuje vykazování ztrát v následných zdaňovacích obdobích.
 —
 Klauzule o restrukturalizaci má mimoto obecnou povahu, neboť neuděluje žádnou selektivní výhodu. Mezi podniky v potížích, na které se vztahuje klauzule o restrukturalizaci, a dalšími podniky, zejména podniky zdravými, existuje významný rozdíl, a proto se tyto dvě skupiny podniků nenacházejí ve srovnatelné situaci. Tribunál mimoto v rámci posouzení rovného zacházení vycházel z čistě hypotetické situace, přičemž v právní praxi se nelze setkat se skupinou, na kterou Tribunál odkazuje coby na referenční.
 —
 Navíc klauzule o restrukturalizace neupřednostňuje „určité podniky nebo odvětví“. Klauzule o restrukturalizaci se může vztahovat na všechny podniky a automaticky nevylučuje žádnou skupinu podniků. Tato klauzule se neváže k „určité povaze“ podniku, ale k hospodářské operaci, tj. k nabytí za účelem restrukturalizace.
 —
 Klauzuli o restrukturalizaci lze kromě toho zdůvodnit charakterem a obecnými cíli německého daňového systému. Přispívá k realizaci základních zásad německého práva, které se týkají daně z příjmu právnických osob, jako je zásada převodu ztrát a zásada zdanění podle schopnosti nést daňovou zátěž, jakož i obecného fiskálního cíle, kterým je zajišťování udržitelných veřejných příjmů.
 Druhý důvod: porušení zásady ochrany legitimního očekávání
 Rozsudek Tribunálu je v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání, která je zakotvena v unijním právu. Údajný charakter státní podpory, který má klauzule o restrukturalizaci, nebyl totiž zjevný ani pro odborníka s vynaložením nejvyšší péče. Komise nikdy nezpochybňovala podobná pravidla v Německu ani v jiných členských státech EU z důvodu porušení právních předpisů o státní podpoře.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 9. února 2006
 ve spojených věcech C-226/04 a C-228/04 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale amministrativo regionale del Lazio): La Cascina Soc. coop. arl a další proti Ministero della Difesa a dalším a Consorzio G. f. M. proti Ministero della Difesa a dalším (1)
 (Veřejné zakázky na služby - Směrnice 92/50/EHS - Článek 29 první pododstavec písm. e) a f) - Povinnosti poskytovatelů služeb - Placení příspěvků na sociální zabezpečení jakož i daní a poplatků)
 (2006/C 86/11)
 Jednací jazyk: italština
 Ve spojených věcech C-226/04 a C-228/04, jejichž předmětem jsou žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podané Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Itálie), rozhodnutími ze dne 22. dubna 2004, došlými Soudnímu dvoru dne 2. června 2004, v řízeních La Cascina Soc. coop. arl, Zilch Srl (C-226/04) proti Ministero della Difesa, Ministero dell'Economia e delle Finanze, Pedus Service, Cooperativa Italiana di Ristorazione soc. coop. arl (CIR), Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL) a Consorzio G. f. M. (C-228/04) proti Ministero della Difesa, La Cascina Soc. coop. arl, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Schiemann, N. Colneric, K. Lenaerts a E. Juhász (zpravodaj), soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: L. Hewlett, vrchní rada, vydal dne 9. února 2006 rozsudek, jehož výrok je následující:
 Článek 29 první pododstavec písm. e) a f) směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby nebrání vnitrostátním právním předpisům nebo správní praxi, podle kterých poskytovatel služeb, který nesplnil ve lhůtě pro předložení žádosti o účast v soutěži o veřejnou zakázku své povinnosti v oblasti příspěvků na sociální zabezpečení a daní a poplatků uskutečněním odpovídající platby v plném rozsahu, může splnit své povinnosti později
 —
 na základě daňové amnestie nebo úlevách vyhlášených státem nebo
 —
 na základě dohody se správním orgánem za účelem postupného zaplacení nebo zmírnění dluhů nebo
 —
 podáním žaloby ke správnímu nebo soudnímu orgánu,
 za podmínky, že ve lhůtě stanovené vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí prokáže, že využil takových opatření nebo takové dohody nebo že podal takovou žalobu ve lhůtě.
 (1) Úř. věst. C 190, 24.7.2004.


