text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Köln ze dne 27. ledna 2005 ve věci Herbert Schwarz a Marga Gootjes-Schwarz proti Finanzamt Bergisch Gladbach
 (Věc C-76/05)
 (2005/C 93/27)
 Jednací jazyk: němčina
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Köln (Německo) ze dne 27. ledna 2005 ve věci Herbert Schwarz a Marga Gootjes-Schwarz proti Finanzamt Bergisch Gladbach, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 16. února 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Finanzgericht Köln žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Je článek 8a (nyní po změně 18) (volný pohyb osob), článek 48 (nyní po změně článek 39) (volný pohyb pracovníků), článek 52 (nyní po změně článek 43) (svoboda usazování), respektive článek 59 Smlouvy o ES (nyní po změně článek 49) (volný pohyb služeb) v rozporu s tím, že podle čl. 10 odst. 1 pododstavec 9 zákona o daních z příjmů fyzických osob ve znění platném pro rok 1998 a 1999 lze k platbám školného na určitých německých školách přihlédnout, avšak nikoliv k platbám školného na školách na ostatním území Společenství, jako ke zvláštním výdajům tvořícím položku odčitatelnou ze základu daně z příjmu fyzických osob?


text:
 29.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. června 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Amtsgericht Düsseldorf – Německo) – Steef Mennens v. Emirates Direktion für Deutschland
 (Věc C-255/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Letecká doprava - Nařízení (ES) č. 261/2004 - Článek 2 písm. f) a čl. 10 odst. 2 - Částečné nahrazení ceny letenky v případě, že je u letu změněna třída cestujícího na nižší - Pojmy ‚letenka‘ a ‚cena letenky‘ - Výpočet náhrady, která má být cestujícímu vyplacena“)
 (2016/C 314/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Steef Mennens
 Žalovaná: Emirates Direktion für Deutschland
 Výrok
 1)
 Ustanovení čl. 10 odst. 2 ve spojení s ustanoveními čl. 2 písm. f) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, musí být vykládána v tom smyslu, že v případě, že je u letu změněna třída cestujícího na nižší, je cenou, kterou je třeba zohlednit při určení náhrady, jež má být cestujícímu vyplacena, cena letu, na kterém byl přeřazen do nižší třídy, ledaže tato cena není uvedena na letence opravňující jej k přepravě v rámci tohoto letu, přičemž v takovém případě je třeba vycházet z části ceny letenky odpovídající podílu délky uvedeného letu a celkové délky přepravy, k níž je cestující oprávněn.
 2)
 Článek 10 odst. 2 nařízení č. 261/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že cenou letenky, kterou je třeba zohlednit při určení náhrady, jež má být cestujícímu vyplacena v případě, že je u letu změněna třída na nižší, je pouze cena samotného tohoto letu, bez daní a poplatků uvedených na této letence, za předpokladu, že jejich splatnost ani výše nezávisí na třídě, pro kterou byla uvedená letenka zakoupena.
 (1) Úř. věst. C 394, 7. 9. 2015.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 21.12.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 429/6
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 29. října 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Benjámin Dávid Nagy v. Vas Megyei Rendőr-főkapitányság
 (Věc C-583/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zásada zákazu diskriminace - Článek 18 SFEU - Občanství Unie - Článek 20 SFEU - Volný pohyb osob - Článek 63 SFEU - Volný pohyb kapitálu - Provoz na pozemních komunikacích - Řidiči s bydlištěm v dotčeném členském státě - Povinnost okamžitě prokázat řádné užívání vozidla registrovaného v jiném státě při policejní kontrole“)
 (2015/C 429/07)
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Benjámin Dávid Nagy
 Žalovaný: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság
 Výrok
 Článek 63 odst. 1 SFEU brání právní úpravě členského státu, která stanoví, že na pozemních komunikacích tohoto členského státu mohou být v zásadě používána pouze vozidla opatřená správním povolením a registrační značkou vydanými tímtéž členským státem, a pokud se osoba s bydlištěm v uvedeném státě dovolává výjimky stanovené z tohoto pravidla na základě skutečnosti, že používá vozidlo, které jí poskytl provozovatel uvedeného vozidla usazený v jiném členském státě, musí být tato osoba schopna během policejní silniční kontroly okamžitě prokázat, že splňuje podmínky pro tuto výjimku stanovené dotčenou vnitrostátní právní úpravou, jinak jí hrozí bezprostřední uložení pokuty bez možnosti upuštění od potrestání, jejíž výše se rovná pokutě ukládané v případě porušení povinnosti registrace vozidla.
 (1) Úř. věst. C 96, 23.3.2015.


