text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/25
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. července 2009 společností Edwin Co. Ltd proti rozsudku Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 14. května 2009 ve věci T-165/06, Elio Fiorucci v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-263/09 P)
 2009/C 220/51
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Edwin Co. Ltd (zástupci: D. Rigatti, M. Bertani, S. Verea, K. P. Muraro, M. Balestriero, avvocati)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Elio Fiorucci
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek;
 —
 uložil E. Fioruccimu, aby navrhovatelce nahradil náklady řízení v prvním stupni a v řízení o kasačním opravném prostředku, nebo v případě, že by měl být kasační opravný prostředek zamítnut (quid non), uložil, že mají být tyto náklady rozděleny.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Zaprvé, napadený rozsudek porušuje nebo nesprávně používá čl. 52 odst. 2 písm. a) nařízení o ochranné známce společenství (dále jen „NOZS“) (1). Relativní důvod neplatnosti, jenž na základě tohoto ustanovení vede k neplatnosti zápisu ochranné známky, která je tvořena jménem jiné osoby, než je přihlašovatel, spočívá v tom, že žadatel o takové prohlášení neplatnosti je podle vnitrostátního práva majitelem výlučného práva používat toto jméno. Nicméně, podle čl. 8 odst. 3 CPI (2), kterého se dovolává další účastník řízení, nemá E. Fiorucci žádné takové právo. Článek 8 odst. 3 mu pouze přiznává nárok na registraci označení „Elio Fiorucci“, který nicméně nemůže nikdy vykonat, protože takto přihlášená ochranná známka by byla v konfliktu se slovní ochrannou známkou „Fiorucci“, na kterou má právo společnost Edwin. Za těchto podmínek prohlásil Soud ochrannou známku „Elio Fiorucci“ společnosti Edwin za neplatnou na základě důvodu neplatnosti, který neexistuje a nikdy nebude moci existovat. To představuje porušení čl. 52 odst. 2 písm. a) NOZS nebo nesprávné použití tohoto ustanovení, které může být při správném výkladu použito jen tehdy, když je žadatel o prohlášení neplatnosti již majitelem výlučného práva pro užívání vlastního jména jako ochranné známky (nebo má přinejmenším možnost toto právo získat).
 2.
 Napadený rozsudek porušuje dále čl. 8 odst. 3 CPI, resp. jej nesprávně uplatňuje. Na rozdíl od zjištění Soudu je toto ustanovení používáno pouze na jména osob, které se stala známými v nekomerční oblasti, a nemůže se tedy použít na patronymikum „Elio Fiorucci“, které na základě skutkových zjištění, jež nemohou být v tomto řízení zpochybněna, se původně stalo známým v komerční oblasti.
 Výklad čl. 8 odst. 3 přibližuje především jeho znění, které stanoví, že ochrana stanovená v tomto ustanovení je vyhrazena výslovně pro jména osob, která se stala známými v „umělecké, literární, vědecké, politické a sportovní oblasti“. Tento výsledek je krom toho potvrzen systematickou analýzou italského práva ochranných známek, ze které vyplývá, že proslulost získaná v komerční oblasti je chráněna čl. 12 odst. 1 písm. b) a f) CPI, zatímco čl. 8 odst. 3 CPI platí jen pro proslulost získanou původně v nekomerční oblasti. Rovněž současné použití obou ustanovení na stejné označení není možné, protože by jinak vznikla dvě výlučná, navzájem neslučitelná práva z ochranné známky. Tím, že E. Fiorucci přihlásil své vlastní příjmení jako ochrannou známku (a pak jej postoupil společnosti Edwin), využil všechny prostředky, aby zúročil svou proslulost pro obchodní účely. Nemůže se tedy pro uplatnění neplatnosti ochranné známky „Elio Fiorucci“ patřící společnosti Edwin odvolávat na čl. 8 odst. 3 CPI.
 Výklad čl. 8 odst. 3 CPI, který navrhuje společnost Edwin, se shoduje rovněž se smyslem a účelem tohoto ustanovení, které má zamezit parazitování ze strany osoby, která přihlásí označení, které se stalo známým díky jiné osobě. Společnosti Edwin ale není možné takové parazitování vytýkat, protože získáním ochranné známky „Fiorucci“ za značnou částku draze koupila právo využívat proslulost spojenou se jménem známého milánského módního návrháře.
 Argumentace Soudu, že ochrana stanovená v čl. 8 odst. 3 CPI jde dále než ochrana proslulosti, která byla získána označením v komerční oblasti a nepřekrývá se s ní, není přesvědčivá. Podle rozhodné italské literatury není právní nárok na přihlášku označení, které získalo proslulost v nekomerční oblasti podle čl. 8 odst. 3 CPI, absolutní. Především ale tato ochrana nejde dál než ta, kterou přiznává čl. 12 odst. 1 písm. b) a f) CPI pro označení, která jsou známá nebo získala proslulost v komerční oblasti. Skutečnost, že oblasti působnosti těchto ustanovení se překrývají, potvrzuje znovu, že nemohou být použita konkurenčně.
 Na rozdíl od povrchního závěru Soudu je z pečlivé a podrobné analýzy italské právní literatury k čl. 8 odst. 3 CPI [dříve čl. 21 odst. 3 písm. m)] jasné, že toto ustanovení je podle převažujícího mínění použitelné jen na označení, která získala proslulost v nekomerční oblasti. To je potvrzeno několika rozsudky italských soudů, které byly do současnosti vydány v souvislosti s čl. 8 odst. 3 CPI.
 Argumentace Soudu, že jelikož E. Fiorucci získal proslulost i v nekomerční oblasti (v oblastech umění, kultury, ekologie a péče o děti), může se v každém případě dovolávat ochrany podle čl. 8 odst. 3 CPI, je také nepřesvědčivá. Podle převažující italské právní literatury se nemůže v případě, že již jinou osobou přihlášený a známý patronymikon nabyl proslulost v nekomerční oblasti, jeho majitel (zde Elio Fiorucci) dovolávat čl. 8 odst. 3 CPI, protože ochrana majitele (zde společnost Edwin) dříve přihlášené ochranné známky (zde označení „Fiorucci“) má přednost.
 3.
 Napadený rozsudek je dále protiprávní kvůli nedostatku odůvodnění, protože Soud nepřezkoumal argumenty a důkazy, kterými společnost Edwin potvrdila své tvrzení, že měla souhlas Elia Fiorucciho pro přihlášku jako patronymika jako ochranné známky. Podpůrně společnost Edwin tvrdí, že pokud by byl Soudní dvůr toho názoru, že ani on ani Soud není příslušný pro přezkum této otázky, musí věc výslovně postoupit odvolacímu senátu (nebo jinému oddělení) OHIM (což Soud neučinil), jak je to uvedeno v čl. 63 odst. 6 NOZS a čl. 1d nařízení (ES) č. 216/96 (3).
 4.
 Napadený rozsudek je rovněž protiprávní kvůli porušení článku 63 NOZS, resp. nesprávnému použití tohoto ustanovení a kvůli odepření spravedlnosti, protože Soud nesprávně nepřezkoumal argument společnosti Edwin, že získala od společnosti Fiorucci s.p.a. faktickou ochrannou známku (nebo přinejmenším podobné právo na uplatnění proslulosti) patronymika „Elio Fiorucci“. Podpůrně společnost Edwin uplatňuje, že pokud by byl Soudní dvůr toho názoru, že ani on ani Soud není příslušný pro přezkum této otázky, musí věc výslovně postoupit odvolacímu senátu (nebo jinému oddělení) OHIM (což Soud neučinil), jak je to uvedeno v čl. 63 odst. 6 NOZS a čl. 1d nařízení (ES) č. 216/96.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Italský zákon o duševním vlastnictví.
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 216/96 ze dne 5. února 1996, kterým se stanoví jednací řád odvolacích senátů Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (Úř. věst. L 28, s. 11; Zvl. vyd. 17/01, s. 221).