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/42
 Usnesení Soudu prvního stupně ze dne 15. listopadu 2006 – Anheuser-Busch v. OHIM – Budějovický Budvar (BUDWEISER)
 (Věc T-366/05) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUDWEISER - Starší mezinárodní slovní a obrazové ochranné známky BUDWEISER a BUDWEISER BUDVAR - Zamítnutí zápisu - Omezení přihlašovaných výrobků - Žaloba zjevně postrádající právní základ“)
 (2006/C 331/94)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Anheuser-Busch, Inc. (Saint Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupci: V. von Bombard, B. Goebel, A. Renck a A. Pohlmann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Soudem: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika)(zástupce: F. Fajgenbaum, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 11. července 2005 (věc R 514/2004-2), které se vztahuje k námitkovému řízení mezi Budějovickým Budvarem, národním podnikem a Anheuser-Busch, Inc.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Anheuser-Busch, Inc. ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Budějovického Budvaru, národního podniku.
 (1) Úř. věst. C 330, 24.12.2005.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/11
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 23. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Hof van beroep te Antwerpen) – Belgische Staat v. Molenbergnatie NV
 (Věc C-201/04) (1)
 (Celní kodex Společenství - Dodatečné vybrání dovozního nebo vývozního cla - Povinnost sdělit dlužníkovi částku dlužného cla ihned po jejím zaúčtování a před uplynutím lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu - Pojem „odpovídající postup“)
 (2006/C 131/20)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Belgische Staat
 Žalovaná: Molenbergnatie NV
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Hof van Beroep te Antwerpen – Výklad nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1) – Časová použitelnost – Vybrání celního dluhu vzniklého před použitelností nařízení – Výklad článku 221 celního kodexu Společenství – Povinnost sdělit dlužníkovi částku dlužného cla ihned po jejím zaúčtování a provést sdělení před uplynutím lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu
 Výrok
 1)
 Na vybrání, zahájené po dni 1. ledna 1994, celního dluhu vzniklého před uvedeným datem se použijí pouze procesní pravidla obsažená v článcích 217 až 232 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství.
 2)
 Článek 221 odst. 1 nařízení č. 2913/92 vyžaduje, aby částka dovozního nebo vývozního cla byla zaúčtována před jejím sdělením dlužníkovi.
 3)
 Uplynutím lhůty stanovené čl. 221 odst. 3 nařízení č. 2913/92 je nárok na vybrání celního dluhu promlčen, s výhradou výjimky stanovené v témže článku, což znamená že sám celní dluh je promlčen, a tedy zaniká. S ohledem na takto stanovené pravidlo musí být čl. 221 odst. 3, na rozdíl od odstavců 1 a 2 téhož článku, považován za hmotněprávní ustanovení, a nelze jej tedy použít na vybrání celního dluhu vzniklého před dnem 1. ledna 1994. Pokud celní dluh vznikl před dnem 1. ledna 1994, může být upraven pouze pravidly o promlčení platnými k tomuto datu, i kdyby řízení pro vybrání bylo zahájeno po dni 1. ledna 1994.
 4)
 Členské státy nemusejí přijmout zvláštní procesní pravidla týkající se podmínek, za kterých musí být osobě povinné k zaplacení cla sdělena částka dovozního nebo vývozního cla, pokud mohou být na uvedené sdělení uplatněna vnitrostátní procesní pravidla s obecnou působností, která zajišťují adekvátní informovanost osoby povinné k zaplacení cla a která této osobě mohou zaručit obhajobu jejích práv s úplnou znalostí skutkových okolností případu.
 (1) Úř. věst. C 179, 10.7.2004.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/58
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Ford Motor v. OHIM – Alkar Automotive (CA)
 (Věc T-486/07)
 (2008/C 51/105)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ford Motor Co. (Dearborn, Spojené státy) (zástupce: R. Ingerl, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Alkar Automotive SA (Derio, Španělsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 25. října 2007 (věc R 85/2006-4);
 —
 zrušit rozhodnutí námitkového oddělení Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 22. listopadu 2005 (námitky č. B 684052)
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Alkar Automotive SA
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „CA“ mimo jiné pro zboží ve třídách 9, 11 a 12 – přihláška č. 3 186 764
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní a obrazová ochranná známka Společenství „KA“ pro zboží a služby ve třídách 9, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 27, 32 a 37
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek v plném rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, neboť existuje nebezpečí záměny mezi kolidujícími ochrannými známkami z důvodu fonetické a vzhledové podobnosti mezi „KA“ a „CA“,totožnosti zboží a zvýšené rozlišovací způsobilosti starších ochranných známek


text:
 27.9.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/17
 Žaloba podaná dne 21. července 2008 – Fidelio v. OHIM (Hallux)
 (Věc T-286/08)
 (2008/C 247/33)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fidelio KG (Linz, Rakousko) (zástupce: M. Gail, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 21. května 2008 (věc R 632/2007-4);
 —
 uložit Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) náhradu vlastních nákladů jakož i nákladů řízení žalobkyně.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Hallux“ pro výrobky zařazené do tříd 10, 18 a 25 (přihláška č. 5 245 147)
 Rozhodnutí průzkumového referenta: částečné zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: částečné vyhovění odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (1), neboť zápisu přihlašované ochranné známky nebrání ve vztahu k výrobkům „ortopedické pomůcky“ a „obuv“ absolutní důvody pro zamítnutí zápisu.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 29.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Hovrätten för Övre Norrland ze dne 22. srpna 2005 ve věci Fredrik Granberg proti Ministère public (Státní zastupitelství)
 (Věc C-330/05)
 (2005/C 271/31)
 Jednací jazyk: švédština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Hovrätten för Övre Norrland ze dne 22. srpna 2005 ve věci Fredrik Granberg proti Ministère public (Státní zastupitelství), které došlo kanceláři Soudního dvora dne 6. září 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Hovrätten för Övre Norrland žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1)
 Umožňuje čl. 9 odst. 3 směrnice 92/12 členským státům vyloučit obecným ustanovením mazut z rozsahu působnosti článku 8 směrnice, takže členský stát může stanovit, že jednotlivec, který koupil sám a pro své potřeby mazut ve členském státě, kde bylo dané zboží propuštěno pro domácí spotřebu, a který toto zboží sám přepravil do členského státu určení, je povinen uhradit spotřební daň v posledně uvedeném státě, bez ohledu na způsob, jímž byl mazut přepraven?