text:
 15.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším soudem České republiky (Česká republika) dne 2. listopadu 2010 — Wolf Naturprodukte GmbH v. Sewar spol. s. r. o.
 (Věc C-514/10)
 ()
 2011/C 13/37
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší soud České republiky
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Wolf Naturprodukte GmbH
 Žalovaná: Sewar spol. s r. o.
 Předběžná otázka
 Je třeba čl. 66 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení Brusel I“), vykládat tak, že pro založení působnosti nařízení Brusel I je nezbytné, aby v době vydání rozhodnutí bylo toto nařízení platné jak ve státu, jehož soud rozhodnutí vydává, tak i státu, v němž účastník usiluje o uznání a výkon takového rozhodnutí?
 (1) Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42.


text:
 6.2.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Upper Tribunal (Spojené království) dne 29. listopadu 2016 – Rafal Prefeta v. Secretary of State for Work and Pensions
 (Věc C-618/16)
 (2017/C 038/18)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Upper Tribunal
 Účastníci původního řízení
 Odvolatel: Rafal Prefeta
 Odpůrce: Secretary of State for Work and Pensions
 Předběžné otázky
 1)
 Mohou členské státy na základě přílohy XII smlouvy o přistoupení vyloučit právo polských státních příslušníků požívat výhody podle čl. 7 odst. 2 nařízení o volném pohybu pracovníků (1) a čl. 7 odst. 3 směrnice o občanství (2), pokud pracovník splnil opožděně vnitrostátní podmínku registrace pracovního poměru a zároveň nepracoval po nepřerušenou registrovanou dobu 12 měsíců?
 2)
 V případě záporné odpovědi na první otázku, může se polský státní příslušník za podmínek popsaných v první otázce dovolávat čl. 7 odst. 3 směrnice o občanství, který se týká ponechání postavení pracovníka?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 2011, L 141, s. 1).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. 2004, L 158, s. 77; Zvl. vyd. 05/05, s. 46).


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/22
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (prvního senátu)
 ze dne 21. října 2004
 ve věci C-445/03: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Volný pohyb služeb - Požadavky stanovené hostitelským členským státem pro podniky, které vysílají na jeho území pracovníky v zaměstnaneckém poměru se státní příslušností třetích států)
 (2004/C 300/46)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-445/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 226 ES podaná dne 21. října 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnkyně: M. Patakia) proti Lucemburskému velkovévodství (zmocněnec: S. Schreiner ve spolupráci s A. Rukavinou), Soudní dvůr (první senát), ve složení P. Jann, předseda senátu, K. Lenaerts (zpravodaj), K. Schiemann, E. Juhász a M. Ilešič, soudci, generální advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 21. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že stanovilo pro poskytovatele služeb usazené v jiném členském státě, kteří chtějí vyslat na jeho území pracovníky se státní příslušností třetích států, požadavek pracovního povolení pro jednotlivce, jehož vydání je podmíněno situací na pracovním trhu, či požadavek hromadného pracovního povolení, které je vydáváno pouze ve výjimečných případech a za předpokladu, že jsou dotčení pracovníci již alespoň šest měsíců před počátkem svého vyslání vázáni ke svému původnímu podniku smlouvou na dobu neurčitou, a tím, že stanovilo pro tyto poskytovatele služeb povinnost zřídit bankovní záruku, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 49 ES.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, 29.11.2003.