text:
 14.1.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 10/29
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2005 – MyTravel v. Komise
 (Věc T-403/05)
 (2006/C 10/57)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: MyTravel Group plc (Rochdale, Velká Británie) (zástupci: D. Pannick, QC, A. Lewis, barrister, M. Nicholson, S. Cardell, B. McKenna, solicitoři)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise, v celém rozsahu nebo podpůrně v takovém rozsahu, v němž Soud určí, obsažené ve dvou dopisech poradci žalobkyně ze dne 5. září 2005 a 12. října 2005, odepřít žalobkyni přístup ke zprávě vyhotovené Komisí v důsledku rozhodnutí Soudu prvního stupně ze dne 6. června 2002 ve věci T-342/99, Airtours v. Komise, v němž Soud určí, jakož i k několika návrhům, podkladům a poznámkám, týkajícím se buď přípravy této zprávy nebo jsou obsažené ve spisu, týkajícího se rozhodnutí Komise, které bylo zrušeno výše uvedeným rozsudkem;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně, dříve „Airtours plc.“, podala žalobu, ve které požadovala zrušení rozhodnutí Komise, týkajícího se spojení žalobkyně s jinou společností. Soud svým rozsudkem ve věci T-342/99, Airtours v. Komise zrušil toto rozhodnutí, jak bylo požadováno žalobkyní. Žalobkyně následně podala jinou žalobu (věc T-212/03, My Travel v. Komise) na náhradu škody vzniklé z důvodů pochybení Komise a porušení práva Společenství při jejím rozhodování ve věci, ve které bylo rozhodnutí zrušeno.
 V souvislosti s tímto druhým řízením žádá žalobkyně, která se opírá o nařízení č. 1049/2001 (1), Komisi o umožnění přístupu ke zprávě vyhotovené službami Komise po vydání rozsudku, jakož i k několika návrhům, podkladům a poznámkám, týkajícím se přípravy této zprávy nebo obsaženým ve spisu, týkajícího se rozhodnutí Komise, které bylo zrušeno. Napadeným rozhodnutím zamítla Komise žádost žalobkyně vzhledem k tomu, že se mají uplatnit výjimky v čl. 4 odst. 2 a 3 nařízení 1049/2001, týkající se ochrany soudního řízení a právního poradenství, cílů inspekce, vyšetřování a auditu nebo ohrožení rozhodovacího procesu.
 Žalobkyně žádá o zrušení tohoto rozhodnutí. V podrobnostech napadá tvrzení Komise, že určité dokumenty by neměly být zpřístupněny z důvodu ochrany soudního řízení, a má za to, že Komisi nemá být umožněno opírat se o požadavek ochrany starších soudních řízení, jako jsou řízení ve věci T-342/99, která jsou již uzavřena, aby zabránila zveřejnění dokumentů, které jsou zásadní pro dosažení spravedlivého rozhodnutí v samostatných probíhajících řízeních.
 S ohledem na ochranu vyšetřování žalobkyně tvrdí, že posudek Komise, týkající se zamýšleného spojení, není pro účely výjimky vyšetřováním, a že výjimka se neuplatní na vnitřní vyšetřování ani se v žádném případě neuplatní na vyšetřování, která jsou uzavřena. Dále má žalobkyně za to, že zpřístupnění by neohrozilo účel vyšetřování v podobných řízeních o spojování. Žalobkyně rovněž odmítá tvrzení Komise, že vnitřní audit zaměřený na modernizaci správních procesů nemůže být nezávislý, pokud byly jeho doporučení a závěry zveřejněny.
 Konečně má žalobkyně za to, že Komise neprokázala, že zpřístupnění by vážně ohrozilo její budoucí rozhodovací praxi, neboť zpráva, o jejíž zpřístupnění bylo žádáno, se netýká způsobu, jakým bude rozhodováno v budoucnosti, ale způsobu, jakým bylo nesprávně rozhodováno v minulosti, transparentnost nemůže být srovnávána s nepřípustným vnějším tlakem a požadované zpřístupnění by nemělo vliv na stabilitu právního řádu Společenství.
 Žalobkyně závěrem tvrdí, že existuje převažující veřejný zájem na zpřístupnění požadovaných dokumentů.
 (1) Úř. věst. L 145, 31.05.2001, s. 43

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 18.4.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 90/22
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 10. března 2009 – Aker Warnow Werft a Kvaerner v. Komise
 (Věc T-68/05) (1)
 („Státní podpory - Lodní stavitelství - Bývalá Německá demokratická republika - Podpory vyplacené na pokrytí ztrát ze smluv na stavbu lodí - Podpory související s konkurenceschopností - Neprovedení nadměrného vyplacení“)
 2009/C 90/34
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Aker Warnow Werft GmbH (Rostock, Německo); a Kvaerner ASA (Oslo, Norsko) (zástupci: původně M. Schütte, avocat, a B. Immenkamp, solicitor, poté M. Schütte)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Kreuschitz a L. Flynn, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2005/374/ES ze dne 20. října 2004 o státní podpoře poskytnuté Německem loděnici Kvaerner Warnow Werf (Úř. věst. L 120, s. 21).
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise 2005/374/ES ze dne 20. října 2004 o státní podpoře poskytnuté Německem loděnici Kvaerner Warnow Werft se zrušuje.
 2)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé Aker Warnow Werft GmbH a Kvaerner ASA.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2005.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/7
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 23. prosince 2015 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Conseil d'État – Francie) – Air France-KLM, dříve Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, dříve Brit Air (C-289/14) v. Ministère des Finances et des Comptes publics
 (Spojené věci C-250/14 a C-289/14) (1)
 („DPH - Uskutečnění zdanitelného plnění a vznik daňové povinnosti - Letecká doprava - Koupená, ale nevyužitá letenka - Poskytování přepravní služby - Vystavení letenky - Okamžik odvedení daně“)
 (2016/C 068/09)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelky: Air France-KLM, dříve Air France (C-250/14), Hop!-Brit Air SAS, dříve Brit Air (C-289/14)
 Odpůrce: Ministère des Finances et des Comptes publics
 Výrok
 1)
 Článek 2 bod 1 a čl. 10 odst. 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 1999/59/ES ze dne 17. června 1999, poté směrnice Rady 2001/115/ES ze dne 20. prosince 2001, musí být vykládány v tom smyslu, že vystavení letenek leteckými společnostmi podléhá dani z přidané hodnoty, jestliže cestující nevyužili vystavené letenky a nemohou dosáhnout vrácení jejich ceny.
 2)
 Článek 2 bod 1 a čl. 10 odst. 2 první a druhý pododstavec šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 1999/59, poté směrnice 2001/115, musí být vykládány v tom smyslu, že povinnost odvést daň z přidané hodnoty, která byla zaplacena při koupi letenky cestujícím, který ji nevyužil, vzniká v okamžiku přijetí platby za cenu letenky, ať již samotnou leteckou společností, třetí osobou jednající jejím jménem a na její účet nebo třetí osobou jednající vlastním jménem, avšak na účet letecké společnosti.
 3)
 Článek 2 bod 1 a čl. 10 odst. 2 šesté směrnice 77/388, ve znění směrnice 1999/59, poté směrnice 2001/115, musí být vykládány v tom smyslu, že v případě, že třetí osoba prodává letenky letecké společnosti na její účet v rámci smlouvy o franšíze a za vystavené a propadlé letenky jí hradí paušální částku vypočítanou jako procentní podíl ročního obratu realizovaného na odpovídajících leteckých linkách, je tato částka zdanitelná jakožto protiplnění za uvedené letenky.
 (1) Úř. věst. C 253, 4.8.2014.
 Úř. věst. C 261, 11.8.2014.


text:
 7.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Düsseldorf (Německo) dne 18. května 2015 – combit Software GmbH v. Commit Business Solutions Ltd
 (Věc C-223/15)
 (2015/C 294/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Düsseldorf
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: combit Software GmbH
 Žalovaná: Commit Business Solutions Ltd
 Předběžné otázky
 (1)
 Jaké důsledky má pro posouzení nebezpečí záměny slovní ochranné známky Společenství, je-li z hlediska průměrného spotřebitele určité části členských států zvuková podobnost ochranné známky Společenství s označením, jemuž je vytýkáno, že porušuje ochrannou známku, neutralizována významovým rozdílem, avšak z hlediska průměrného spotřebitele jiných členských států nikoli:
 a)
 Je pro posouzení nebezpečí záměny relevantní hledisko jedné či druhé části nebo hledisko fiktivního průměrného spotřebitele všech členských států?
 b)
 Je nutno konstatovat či odmítnout porušení ochranné známky Společenství pro celé území Evropské unie, existuje-li nebezpečí záměny jen v určité části, nebo je nutno v tomto případě rozlišovat mezi jednotlivými členskými státy?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (kodifikované znění) (Úř. věst. L 78, s. 1).


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 13. listopadu 2014 – Riccardo Nencini v. Evropský parlament
 (Věc C-447/13 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Poslanec Evropského parlamentu - Příspěvky na krytí výdajů vzniklých při plnění parlamentních povinností - Vydání bezdůvodného obohacení - Navrácení - Promlčení - Přiměřená lhůta“)
 (2015/C 016/09)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Riccardo Nencini (zástupce: M. Chiti, advokát)
 Další účastník řízení: Evropský parlament (zástupci: S. Seyr a N. Lorenz, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie, Nencini v. Parlament (T-431/10 a T-560/10, EU:T:2013:290), se zrušuje v rozsahu, v němž se týká věci T-560/10.
 2)
 Rozhodnutí generálního tajemníka Evropského parlamentu ze dne 7. října 2010 o navrácení některých částek, jež byly Riccardu Nencinimu, bývalému poslanci Evropského parlamentu, vyplaceny na náhradu cestovních výdajů a výdajů na parlamentní asistenci, jakož i oznámení o dluhu generálního ředitele finančního ředitelství Evropského parlamentu č. 315653 ze dne 13. října 2010, se zrušují.
 3)
 Evropský parlament ponese vlastní náklady řízení a nahradí tři čtvrtiny nákladů řízení vynaložených Riccardem Nencinim v rámci tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.
 4)
 Evropský parlament ponese náklady řízení v prvním stupni ve věci T-560/10.
 5)
 Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.
 (1) Úř. věst. C 304, 19.10.2013.