 2)
 V případě, že bude na otázku 1 odpovězeno kladně, je čl. 9 odst. 3 směrnice 92/12 slučitelný se zásadou volného pohybu zboží zakotvenou ve Smlouvě o ES, jakož i se zásadou proporcionality, s tím, že čl. 9 odst. 3 směrnice má zřejmě za cíl vést jednotlivce k tomu, aby se zdrželi přepravy minerálních olejů, když stanoví výjimku od obecného pravidla, podle nějž platí, že je u výrobků, které jednotlivci nakoupí pro svou vlastní potřebu a sami je přepraví, vybírána spotřební daň ve členském státě, kde byly výrobky zakoupeny? Je takový cíl slučitelný s právním základem směrnice, dovolávaným Radou, nebo je čl. 9 odst. 3 směrnice protiprávní?
 3)
 V případě, že bude na otázku 1 odpovězeno záporně, představuje přeprava 3 000 litrů mazutu, uskutečněná jednotlivcem, ve třech nádržích společně nazývaných „velké nádrže pro volně ložené zboží“, které mohou být schváleny pro odbornou přepravu nebezpečného zboží, zejména v tekuté podobě naloženy na lehké nákladní auto, neobvyklý způsob přepravy ve smyslu čl. 9 odst. 3 směrnice 92/12?
 4)
 Je slučitelné s čl. 7 odst. 4 směrnice 92/12, aby přijal členský stát ustanovení, podle něhož jednotlivec, který koupil sám a pro své potřeby mazut v členském státě, kde bylo dané zboží propuštěno pro domácí spotřebu, a který toto zboží sám přepravil do členského státu určení neobvyklým způsobem přepravy ve smyslu čl. 9 odst. 3 směrnice, je povinen zřídit záruku k zajištění platby spotřební daně, jakož i mít u sebe při přepravě zjednodušený doprovodný dokument a důkaz o zřízení záruky na platbu spotřební daně?


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/10
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 29. června 2010 — Evropská komise v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-526/08) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Přípustnost - Non bis in idem - Překážka věci rozsouzené - Články 226 ES a 228 ES - Článek 29 jednacího řádu - Jednací jazyk - Směrnice 91/676/EHS - Ochrana vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů - Neslučitelnost vnitrostátních opatření s pravidly upravujícími období, podmínky a techniky používání hnojiv - Minimální kapacita pro skladování hnoje - Zákaz používání hnojiv na velmi strmých pozemcích - Techniky umožňující zajistit jednotné a efektivní používání hnojiv)
 2010/C 234/14
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán, N. von Lingen a B. Smulders, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupci: C. Schiltz, zmocněnec, P. Kinsch, avocat)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí právních a správních opatření nezbytných k úplnému a správnému dosažení souladu s články 4 a 5 ve vzájemném spojení s přílohou II A(1) a přílohou III 1(1), přílohou II A(5) a přílohou III 1(2), přílohou II A(2) a přílohou II A(6) směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (Úř. věst. L 375, s. 1; Zvl. vyd. 15/02, s. 68) — Postupy, podmínky a období pro rozšiřování hnojiv — Minimální kapacita pro skladování hnoje — Zákaz používání hnojiv na velmi strmých pozemcích — Techniky umožňující zajistit jednotné a účinné používání hnojiv
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s články 4 a 5 směrnice Rady 91/676 ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů ve spojení s přílohou II A body 1, 2, 5 a 6 a přílohou III odst. 1 body 1 a 2 této směrnice, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.