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/5
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 23. dubna 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bayerischer Verwaltungsgerichtshof – Německo) – Zuchtvieh-Export GmbH v. Stadt Kempten
 (Věc C-424/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Zemědělství - Nařízení (ES) č. 1/2005 - Ochrana zvířat během přepravy - Dlouhotrvající cesta z členského státu do třetí země - Článek 14 odst. 1 - Kontroly související s knihou jízd prováděné příslušným orgánem před dlouhotrvajícími cestami - Použitelnost uvedeného ustanovení na úsek cesty, který se uskutečňuje mimo území Evropské unie - Použitelnost norem stanovených uvedeným nařízením na tento úsek cesty“)
 (2015/C 205/06)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Zuchtvieh-Export GmbH
 Žalované: Stadt Kempten
 Za přítomnosti: Landesanwaltschaft Bayern
 Výrok
 Článek 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2005 ze dne 22. prosince 2004 o ochraně zvířat během přepravy a souvisejících činností a o změně směrnic 64/432/EHS a 93/119/ES a nařízení (ES) č. 1255/97 musí být vykládán v tom smyslu, že k tomu, aby mohla být přeprava zahrnující dlouhotrvající cestu domácích koňovitých jiných než evidovaných koňovitých a domácího skotu, ovcí, koz a prasat, která začíná na území Evropské unie a pokračuje mimo toto území, schválena příslušným orgánem místa odeslání, musí organizátor cesty předložit knihu jízd, která je z pohledu podmínek této cesty, tak jak jsou plánovány, realistická a umožňuje se domnívat, že ustanovení uvedeného nařízení budou dodržena, a to včetně úseku uvedené cesty, který se uskuteční na území třetí země, přičemž pokud tomu tak není, je uvedený orgán oprávněn vyžadovat, aby uvedené podmínky byly změněny tak, aby dodržení uvedených ustanovení bylo zajištěno pro celou cestu.
 (1) Úř. věst. C 336, 16.11.2013.


text:
 20.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 247/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. srpna 2007 Mebrom NV proti rozsudku Soudu prvního stupně (druhého senátu) vydanému dne 22. května 2007 ve věci T-216/05, Mebrom NV v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-373/07 P)
 (2007/C 247/21)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Mebrom NV (zástupci: K. Van Maldegem, C. Mereu, advokáti)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 určit, že projednávaný kasační opravný prostředek je přípustný a opodstatněný;
 —
 zrušit rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 22. května 2007 ve věci T-216/05;
 —
 určit, že návrhová žádání Mebrom NV ve věci T-216/05 jsou přípustná a opodstatněná;
 —
 vyhovět žalobě na neplatnost podané v prvním stupni nebo vrátit věc zpět Soudu prvního stupně, aby rozhodl ve věci samé; a
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení v obou stupních.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje, že Soud prvního stupně nezajistil dodržování práva při výkladu a provádění práva Společenství, jak je povinen podle článku 220 ES. Napadeným rozsudkem byla zamítnuta žaloba na neplatnost na základě nesprávného výkladu a použití článku 3, 4, 5, 6 a 7 nařízení č. 2037/2000 (1). Krom toho byl rozsudek nedostatečně a nesoudržně odůvodněn a obsahoval řadu vad spočívajících v nesprávném právním posouzení a ve zkreslení zjištěných skutkových okolností. Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že Soud nesprávně určil, že Komise byla oprávněna dospět k závěru, že množstevní limity na dovoz nemají být nadále udělovány dovozcům, ale že z článku 7 nařízení vyplývá, že od roku 2005 měly být množstevní limity přidělovány pouze osobám provádějícím fumigaci (které jsou uživateli, nikoliv dovozci). Soud rozhodl, že článek 7 nařízení č. 2037/2000 v tomto ohledu Komisi nechává volnost výběru. Mimoto účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje, že Soud řádně nepřezkoumal, zda Komise přípustným způsobem využila svého údajného volného uvážení v tomto ohledu. Soud rovněž opomněl určit, že Komise jednala nad rámec své pravomoci, a navíc neposoudil správným způsobem otázku, zda Komise zasáhla do oprávněných zájmů účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek. Konečně účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek uplatňuje, že Soud plně a řádně neposoudil argumenty vznesené na podporu jejího návrhu.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (Úř. věst. L 244, s. 1; Zvl. vyd. 15/05, s. 190).