text:
 26.10.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 354/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. července 2015 společností Skype proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 5. května 2015 ve věci T-183/13, Skype v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-382/15 P)
 (2015/C 354/17)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Skype (zástupci: A. Carboni, M. Browne, Solicitors)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Sky IP International Ltd, Sky plc
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ze dne 5. května 2015 ve věci T-183/13 v plném rozsahu a vrátit OHIM přihlášku k zápisu za účelem pokračování řízení; a
 —
 uložit OHIM a případným vedlejším účastníkům v tomto řízení náhradu vlastních nákladů řízení a nákladů účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelky) v tomto řízení, jakož i (i) v řízení před Tribunálem ve věci T-183/13, (ii) před čtvrtým odvolacím senátem ve věci R 2398/2010-4; a (iii) v námitkovém řízení B 812 380 před námitkovým oddělením.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uplatňuje jako jediný důvod kasačního opravného prostředku porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (1) v rozsudku ve věci T-183/13 týkající se přihlášky ochranné známky Společenství č. 3 660 065 („napadená ochranná známka“). Tribunál se dopustil následujících pochybení ve svém rozhodnutí potvrdit nebezpečí záměny konstatované žalobkyní:
 1.
 při posuzování podobnosti výrobků a služeb napadené ochranné známky a starší ochranné známky vedlejšího účastníka řízení dospěl Tribunál k nesprávnému seznamu služeb napadené ochranné známky;
 2.
 učinil nesprávné skutkové zjištění ohledně charakteristických znaků relevantní veřejnosti, neboť nezohlednil skutečnost, že služba Skype navrhovatelky se k datu, kdy byla podána přihláška k zápisu sporné ochranné známky, zakládala na velmi nové a inovativní formě technologie („relevantní datum“), a že tudíž relevantní veřejnost disponovala nadprůměrnými odbornými technickými znalostmi a zvýšenou schopností rozlišovat mezi ochrannými známkami;
 3.
 ze skutečnosti, že navrhovatelka uznala totožnost služeb spadajících pod napadenou ochrannou známku s některými službami spadajícími pod starší ochrannou známku, nesprávně dovodil závěr, že uznala i vyšší rozlišovací způsobilost nebo lepší pověst starší ochranné známky v překrývajících se oblastech se specifikací napadené ochranné známky k relevantnímu datu;
 4.
 opakovaně se dopustil nesprávného právního posouzení při hodnocení přezkumu optické, akustické a koncepční podobnosti dotčených ochranných známek, zejména tím, že vycházel z nesprávné právní fikce, že průměrný spotřebitel čte jednotlivá krátká slova zleva doprava, a tím, že přikládal nepřiměřený význam náhodné okolnosti, že obě ochranné známky začínají písmeny S-K-Y, jakož i tím, že dospěl k nesprávnému závěru, že rozdílný koncept těchto ochranných známek vyvažuje případnou optickou nebo akustickou podobnost;
 5.
 dopustil se dvou závažných pochybení, neboť potvrdil tvrzení odpůrce, že starší ochranná známka má vyšší rozlišovací způsobilost pokud jde o výrobky a služby mimo „jádro“ služeb televizního vysílání vedlejšího účastníka řízení: zaprvé pro účely určení rozlišovací způsobilosti jiných služeb nesprávně vycházel z užívání starší ochranné známky, pokud jde o „jádro“ služeb vedlejšího účastníka řízení; zadruhé zohlednil důkazy užívání pocházející z pozdější doby než je relevantní datum;
 6.
 několikrát pochybil, když při celkovém posouzení nebezpečí záměny nezohlednil:
 i.
 dobré jméno, které měla napadená ochranná známka k relevantnímu datu; a
 ii.
 skutečné důkazy, že dotčené ochranné známky pokojně koexistovaly na trhu více než deset let, aniž by vedlejší účastník řízení podal žalobu pro porušení, což představuje silný argument ve prospěch neexistence nebezpečí záměny k relevantnímu datu.
 V důsledku toho navrhovatel požaduje, aby Soudní dvůr: (1) zrušil rozhodnutí Tribunálu ve věci T-183/13 a vrátil odpůrci přihlášku k zápisu za účelem pokračování řízení; a (2) uznal náklady řízení navrhovatelky.
 (1) Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1.


text:
 13.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/41
 Žaloba podaná dne 31. ledna 2017 – CLF v. Parlament
 (Věc T-54/17)
 (2017/C 078/56)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Coalition for Life and Family (CLF) (Brusel, Belgie) (zástupce: Rechtsanwalt P. Richter)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil článek I.4.1. rozhodnutí žalovaného ze dne 12. prosince 2016 (č. FINS-2017-16), které se týká snížení částky předběžného financování na 33 % nevyšší stanovené částky, jakož i nařízení poskytnutí jistoty;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod, kterým uplatňuje porušení Smluv, jakož právních norem, které je třeba uplatnit při jejich provádění:
 —
 Žalobkyně uplatňuje, že rozlišování učiněné žalovaným mezi politickými stranami na evropské úrovni, které byly založeny teprve nedávno a politickými stranami, které existují již delší dobu, představuje porušení obecné zásady rovnosti v unijním právu.
 —
 Dále, v případě finančních podpor nízké hodnoty nelze podle čl. 134 odst. 2 nařízení (EU, EURATOM) č. 966/2012 (1), jakož i podle čl. 206 odst. 1 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 (2) vyžadovat poskytnutí jistoty.
 —
 Krom toho neexistuje zájem žalovaného na zajištění jeho financování, jelikož žalobkyně je zastoupena poslanci vnitrostátních Parlamentů v dostatečném počtu členských států a není tedy třeba se obávat ztráty jejího postavení jako evropské strany na politické úrovni.
 —
 Krom toho neexistují žádné indicie, proč by měl žalovaný pochybovat o tom, zda žalobkyně dodržuje základní unijní hodnoty.
 —
 Konečně, opatření jsou nepřiměřená, jelikož žalobkyně nemůže poskytnout jistotu a odebrání finanční podpory ohrožuje její hospodářskou existenci, což vede k narušení soutěže mezi politickými stranami. Toto představuje závažný zásah do základních práv žalobkyně na svobodu projevu a sdružování (článek 11 a 12 Listiny základních práv Evropské unie).
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a zrušuje nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. L 298, 26.10.2012, s. 1),
 (2) Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 ze dne 29. října 2012 o prováděcích pravidlech k nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie (Úř. věst. L 362, 31.12.2012, s. 1).


text:
 28.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 163/9
 Žaloba podaná dne 13. ledna 2014 Kontrolním úřadem ESVO proti Islandu
 (Věc E-4/14)
 (2014/C 163/08)
 Dne 13. ledna 2014 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený Gjermundem Mathisenem a Auður Ýr Steinarsdóttir, kteří jednali jako zástupci Kontrolního úřadu ESVO (se sídlem na adrese Rue Belliard 35, 1040 Brusel, Belgie), k Soudnímu dvoru ESVO žalobu proti Islandu.
 Kontrolní úřad ESVO požaduje, aby Soudní dvůr ESVO:
 1.
 prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení aktu uvedeného v bodě 4 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh) a začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ESVO ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti vyplývající z článku 21 uvedeného aktu a z článku 7 Dohody o EHP;
 2.
 uložil Islandu úhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkový rámec a žalobní důvody:
 —
 žaloba uvádí, že Island nejpozději do 26. srpna 2013 nevyhověl odůvodněnému stanovisku Kontrolního úřadu ESVO ze dne 26. června 2013 týkajícímu se skutečnosti, že Island do svého vnitrostátního právního řádu neprovedl směrnici Evropského parlamentu a Rady 2007/23/ES ze dne 23. května 2007 o uvádění pyrotechnických výrobků na trh („akt“) uvedenou v bodě 4 kapitoly XXIX přílohy II Dohody o Evropském hospodářském prostoru a začleněnou do této dohody protokolem 1 k této dohodě,
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti vyplývající z článku 21 aktu a z článku 7 Dohody o EHP, neboť ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení aktu nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu ESVO.


text:
 15.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/16
 Žaloba podaná dne 22. března 2013 — Španělské království v. Rada Evropské unie
 (Věc C-147/13)
 2013/C 171/31
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupci: S. Centeno Huerta a E. Chamizo Llatas, zmocněnci)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Zrušit nařízení Rady (EU) č. 1260/2012 (1) ze dne 17. prosince 2012, kterým se provádí posílená spolupráce v oblasti vytvoření jednotné patentové ochrany, pokud jde o příslušná ustanovení o překladu a uložit Radě náhradu nákladů řízení;
 —
 podpůrně zrušit články 4 a 5, čl. 6 odst. 2 a čl. 7 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 1260/2012 ze dne 17. prosince 2012, kterým se provádí posílená spolupráce v oblasti vytvoření jednotné patentové ochrany, pokud jde o příslušná ustanovení o překladu a uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1)
 Porušení zásady nediskriminace zavedením systému diskriminujícího subjekty, jejichž jazykem není angličtina, francouzština nebo němčina, neboť jde o systém nepřiměřený sledovanému cíli.
 2)
 Nedostatek právního základu článku 4, neboť upravuje překlad v případě sporu, který neovlivňuje přímo jazykový režim rozhodnutí podle čl. 118 odst. 2 SFEU.
 3)
 Porušení zásady právní jistoty.
 4)
 Porušení judikatury Meroni tím, že na Evropský patentový úřad byla delegována správa systému náhrad (článek 5) a zveřejnění překladů (čl. 6 odst. 2).
 5)
 Porušení zásady autonomie unijního práva provázáním uplatňování nařízení se vstupem v platnost Dohody o Jednotném patentovém soudu.
 (1) Úř. věst. L 361, s. 89


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/5
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 27. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-115/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/27/ES - Hromadně vyráběné léčivé přípravky - Humánní léčivé přípravky - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 283/07)
 Jednací jazyk: čeština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Stromsky a M. Šimerdová, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika (zástupce: T. Boček, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí ve stanovené lhůtě veškerých předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 136, s. 34; Zvl. vyd. 13/34, s. 262)
 Výrok
 1)
 Česká republika tím, že ve stanovené lhůtě nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 3 této směrnice.
 2)
 České republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 95, 28.4.2007.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/50
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 13. června 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Arbeitsgericht Nienburg — Německo) — Bianca Brandes v. Land Niedersachsen
 (Věc C-415/12) (1)
 (Sociální politika - Směrnice 2003/88/ES - Nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok - Rámcová dohoda o částečném pracovním úvazku - Pracovník s plným pracovním úvazkem, který nemohl využít nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok během referenčního období - Přechod tohoto pracovníka na režim částečného pracovního úvazku - Vnitrostátní ustanovení nebo praxe stanovící snížení počtu dříve nabytých dnů placené dovolené poměrně k počtu pracovních dnů v týdnu v rámci částečného pracovního úvazku)
 2013/C 225/89
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Arbeitsgericht Nienburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Bianca Brandes
 Žalovaný: Land Niedersachsen
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Arbeitsgericht Nienburg — Výklad ustanovení 4 bodů 1 a 2 přílohy směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (Úř. věst. L 14, s. 9), ve znění směrnice Rady 98/23/ES ze dne 7. dubna 1998 (Úř. věst. L 131, s. 10) — Zaměstnanec přecházející z plného pracovního úvazku na částečný pracovní úvazek — Právní úprava členského státu, která v takovém případě umožňuje přepočítat nárok na dovolenou za kalendářní rok nabytou, avšak nevyužitou v rámci plného pracovního úvazku, což vede ke snížení počtu dní dovolené
 Výrok
 Relevantní unijní právo, zejména čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby, a ustanovení 4 bod 2 rámcové dohody o částečném pracovním úvazku, která byla uzavřena dne 6. června 1997 a je obsažena v příloze směrnice Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o Rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, ve znění směrnice Rady 98/23/ES ze dne 7. dubna 1998, musí být vykládáno v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním ustanovením nebo praxi, o jaké jde v původním řízení, podle kterých je počet dnů placené dovolené za kalendářní rok, které pracovník s plným pracovním úvazkem nemohl vyčerpat během referenčního období, z důvodu, že tento pracovník přešel na režim částečného pracovního úvazku, snížen poměrně k rozdílu mezi počtem pracovních dnů v týdnu, které tento pracovník odpracoval před takovým přechodem na částečný pracovní úvazek a počtem dnů, které odpracoval po tomto přechodu.
 (1) Úř. věst. C 366, 24.11.2012.


text:
 9.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/48
 Žaloba podaná dne 7. listopadu 2016 – Hércules Club de Fútbol v. Komise
 (Věc T-766/16)
 (2017/C 006/60)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hércules Club de Fútbol, SAD (Alicante, Španělsko) (zástupci: S. Rating a Y. Martínez Mata, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise C(2016) 4060 final a
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem napadeného rozhodnutí je v souvislosti se žalobkyní půjčka ve výši 18 milionů eur poskytnutá jedním soukromoprávním subjektem jinému soukromoprávnímu subjektu, konkrétně nadaci Fundación de la Comunidad Valenciana Hércules de Alicante, která velkou část půjčené částky použila k úpisu akcií fotbalového klubu Hércules CF v rámci zvyšování základního kapitálu. Ručitelem za tuto půjčku byl veřejnoprávní finanční subjekt Institut Valencià de Finances.
 Podle Komise byl Hércules FC v důsledku této operace příjemcem státní podpory spočívající v rozdílu mezi skutečnými náklady na půjčku s ručitelem a náklady, za které by byla poskytnuta za určitých daných tržních podmínek, a běžící ode dne přiznání do dne přijetí rozhodnutí.
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z nesprávného uplatnění sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk.
 —
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že není „podnikem v obtížích“ ve smyslu pokynů z roku 2004 a že v poskytnutém ručení bylo řešeno riziko nesplácení i protizáruka za půjčku.
 2.
 Druhý žalobní důvod, uváděný podpůrně, vycházející z neexistence dopadu na hospodářskou soutěž a na obchod mezi členskými státy.
 —
 Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Hércules CF nemohl být účastníkem hospodářské soutěže v Evropě a že z údajné podpory neměl žádnou konkurenční výhodu.
 3.
 Třetí žalobní důvod, taktéž uváděný podpůrně, vycházející z nesprávného vyčíslení domnělé podpory.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/52
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. října 2015 – Société des produits Nestlé v. OHIM (NOURISHING PERSONAL HEALTH)
 (Věc T-336/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka NOURISHING PERSONAL HEALTH - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009 - Povinnost zkoumat skutkové okolnosti i bez návrhu - Článek 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009“)
 (2015/C 398/66)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Société des produits Nestlé SA (Vevey, Švýcarsko) (zástupci: A. Jaeger-Lenz, A. Lambrecht a S. Cobet-Nüse, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 12. března 2014 (věc R 149/2013-4) týkajícímu se mezinárodního zápisu slovní ochranné známky NOURISHING PERSONAL HEALTH označujícímu Evropské společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Société des produits Nestlé SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 261, 11. 8. 2014.


text:
 25.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/26
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. července 2014 – Kimman v. Komise
 (Věc T-644/11 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Vedlejší kasační opravný prostředek - Veřejná služba - Úředníci - Hodnocení - Hodnotící zpráva - Hodnocení za rok 2009 - Pravidlo souladu mezi žalobou a stížností - Článek 91 odst. 2 služebního řádu úředníků - Názor skupiny ad hoc - Zkreslení - Povinnost odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení“)
 2014/C 282/33
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Eugène Emile Marie Kimman (Overijse, Belgie) (zástupci: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: C. Berardis-Kayser a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 29. září 2011, vydanému ve věci Kimman v. Komise (F-74/10), jehož předmětem je návrh na zrušení tohoto rozsudku.
 Výrok
 1)
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu Evropské unie (druhého senátu) ze dne 29. září 2011, Kimman v. Komise (F-74/10) se zrušuje v rozsahu, v němž prohlašuje za přípustný druhý žalobní důvod, šest prvních částí třetího žalobního důvodu a čtvrtý žalobní důvod, s výjimkou výtky, podle níž práce vykonaná navrhovatelem v zájmu orgánu nebyla údajně zohledněna, které byly vzneseny navrhovatelem v řízení v prvním stupni, jakož i v rozsahu v němž se Komisi ukládá povinnost, aby kromě svých nákladů řízení nahradila čtvrtinu nákladů vynaložených navrhovatelem v uvedeném řízení.
 2)
 Hlavní kasační opravný prostředek se zamítá.
 3)
 Žaloba podaná Eugènem Emilem Marie Kimmanem u Soudu pro veřejnou službu se zamítá.
 4)
 Eugène Emile Marie Kimman ponese všechny náklady řízení, které mu vznikly v řízení v prvním stupni, jakož i v řízení o hlavním kasačním opravném prostředku.
 5)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady, které mu vznikly v rámci řízení o vedlejším kasačním opravném prostředku.
 (1) Úř. věst. C 65, 3. 3. 2012.


text:
 4.5.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 146/52
 Žaloba podaná dne 27. února 2015 – ZZ a ZZ v. Soudní dvůr
 (Věc F-36/15)
 (2015/C 146/74)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: ZZ a ZZ (zástupci: J.-N. Louis, R. Metz, N. de Montigny, D. Verbeke a T. Van Lysebeth, advokáti)
 Žalovaný: Soudní dvůr Evropské unie
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, kterými se stanoví práva žalobců na náhrady ročních cestovních výdajů na základě článku 8 přílohy VII služebního řádu úředníků, ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 1023/2013 ze dne 22. října 2013, kterým se mění služební řád úředníků Evropské unie a pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie.
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit výplatní pásky žalobců za měsíc červen 2014 v rozsahu, v němž je v nich poprvé uplatněn článek 8 přílohy VII služebního řádu ve znění platném od 1. ledna 2014 za účelem stanovení náhrady jejich ročních cestovních výdajů;
 —
 uložit Soudnímu dvoru náhradu nákladů řízení.


text:
 24.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 366/19
 Usnesení Soudního dvora ze dne 12. července 2012 — Power-One Italy SpA v. Komise
 (Věc C-372/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Mimosmluvní odpovědnost - Projekt spolufinancovaný finančním nástrojem „LIFE“ - Vývoj nového systému dodávky energie pro užívání v oblasti mobilních telefonních služeb (projekt „Pneuma“) - Rozhodnutí Komise ukončit projekt a nařídit vrácení vyplacené zálohy - Náhrada údajně utrpěné újmy)
 2012/C 366/31
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Power-One Italy SpA (zástupci: R. Giuffrida a A. Giussani advokáti)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: P. Oliver a D. Recchia, zmocněnci)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Tribunálu (šestého senátu) ze dne 24. května 2011, Power-One Italy v. Komise (T-489/08), kterým Tribunál zamítl žalobu směřující k náhradě škody, kterou žalobkyně údajně utrpěla v důsledku rozhodnutí Komise ukončit projekt Pneuma (LIFE04 ENV/IT/000595), s cílem spolufinancovat vývoj nového systému dodávky energie pro užívání v oblasti mobilních telefonních služeb — Legitimní očekávání — Povinnost odůvodnění
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti Power-One Italy SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/23
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. dubna 2014 – Golam v. OHIM – Derby Cycle Werke (FOCUS extreme)
 (Věc T-568/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství FOCUS extreme - Starší národní slovní ochranná známka FOCUS - Relativní důvod zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 159/31
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sofia Golam (Atény, Řecko) (zástupce: N. Trovas, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. Crespo Carrillo, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Derby Cycle Werke GmbH (Cloppenburg, Německo) (zástupce: U. Gedert, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 16. října 2014 (věc R 2327/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Derby Cycle Werke GmbH a Sofií Golam
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Sofii Golam se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 63, 2.3.2013.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/36
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Korkein hallinto-oikeus (Finsko) dne 7. července 2011 — Maahanmuuttovirasto
 (Věc C-357/11)
 2011/C 269/75
 Jednací jazyk: finština
 Předkládající soud
 Korkein hallinto-oikeus
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Maahanmuuttovirasto
 Další účastnice řízení: L
 Předběžné otázky
 1)
 Brání článek 20 SFEU tomu, aby bylo povolení k pobytu odepřeno státnímu příslušníku třetí země, který nemá prostředky na živobytí a který se nachází v situaci, kdy jeho manželovi nebo manželce je svěřeno do péče dítě, které je občanem Unie, a státní příslušník třetí země není rodičem tohoto dítěte, osobou pověřenou péčí o něj, ani se svým manželem či manželkou nebo dítětem nežije?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, byl by dopad článku 20 SFEU odlišný v případě, že státní příslušník třetí země, který nemá povolení k pobytu a nemá bydliště ve Finsku, má se svým manželem nebo manželkou dítě, které má občanství třetí země, žije ve Finsku a nachází se ve společné péči obou rodičů?