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/38
 Žaloba podaná dne 18. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-434/07)
 (2007/C 269/65)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Zadra a M. Telles Romão, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/41/ES (1) ze dne 7. září 2005, kterou se mění směrnice Rady 76/115/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel, a v každém případě tím, že je neoznámila Komisi, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z uvedené směrnice;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula 19. dubna 2006.
 (1) Úř. věst. L 255, s. 149.


text:
 25.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 58/5
 Žaloba podaná dne 14. prosince 2011 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-641/11)
 2012/C 58/06
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: G. Rozet a L. Pignataro, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Italská republika tím, že nadále stanoví kritérium přednostního výběru uchazečů s bydlištěm v provincii Bolzano po dobu nejméně dvou let, jak to stanoví článek 12 DPR 752/1976, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 45 SFEU a z čl. 3 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (1);
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise svojí žalobou napadá zavedení kritéria přednostního výběru uchazečů s bydlištěm v provincii Bolzano (Trentino-Alto Adige) po dobu nejméně dvou let, které je v rozporu s povinnostmi vyplývajícími z článku 45 SFEU a z čl. 3 odst. 1 nařízení (EU) č. 492/2011. Komise totiž připomíná, že podle ustálené judikatury Soudního dvora pravidlo stanovené v článku 45 SFEU v oblasti rovného zacházení zakazuje nejen zjevnou diskriminaci na základě státní příslušnosti, ale také všechny skryté formy diskriminace, které použitím jiných rozlišovacích kritérií vedou ve skutečnosti ke stejnému výsledku (viz zejména rozsudek ze dne 26. května 1996, O' Flynn, C-237/94, Recueil, s. 2617, bod 17). To se vztahuje zejména na opatření, které rozlišuje podle místa bydliště.
 Italské orgány ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko ze dne 6. srpna 2010 uznaly, že „[u]stanovení o bydlišti obsažené v článku 12 DPR 752/1976 by mohlo obsahovat prvky nepřímé diskriminace, a tudíž být v rozporu s článkem 45 SFEU“, přičemž dodaly, že „[z]a účelem vyřešení tohoto problému bude znění tohoto článku jednoduše změněno“. Komise však dodnes neobdržela žádnou informaci ohledně předmětné změny, a má tudíž za to, že podmínka bydliště stanovená v článku 12 DPR 752/1976 stále platí.
 (1) Úř. Věst. L 141, s.1.