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/16
 Usnesení Tribunálu ze dne 9. listopadu 2011 — ClientEarth a další v. Komise
 (Věc T-120/10) (1)
 (Přístup k dokumentům orgánů - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Implicitní zamítnutí přístupu - Právní zájem na podání žaloby - Výslovné rozhodnutí přijaté po podání žaloby - Odmítnutí úpravy návrhových žádání - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2012/C 6/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: ClientEarth (Londýn, Spojené království); European Federation for Transport and Environment (T&E) (Brusel, Belgie); European Environmental Bureau (EEB) (Brusel); BirdLife International (Brusel) (zástupci: S. Hockman, QC, a P. Kirch, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann a C. ten Dam, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. února 2010, kterým se zamítá zpřístupnění některých dokumentů obsahujících informace o emisích skleníkových plynů.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodovat.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené ClientEarth, European Federation for Transport and Environment (T&E), European Environmental Bureau (EEB) a BirdLife International.
 (1) Úř. věst. C 134, 22.5.2010.


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/25
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 7. června 2005
 ve věci T-303/03, Lidl Stiftung proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Salvita - Starší národní slovní ochranná známka SOLEVITA - Prokázání užívání starší národní ochranné známky - Zamítnutí námitek)
 (2005/C 193/41)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-303/03, Lidl Stiftung & Co. KG, se sídlem v Neckarsulm (Německo), zastoupená P. Großem, advokátem, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: U. Pfleghar a G. Schneider), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupujícím jako vedlejší účastník řízení před Soudem, je REWE-ZENTRAL AG, se sídlem v Kolíně (Německo), původně zastoupená M. Kinkeldeyem, dále M. Kinkeldeyem a C. Schmittem, advokáty, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 30. června 2003 (věc R 408/2002 1), týkajícímu se námitek majitele národní ochranné známky SOLEVITA proti zápisu slovní ochranné známky Společenství Salvita, Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 7. června 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 275, 15.11.2003.


text:
 24.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 256/15
 Žaloba podaná dne 25. srpna 2009 — Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-340/09)
 2009/C 256/29
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: S. Pardo Quintillán a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Španělské království ve vztahu k určitým zoologickým zahradám, které se nacházejí v provinciích Aragon, Asturias, Canarias, Cantabria, Castilla -León, Valencia, Extremadura a Galícia,
 —
 tím, že nezajistilo, aby nejpozději k datu stanovenému ve směrnici Rady 1999/22/ES ze dne 29. března 1999 o chovu volně žijících živočichů v zoologických zahradách (1), všechny zoologické zahrady na jeho území měly platnou licenci vydanou v souladu s čl. 4 odst. 2 a 3, a pokud jde o provincie Aragon, Asturias, Canarias, Cantabira a Castilla-León, v souladu s čl. 4 odst. 4 směrnice a
 —
 tím, že v případě zoologických zahrad, které nemají licenci, nerozhodlo o jejich uzavření podle čl. 4 odst. 5 uvedené směrnice,
 nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 5 uvedené směrnice;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise má za to, že Španělské království:
 —
 nezajistilo, aby nejpozději k datu stanovenému ve směrnici všechny zoologické zahrady na jeho území měly platnou licenci vydanou v souladu s čl. 4 odst. 2 a 3, a pokud jde o provincie Aragon, Asturias, Canarias, Cantabira a Castilla-León, v souladu s čl. 4 odst. 4 směrnice,
 —
 v případě zoologických zahrad, které nemají licenci, nerozhodlo o jejich uzavření v souladu s čl. 4 odst. 5 směrnice.
 (1) Úř. věst. L 94, s. 24; Zvl. vyd. 15/04, s. 140.


text:
 16.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/12
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 7. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch – Nizozemsko) – Mehrdad Ghezelbash v. Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 (Věc C-63/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Nařízení (EU) č. 604/2013 - Určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států - Článek 12 - Vydávání povolení k pobytu nebo víz - Článek 27 - Opravné prostředky - Rozsah soudního přezkumu“)
 (2016/C 296/16)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Den Haag, zittingsplaats 's-Hertogenbosch -
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Mehrdad Ghezelbash
 Žalovaný: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
 Výrok
 Článek 27 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, ve spojení s bodem 19 odůvodnění tohoto nařízení musí být vykládán v tom smyslu, že v takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, se žadatel o azyl může v rámci odvolání proti rozhodnutí o svém přemístění dovolávat nesprávného použití kritéria příslušnosti, které je uvedeno v kapitole III zmíněného nařízení, zejména kritéria týkajícího se vydání víza, které je uvedeno v článku 12 téhož nařízení.
 (1) Úř. věst. C 138, 27.4.2015.


text:
 24.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/21
 Rozsudek Tribunálu ze dne 30. dubna 2014 – Beyond Retro v. OHIM – S&K Garments (BEYOND VINTAGE)
 (Věc T-170/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Mezinárodní zápis s vyznačením Evropského společenství - Slovní ochranná známka BEYOND VINTAGE - Starší slovní ochranná známka Společenství BEYOND RETRO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
 2014/C 194/27
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Beyond Retro Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: I. Harrington, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: S&K Garments, Inc. (New York, New York, Spojené státy)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. ledna 2012 (spojené věci R 493/2011-4 a R 548/2011-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Beyond Retro Ltd a S&K Garments, Inc.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 30. ledna 2012 (spojené věci R 493/2011-4 a R 548/2011-4) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká výrobků, na které se vztahuje slovní ochranná známka BEYOND VINTAGE tříd 18 a 25 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
 2.
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3.
 Společnosti Retro Ltd se ukládá náhrada jedné třetiny nákladů vynaložených účastníky řízení před Tribunálem. OHIM ponese dvě třetiny těchto nákladů.
 (1) Úř. věst. C 194, 30.6.2012.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/19
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 27. září 2005 – GeoLogistics v. Komise
 (Věc T-26/03) (1)
 („Celní unie - Operace vnějšího tranzitu Společenství - Maso s určením pro Maroko - Podvod - Žádost o prominutí dovozního cla - Článek 239 nařízení (EHS) č. 2913/92 - Článek 905 nařízení (EHS) č. 2454/93 - Ustanovení o ekvitě - Existence zvláštní situace - Neexistence podvodného jednání a hrubé nedbalosti“)
 (2005/C 281/34)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: GeoLogistics BV (Schiphol Rijk, Nizozemsko) (zástupci: původně H. de Bie a K. Schellaars, poté H. de Bie a A. Huizing, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis, zmocněnec, ve spolupráci s F. Tuytschaeverem, advokátem)
 Vedlejší účastník na podporu žalované: Španělské království (zástupci: L. Fraguas Gadea a. J. M. Rodríguez Cárcamo, abogados del Estado)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Komise REM 08/00 ze dne 7. října 2002, které prohlašuje, že prominutí dovozního cla ve prospěch žalobkyně, které je předmětem žádosti předložené Nizozemským královstvím, není odůvodněné
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise REM 08/00 ze dne 7. října 2002 se zrušuje v rozsahu, v němž zamítá prominutí dovozního cla uloženého žalobkyni vzhledem k celním operacím, které uskutečnila od 12. června 1995.
 2)
 Komise ponese vlastní náklady řízení a náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 3)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 70, 22.3.2003.


text:
 10.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (druhého senátu)
 ze dne 20. října 2005
 ve věci C-468/03 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, London): Overland Footwear Ltd proti Commissioners of Customs & Excise (1)
 (Společný celní sazebník - Dovozní clo - Celní hodnota uvedená v celním prohlášení zahrnující nákupní provizi - Uložení cla na celou částku uvedenou v celním prohlášení - Přezkum celního prohlášení - Podmínky - Vrácení cla zaplaceného z nákupní provize)
 (2005/C 315/07)
 Jednací jazyk: angličtina
 Ve věci C-468/03, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím VAT and Duties Tribunal, London (Spojené království) ze dne 29. září 2003, došlým Soudnímu dvoru dne 6. listopadu 2003, v řízení Overland Footwear Ltd proti Commissioners of Customs & Excise, Soudní dvůr (druhý senát), ve složení C. W. A. Timmermans, předseda, J. Makarczyk, C. Gulmann (zpravodaj), R. Schintgen a J. Klučka, soudci, generální advokát: M. Poiares Maduro, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 20. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Články 29, 32 a 33 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, je třeba vykládat tak, že nákupní provizi, která je zahrnuta v celní hodnotě uvedené v celním prohlášení a není v dovozním prohlášení vykázána odděleně od kupní ceny zboží, je třeba považovat za součást hodnoty transakce ve smyslu článku 29 téhož kodexu, a podléhá tudíž clu.
 2)
 Články 78 a 236 nařízení č. 2913/92 je třeba vykládat tak, že:
 —
 po propuštění dovezeného zboží mají celní orgány, kterým je podána žádost deklaranta o přezkum jeho celního prohlášení týkajícího se tohoto zboží, povinnost, s výhradou soudního přezkumu, buď odmítnout žádost formou odůvodněného rozhodnutí, nebo provést požadovaný přezkum;
 —
 pokud po provedení přezkumu zjistí, že celní hodnota uvedená v celním prohlášení zahrnovala chybně nákupní provizi, mají povinnost k nápravě formou vrácení dovozního cla uloženého na tuto provizi.
 (1) Úř. věst. C 7, 10.1.2004.


text:
 13.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Francie) dne 6. února 2015 – Sélin Affum (provdaná Amissah) v. Préfet du Pas de Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai
 (Věc C-47/15)
 (2015/C 118/24)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Sélin Affum (provdaná Amissah)
 Žalovaní: Préfet du Pas de Calais, Procureur général de la Cour d'appel de Douai
 Předběžné otázky
 1)
 Musí se čl. 3 odst. 2 směrnice 2008/115/ES (1) vykládat v tom smyslu, že státní příslušník třetí země pobývá neoprávněně na území členského státu a na základě čl. 2 odst. 1 směrnice se proto na něj vztahuje působnost této směrnice, pokud tento cizí státní příslušník daným územím pouze projíždí jakožto cestující v autobusu jedoucím přes území tohoto členského státu z jiného členského státu, který je součástí schengenského prostoru, do dalšího členského státu?
 2)
 Musí se čl. 6 odst. 3 této směrnice vykládat v tom smyslu, že tato směrnice nebrání vnitrostátní právní úpravě, která za neoprávněný vstup státního příslušníka třetí země ukládá trest odnětí svobody, pokud je tento cizí státní příslušník způsobilý k převzetí jiným členským státem na základě dohody nebo ujednání uzavřených s posledně jmenovaným členským státem před vstupem této směrnice v platnost?
 3)
 Podle toho, jakým způsobem bude zodpovězena předchozí otázka, musí se tato směrnice vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která za neoprávněný vstup státního příslušníka třetí země ukládá trest odnětí svobody, a to za stejných podmínek, jaké uvedl Soudní dvůr Evropské unie v rozsudku ze dne 6. prosince 2011, Achughbabian (C-329/11) (2), v souvislosti s neoprávněným pobytem a které ukládají, aby vůči danému cizinci nebyla předem uplatněna donucovací opatření podle článku 8 směrnice 2008/115/ES a stanovují určitou dobu trvání jeho zajištění?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí (Úř. věst. L 348, s. 98).
 (2) EU:C:2011:807


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika, Wam SpA
 (Věc C-494/06 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Státní podpory - Usazení podniku v některých třetích státech - Zvýhodněné půjčky - Ovlivnění obchodu mezi členskými státy - Narušení hospodářské soutěže - Obchod se třetími státy - Rozhodnutí Komise - Protiprávnost státní podpory - Povinnost odůvodnění“)
 2009/C 153/06
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a E. Righini, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Italská republika (zástupci: I.M. Braguglia, zmocněnec a P. Gentili, avvocato dello Stato), Wam SpA (zástupce: E. Giliani, avvocato)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) ze dne 6. září 2006, Italská republika a Wam v. Komise (T-304/04, T-316/04), kterým Soud zrušil rozhodnutí Komise 2006/177/ES ze dne 19. května 2004 týkající se státní podpory C 4/2003 (dříve NN 102/2002) provedené Itálií ve prospěch Wam SpA (Úř. věst. 2006, L 63. s.11)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


text:
 17.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 229/16
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 14. července 2005
 ve věci T-459/04, Jorge Manuel Pinheiro de Jesus Ferreira proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Jmenování - Zařazení do platové třídy - Zařazení do nejbližší vyšší platové třídy služebního postupu)
 (2005/C 229/33)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-459/04, Jorge Manuel Pinheiro de Jesus Ferreira, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený G. Vandersandenem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: V. Joris a V. Velardo, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. března 2004 ohledně konečného zařazení žalobce do platové třídy A5, stupně 3, Soud, S. Papasavvas (samosoudce), vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 14. července 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Každý z účastníků řízení ponese své náklady.
 (1) Úř. věst. C 45, 19.2.2005


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/64
 Žaloba podaná dne 17. února 2010 — Rütgers Germany a další v. ECHA
 (Věc T-94/10)
 2010/C 113/96
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rütgers Germany GmbH (Castrop-Rauxel, Německo), Rütgers Belgium NV (Zelzate, Belgie), Deza, a.s. (Valašské Meziříčí, Česká republika), Industrial Química del Nalón, SA (Oviedo, Španělsko) Bilbaína de Alquitranes, SA (Luchana-Baracaldo- Vizcaya, Španělsko) (zástupci: K. Van Maldegem, R. Cana, advokáti a P. Sellar, solicitor)
 Žalovaná: Evropská agentura pro chemické látky (ECHA)
 Návrhové žádání žalobkyň
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 částečně zrušit napadený akt v rozsahu, v němž se týká látky anthracenový olej;
 —
 uložit ECHA náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhají zrušení rozhodnutí Evropské agentury pro chemické látky (dále jen „ECHA“) (ED/68/2009), kterým byla látka anthracenový olej (č. CAS 90640-80-5) (dále jen „anthracenový olej“) označena jakožto látka splňující kritéria stanovená v článku 57 písm. d) a e) nařízení ES č. 1907/2006 (1) (dále jen „REACH“), na základě článku 59 REACH.
 Podle napadeného rozhodnutí, které bylo žalobkyním sděleno prostřednictvím tiskové zprávy ECHA, byla látka anthracenový olej zařazena mezi 14 nových chemických látek na Seznamu látek vzbuzujících zvlášť velké obavy ke schválení (dále jen „LZVO“) pro případné zahrnutí do přílohy XIV nařízení REACH. Důvody uvedenými v napadeném rozhodnutí k označení látky anthracenový olej jakožto LZVO jsou, že je látka karcinogenní a rovněž perzistentní, bioakumulativní a toxická (dále jen „PTB“) a vysoce perzistentní a vysoce bioakumulativní (dále jen „vPvB“) na základě kritérií uvedených v příloze XIII nařízení REACH.
 Žalobkyně mají za to, že napadený akt porušuje pravidla stanovená nařízením REACH použitelná pro označování LZVO a na podporu své žaloby vznášejí čtyři žalobní důvody.
 Zaprvé žalobkyně uvádějí, že je rozhodnutí protiprávní vzhledem k tomu, že bylo přijato v rozporu se základními procesními požadavky. Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že dokumentace, na níž byl napadený akt založen, neobsahovala žádnou informaci o alternativních látkách, což je v rozporu s čl. 59 odst. 3 a přílohou XV nařízení REACH. Dále žalobkyně uvádějí, že žalovaná fakticky změnila návrh označit látku anthracenový olej jakožto LZVO tím, že jako základ pro toto označení přidala čl. 57 písm. a) a b), aniž by k tomu byla příslušná, čímž porušila čl. 59 odst. 5 a 7 nařízení REACH.
 Zadruhé žalobkyně tvrdí, že napadený akt porušuje zásadu zákazu diskriminace a rovného zacházení v rozsahu, v němž bez žádného objektivního odůvodnění diskriminuje látku anthracenový olej vzhledem k dalším srovnatelným látkám.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že se ECHA dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že látku anthracenový olej označila jakožto PBT a vPvB látku na základě vlastností jejích složek, což nemá v nařízení REACH základ.
 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu proporcionality, jelikož je nepřiměřené s ohledem na výběr opatření, která má k dispozici žalovaná a na nevýhody způsobené ve vztahu ke sledovaným cílům.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 ze dne 18. prosince 2006 o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek (REACH), o zřízení Evropské agentury pro chemické látky, o změně směrnice 1999/45/ES a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 793/93, nařízení Komise (ES) č. 1488/94, směrnice Rady 76/769/EHS a směrnic Komise 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Úř. věst. 2006 L 396, s. 1).


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/31
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van Cassatie van België (Belgie) dne 29. července 2009 — Vlaamse Gemeenschap v. M. Baesen
 (Věc C-296/09)
 2009/C 267/57
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van Cassatie van België
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka kasačního opravného prostředeku: Vlaamse Gemeenschap
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: M. Baesen
 Předběžné otázky
 1)
 Má být pro účely použití čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 (1) výraz „úředníci a osoby v podobném postavení“ vykládán na základě vnitrostátního systému sociálního zabezpečení, kterého se dotyčná osoba účastní?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Má být dotyčná osoba, která je na základě pracovní smlouvy zaměstnaná u zaměstnavatele z oblasti veřejné služby a která na základě vnitrostátního systému v souvislosti s některými odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1408/71 podléhá úpravě sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby, zatímco v souvislosti s odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1408/71 podléhá zvláštní úpravě pro úředníky, považována za osobu v podobném postavení jako úředník ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).


text:
 4.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 243/43
 Žaloba podaná dne 10. května 2016 – Haverkamp v. EUIPO – Sissel (Rohožka)
 (Věc T-227/16)
 (2016/C 243/47)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Reinhard Haverkamp (Kindberg, Rakousko) (zástupce: A. Waldenberger, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Sissel GmbH (Bad Dürkheim, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitel sporného průmyslového vzoru: Žalobce
 Sporný průmyslový vzor: Mezinárodní zápis průmyslového vzoru „Rohožka“ s vyznačením Evropské unie – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. DM/072187-0001
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 26. února 2016, ve věci R 2618/2014-3
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení žaloby a řízení před odvolacím senátem, jakož i řízení o prohlášení neplatnosti před EUIPO.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 6 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 29. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. 3M Italia SpA
 (Věc C-417/10) (1)
 (Přímé daně - Ukončení daňových sporů probíhajících před soudem rozhodujícím v posledním stupni - Zneužití práva - Článek 4 odst. 3 SEU - Svobody zaručené Smlouvou - Zásada zákazu diskriminace - Státní podpory - Povinnost zajistit účinné uplatňování unijního práva)
 2012/C 151/09
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Žalovaná: 3M Italia SpA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte suprema di cassazione — Korporační daň — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví odlišné procento daně z dividend společností podle jejich sídla — Obchodní transakce, která předpokládá účast společností se sídlem v Itálii a společností, které mají své sídlo v zahraničí — Rozhodnutí správního orgánu uplatnit splatné daně v případě společností se sídlem v zahraničí — Pojem zneužití práva, jak je vymezen ve věci C-255/02, Halifax a další — Použitelnost na neharmonizované vnitrostátní daně, jako jsou přímé daně
 Výrok
 Unijní právo, zejména pak zásada zákazu zneužití práva, čl. 4 odst. 3 SEU, svobody zaručené Smlouvou o FEU, zásada zákazu diskriminace, pravidla v oblasti státních podpor, jakož i povinnost zajistit účinné uplatňování unijního práva, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání v takové věci, jako je věc v původním řízení, týkající se přímých daní použít vnitrostátní ustanovení, které stanoví ukončení daňových sporů probíhajících před soudem rozhodujícím v posledním stupni na základě zaplacení částky rovnající se 5 % hodnoty nároku, pokud tyto spory měly původ v žalobách podaných v prvním stupni více než deset let před vstupem tohoto ustanovení v platnost a pokud daňová správa nebyla úspěšná v prvních dvou stupních soudního řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/23
 Žaloba podaná dne 23. února 2013 — Litevská republika v. Evropská komise
 (Věc T-110/13)
 2013/C 129/47
 Jednací jazyk: litevština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas, R. Krasuckaitė a D. Skara)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise č. FK/fa/D(2012) 1707818 ze dne 10. prosince 2012 v rozsahu, v němž se s ním spojené oznámení o dluhu č. 3241213460 týká projektů svěřených podnikům, které jsou v úpadku, a uložil Komisi povinnost vrátit částku ve výši 3 148 549,66 EUR;
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise č. FK/fa/D(2012) 1707818 ze dne 10. prosince 2012 v rozsahu, v němž se s ním spojené uznání dluhu č. 3241213460 týká projektu č. P27010010, a uložil Komisi povinnost vrátit částku ve výši 1 060 560,56 EUR;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody, z nichž oba se týkají porušení unijního práva.
 1)
 Evropská komise tím, že přijala sporné rozhodnutí a nepodílela se s Litevskou republikou na ztrátách za vedení fondů SAPARD, resp. že se touto otázkou nezabývala a neuvedla žádné důvody pro odmítnutí podílet se na ztrátách, porušila čl. 8 odst. 2 nařízení č. 1258/1999 (1) ve spojení s čl. 73 odst. 2 nařízení č. 1605/2002 (2), článkem 87 nařízení č. 2342/2002 (3) a zásadou loajální spolupráce zakotvenou v čl. 4 odst. 3 SFEU.
 2)
 Evropská komise tím, že včas neinformovala o možnosti zrušit pohledávku a vyřadit příslušnou obchodní společnost ze seznamu dlužníků, porušila ustanovení o konzultaci v bodě 7.7.4 části F několikaleté finanční dohody o zvláštním podpůrném programu pro zemědělství a rozvoj venkova (SAPARD) (4) podepsaném v roce 2001 Litevskou republikou a Evropskou komisí s ohledem na zásadu loajální spolupráce zakotvenou v čl. 4 odst. 3 SFEU.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1258/1999 ze dne 17. května 1999 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 160, s. 103; Zvl. vyd. 03/25, s. 414).
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74),
 (3) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145, s opravou v Úř. věst. L 345, s. 35)
 (4) Valstybės žinios, 29.8. 2001, č. 74-2589.


text:
 16.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/25
 Žaloba podaná dne 15. června 2016 – bet365 Group v. EUIPO – Hansen (BET365)
 (Věc T-304/16)
 (2016/C 296/34)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: bet365 Group Limited (Stoke-on-Trent, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, QC (Queen's Counsel), R. Black a J. Bickle, solicitors)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Robert Hansen (Mnichov, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Evropské unie „BET365“
 Řízení před EUIPO: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 21. března 2016, ve věci R 3243/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a dalšímu účastníkovi náhradu vlastních nákladů řízení a nahradil náklady řízení vynaložené žalobkyní.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009.


text:
 30.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 191/21
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Conseil d'État (Belgie) dne 31. března 2016 – Sadikou Gnandi v. État belge
 (Věc C-181/16)
 (2016/C 191/26)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Conseil d'État
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Sadikou Gnandi
 Další účastník řízení: État belge
 Předběžné otázky
 Musí být článek 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o společných normách a postupech v členských státech při navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, který členským státům ukládá povinnost respektovat při provádění této směrnice zásadu nenavracení, jakož i právo na účinné prostředky právní nápravy ve smyslu čl. 13 odst. 1 této směrnice a článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby bylo rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 6 výše uvedené směrnice 2008/115/ES, jakož i čl. 52/3 odst. 1 zákona ze dne 15. prosince 1980 o vstupu na území, usazování, pobytu a vyhošťování cizinců a čl. 75 odst. 2 královského nařízení ze dne 8. října 1981 o vstupu na území, pobytu, usazování a vyhošťování cizinců přijato poté, co Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides zamítl žádost o azyl, tj. před tím, než mohly být vyčerpány opravné prostředky proti tomuto zamítavému rozhodnutí, a před tím, než mohlo dojít k definitivnímu ukončení azylového řízení?“


text:
 16.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Debreceni Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) dne 31. října 2012 — Magdolna Margit Szabadosné Bay v. Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
 (Věc C-491/12)
 2013/C 79/07
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Debreceni Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Magdolna Margit Szabadosné Bay
 Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal
 Předběžné otázky
 1)
 Lze článek 30 Listiny základních práv Evropské unie vykládat v tom smyslu, že má pouze zajistit možnost právní ochrany v případě neoprávněného (unjustified) či protiprávního propuštění?
 2)
 Znamená [uvedené ustanovení], že propuštění nemůže být neoprávněné (unjustified), pokud je zaměstnavatel v okamžiku propuštění povinen zaměstnanci písemně sdělit důvody propuštění?
 3)
 Má nesdělení důvodů propuštění samo o sobě za následek protiprávnost propuštění nebo může zaměstnavatel sdělit důvody propuštění zpětně, během případného sporného řízení?


text:
 29.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 271/7
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 8. září 2005
 ve věci C-40/04 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Korkein oikeus): Syuichi Yonemoto (1)
 (Sbližování právních předpisů - Strojní zařízení - Směrnice 98/37/ES - Slučitelnost vnitrostátních právních předpisů ukládajících dovozci, aby ověřil bezpečnost strojního zařízení opatřeného ES prohlášením o shodě)
 (2005/C 271/12)
 Jednací jazyk: finština
 Ve věci C-40/04, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Korkein oikeus (Finsko) ze dne 30. ledna 2004, došlým Soudnímu dvoru dne 3. února 2004, v trestním řízení proti Syuichi Yonemotovi, Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues (zpravodaj), E. Juhász a M. Ilešič, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: K. Sztranc, rada, vydal dne 8. září 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/37/ES ze dne 22. června 1998 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se strojních zařízení brání použití vnitrostátních právních předpisů, podle kterých musí dovozce strojního zařízení do jednoho členského státu vyrobeného v jiném členském státu, opatřeného označením CE a vybaveného ES prohlášením o shodě, dbát na to, aby toto strojní zařízení splňovalo základní požadavky bezpečnosti a ochrany zdraví stanovené v této směrnici.
 2)
 Ustanovení uvedené směrnice nebrání použití vnitrostátních předpisů, které dovozci strojního zařízení do jednoho členského státu vyrobeného v jiném členském státu ukládají:
 —
 zajistit, před dodáním strojního zařízení uživateli, aby bylo opatřeno označením CE a vybaveno ES prohlášením o shodě, přeloženým do jazyka nebo jazyků členského státu dovozu, jakož i návodem k použití přeloženým do jazyka nebo jazyků uvedeného státu;
 —
 po dodání strojního zařízení uživateli poskytnout vnitrostátním kontrolním orgánům veškeré informace a potřebnou spolupráci, pokud se prokáže, že toto strojní zařízení představuje riziko pro bezpečnost nebo ochranu zdraví, za předpokladu, že takové požadavky nevedou k tomu, že je samotnému dovozci uložena povinnost ověřit shodu strojního zařízení se základními požadavky bezpečnosti a ochrany zdraví zakotvenými touto směrnicí.
 3)
 Články 10 ES a 249 třetí pododstavec ES je třeba vykládat tak, že nezakazují členskému státu za účelem účinného dodržování povinností stanovených ve směrnici 98/37 použít trestněprávní sankce, pokud jsou tyto sankce obdobné těm, které se použijí na porušení vnitrostátního práva podobné povahy a významu, a pokud mají účinný, přiměřený a odrazující charakter.
 (1) Úř. věst. C 85, 3.4.2004.


text:
 4.8.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 253/24
 Rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2014 – Španělsko v. Komise
 (Věc T-260/11) (1)
 („Rybolov - Zachování mořských zdrojů - Překročení rybolovných kvót pro makrelu obecnou přidělených Španělsku v oblastech VIII c, IX a X a ve vodách Unie oblasti CECAF 34.1.1 pro rok 2010 - Odpočty z rybolovných kvót na roky 2011 až 2015 - Právo na obhajobu - Právní jistota - Legitimní očekávání - Rovné zacházení“)
 2014/C 253/34
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupci: původně N. Díaz Abad a L. Banciella Rodríguez-Miñón, poté M. Sampoll Pucurull a Banciella Rodríguez-Miñón, abogados del Estado)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Bouquet, F. Jimeno Fernández a D. Nardi, zmocněcni)
 Předmět věci
 Zrušení nařízení Komise (EU) č. 165/2011 ze dne 22. února 2011, kterým se stanoví odpočty z některých kvót pro makrelu obecnou přidělených Španělsku na rok 2011 a následující roky z důvodu nadměrného rybolovu v roce 2010 (Úř. věst. L 48, s. 11)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Španělské království ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 221, 16.7.2011.


text:
 9.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/18
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 4. května 2005
 ve věci T-398/03, Jean-Pierre Castets proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Úředníci - Článek 78 služebního řádu - Invalidní důchod - Výpočet částky důchodu - Plat zohledněný pro výpočet)
 (2005/C 171/32)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-398/03, Jean-Pierre Castets, bývalý úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Saint-Victor-des-Oules (Francie), zastoupený G. Crétinem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: J. Currall, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise, kterým se stanoví nárok žalobce na invalidní důchod, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, P. Mengozzi a I. Wiszniewska-Białecka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: C. Kristensen, rada, vydal dne 4. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobce nese vlastní náklady řízení a náklady řízení vynaložené Komisí na účast na jednání.
 3)
 Komise nese vlastní náklady řízení kromě nákladů řízení, které vynaložila na svou účast na jednání.
 (1) Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/36
 Žaloba podaná dne 29. listopadu 2016 – QC v. Evropská rada
 (Věc T-834/16)
 (2017/C 038/49)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: QC (Lesbos, Řecko) (zástupce: Ch. Ladis, advokát)
 Žalovaná: Evropská rada
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil „prohlášení EU a Turecka“ ze dne 18. března 2016, zveřejněné téhož dne v tiskové zprávě 144/16,
 —
 prohlásil neplatnost všech účinků tohoto prohlášení,
 —
 rozhodl ve zrychleném řízení,
 —
 nařídil okamžité přerušení provádění dohody.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že dohoda porušuje podstatné formální a hmotněprávní náležitosti a je stižena vadou spočívající v zneužití pravomoci.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z relevantních a podložených zpráv Amnesty International, které dosvědčují výše uvedená porušení, jakož i humanitární krizi plynoucí z dohody.
 —
 Uplatnění dohody, již žalobce považuje za skutečnou mezinárodní smlouvu, mělo za následek systematické neuplatňování azylového režimu a přímé porušení Ženevské úmluvy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z informativní poznámky evropských poslanců Skupiny konfederace Evropské sjednocené levice.
 —
 Dohoda představuje „závažné a soustavné porušování“ unijních hodnot.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z judikatury Evropského soudu pro lidská práva.
 —
 V žalobě je dále poukazováno na mezinárodně uznávaný argument, že Turecko není „bezpečná země“ vzhledem k používání mučení a četným odsouzením za porušování lidských práv.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející ze SFEU.
 —
 V žalobě je poukazováno na skutečnost, že prohlášení, jež je jako takové nepatřičně označeno, obsahuje zjevné porušení páté části Hlavy V Smlouvy o FEU, týkající se mezinárodních smluv.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z Listiny základních práv Evropské unie.
 —
 Dohoda porušuje též mezinárodní lidská práva, včetně ustanovení Listiny základních práv EU, ať již jde o lidskou důstojnost nebo o výslovně zakázané „kolektivní navrácení“. Konkrétně je v žalobě zdůrazněno nevědomé porušování nebo vědomé neuplatňování výslovně zmíněných směrnic týkajících se patřičné reakce Unie na „masivní příliv“ osob na jejích hranicích, zejména jde-li o zranitelné osoby, jakož i směrnic upravujících řízení o přiznání mezinárodní ochrany a práva na azyl.
 7.
 Sedmý žalobní důvod vycházející z dokumentů profesních a jiných uznávaných organizací.
 —
 V žalobě se dále uvádí, že Evropská unie touto dohodou vyvolala v Řecku i v Turecku obrovskou koncentraci osob, které přežívají v zoufalých podmínkách a bez jakýchkoli práv, nebyly-li již obětmi špatného zacházení ze strany pořádkových sil.
 —
 Konečně, žaloba se opírá o zjištění, že Evropská unie čelící takovéto katastrofické lidské a společenské realitě zjevně porušila povinnosti, které pro ni vyplývají z unijního a mezinárodního práva.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/13
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 4. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH v. Hauptzollamt Osnabrück
 (Věc C-5/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Článek 267 SFEU - Incidenční řízení kontroly ústavnosti - Zkoumání souladu vnitrostátního zákona s právem Evropské unie a ústavou dotčeného členského státu - Možnost vnitrostátního soudu předložit Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Vnitrostátní právní úprava stanovící daň z užívání jaderného paliva - Směrnice 2003/96/ES a 2008/118/ES - Článek 107 SFEU - Články 93 AE, 191 AE a 192 AE“)
 (2015/C 236/17)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH
 Žalovaný: Hauptzollamt Osnabrück
 Výrok
 1)
 Článek 267 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní soud, který má pochybnosti o slučitelnosti vnitrostátní právní úpravy s právem Evropské unie i ústavou dotčeného členského státu, se může obrátit na Soudní dvůr Evropské unie s otázkami týkajícími se výkladu či platnosti tohoto práva a není případně této povinnosti zproštěn z důvodu, že před vnitrostátním soudem pověřeným provést kontrolu ústavnosti tohoto zákona probíhá incidenční řízení kontroly ústavnosti.
 2)
 Článek 14 odst. 1 písm. a) směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny, a čl. 1 odst. 1 a 2 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zavádí daň z užívání jaderného paliva k průmyslové výrobě elektřiny.
 3)
 Článek 107 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zavádí daň z užívání jaderného paliva k průmyslové výrobě elektřiny.
 4)
 Článek 93 odst. 1 AE, článek 191 AE ve spojení s čl. 3 odst. 1 protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Evropské unie připojenému ke smlouvám o EU, FEU a ESAE, jakož i čl. 192 odst. 2 AE ve spojení s čl. 1 odst. 2 AE a článkem 2 písm. d) AE musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená ve věci v původním řízení, která zavádí daň z užívání jaderného paliva k průmyslové výrobě elektřiny.
 (1) Úř. věst. C 85, 22.3.2014.


text:
 24.1.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 19/27
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 2. prosince 2008 – Harman International Industries v. OHIM – Becker (Barbara Becker)
 (Věc T-212/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Barbara Becker - Starší slovní ochranná známka Společenství BECKER - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2009/C 19/51)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Harman International Industries, Inc. (Northridge, Kalifornie, Spojené státy) (zástupce: M. Vanhegan, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: G. Schneider, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Soudem: Barbara Becker (Miami, Florida, Spojené státy) (zástupce: P. Baronikians, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. března 2007 (věc R 502/2006-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Harman International Industries, Inc., a paní Barbarou Becker.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 7. března 2007 (věc R 502/2006-1) se zrušuje.
 2)
 Návrh Harman International Industries, Inc., směřující k zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství Barbara Becker se odmítá jako nepřípustný.
 3)
 OHIM ponese vedle vlastních nákladů řízení i náklady řízení vzniklé Harman International Industries.
 4)
 Paní Barbara Becker ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 183, 4.8.2007.


text:
 24.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 283/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 28. srpna 2007 Waterford Wedgwood plc proti rozsudku vydanému Soudem prvního stupně (druhým senátem) dne 12. června 2007 ve věci T-105/05, Assembled Investments (Proprietary) Ltd v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM)
 (Věc C-398/07 P)
 (2007/C 283/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Waterford Wedgwood plc (zástupce: J. Pagenberg, Rechtsanwalt)
 Další účastníci řízení: Assembled Investments (Proprietary) Ltd, Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. června 2007 ve věci T-105/05,
 —
 vrátit věc Soudu prvního stupně,
 —
 uložit OHIM a Assembled Investments náhradu nákladů řízení před Soudním dvorem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) uvádí, že Soud prvního stupně tím, že nesprávně uplatnil právní kritéria při určení, že sporné výrobky nejsou podobné, porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství (1).
 Navrhovatelka dále uvádí, že Soud prvního stupně tím, že v bodě 34 svého rozsudku, narozdíl od odvolacího senátu, konstatoval bez jakéhokoliv zjevného podkladu, a tedy na základě zkreslení skutkových okolností, že spotřebitelé nebudou považovat příslušné výrobky za podobné, porušil čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/6
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 27. října 2005
 ve věci C-377/04: Komise Evropských společenství proti Rakouské republice (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/92/ES - Ochrana zaměstnanců - Vystavení riziku výbušných prostředí - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2005/C 330/11)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci C-377/04, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES, podaná dne 2. září 2004, Komise Evropských společenství, (zmocněnci: D. Martin a V. Kreuschitz) proti Rakouské republice (zmocněnkyně: C. Pesendorfer), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení J. Malenovský, předseda senátu, A. Borg Barthet (zpravodaj) a U. Lõhmus, soudci, generální advokát: L. A. Geelhoed, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 27. října 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rakouská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro úplné provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/92/ES ze dne 16. prosince 1999 o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců vystavených riziku výbušných prostředí (patnáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice.
 2)
 Rakouské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 262 ze dne 23. 10. 2004