text:
 6.3.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 70/3
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 19. ledna 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgericht Braunschweig – Německo) – Queisser Pharma GmbH & Co. KG v. Bundesrepublik Deutschland
 (Věc C-282/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Volný pohyb zboží - Články 34 až 36 SFEU - Čistě vnitrostátní situace - Bezpečnost potravin - Nařízení (ES) č. 178/2002 - Článek 6 - Zásada analýzy rizika - Článek 7 - Zásada předběžné opatrnosti - Nařízení (ES) č. 1925/2006 - Právní předpisy členského státu zakazující vyrábět doplňky stravy obsahující aminokyseliny a uvádět je na trh - Situace, v níž dočasná výjimka z tohoto zákazu závisí na volném uvážení vnitrostátního orgánu“)
 (2017/C 070/03)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Braunschweig
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Queisser Pharma GmbH & Co. KG
 Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland
 Výrok
 Články 6 a 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy, o které se jedná ve věci v původním řízení, které zakazují vyrábět jakýkoli doplněk stravy obsahující aminokyseliny, zpracovávat jej nebo uvádět na trh – ledaže vnitrostátní orgán, který má v tomto ohledu posuzovací pravomoc, udělí výjimku – pokud jsou tyto právní předpisy založeny na analýze rizika vztahující se jen k určitým aminokyselinám, což musí ověřit předkládající soud. Tyto články musí být v každém případě vykládány tak, že brání takovýmto vnitrostátním právním předpisům, pokud tyto předpisy stanoví, že výjimky ze zákazu stanoveného uvedenými právními předpisu mohou být uděleny jen na určitou dobu i tehdy, když bylo prokázáno, že látka není škodlivá.
 (1) Úř. věst. C 294, 7.9.2015.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/34
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. března 2009 — allsafe Jungfalk v. OHIM (ALLSAFE)
 (Věc T-343/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství ALLSAFE - Absolutní důvody pro zamítnutí - Neexistence rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94“)
 2009/C 113/70
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: allsafe Jungfalk GmbH & Co. KG (Engen, Německo) (zástupci: P. Mes, J. Bühling, C. Graf von der Groeben, G. Rother, A. Verhauwen, J. Künzel, D. Jestaedt, M. Bergermann, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí R 454/2006-4 čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 11. července 2007, které se týkalo zápisu slovní ochranné známky ALLSAFE jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 allsafe Jungfalk GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/57
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. září 2007 Irène Bianchi proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 28. června 2007 ve věci F-38/06, Bianchi v. Evropská nadace odborného vzdělávání
 (Věc T-338/07 P)
 (2007/C 269/102)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Irène Bianchi (Turín, Itálie) (zástupce: M.-A. Lucas, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská nadace odborného vzdělávání
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozsudek druhého senátu Soudu pro veřejnou službu ze dne 28. června 2007 ve věci F-38/06;
 —
 vyhovět návrhovým žádáním, které navrhovatelka vznesla v řízení v prvním stupni
 —
 uložit Evropské nadaci odborného vzdělávání náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelka uplatňuje, že Soud opomněl zohlednit, což vedlo k nepřesnému posouzení v rozporu s čl. 25 pododst. 2 a článkem 26 služebního řádu. Tvrdí rovněž, že Soud porušil právo Společenství a konkrétně procesní pravidla tím, že údajně zkreslil důkazy předložené navrhovatelkou. Navrhovatelka se konečně dovolává důvodu, který vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění a nesprávného právního posouzení, jež pramení z údajného opomenutí zohlednit některé skutkové okolnosti nebo ze zkreslení skutkových okolností či důkazů, a nesprávného zjištění skutkového stavu.


text:
 29.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/23
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Prim’Awla tal-Qorti Ċivili (Republika Malta) dne 17. června 2009 — AJD Tuna Ltd v. Direttur tal-Agrikoltura u s-Sajd a Avukat Ġenerali
 (Věc C-221/09)
 2009/C 205/41
 Jednací jazyk: maltština
 Předkládající soud
 Prim’Awla tal-Qorti Ċivili
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: AJD Tuna Ltd
 Žalovaný: Direttur tal-Agrikoltura u s-Sajd a Avukat Ġenerali
 Předběžné otázky
 1)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 (1) neplatné z důvodu, že porušuje článek 253 Smlouvy, neboť neobsahuje dostatečné odůvodnění přijetí nouzových opatření stanovených v článcích 1, 2 a 3 uvedeného nařízení a neobjasňuje dostatečně důvody, které vedly k přijetí těchto opatření?
 2)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 neplatné z důvodu, že porušuje čl. 7 odst. 1 nařízení Rady č. 2371/2002 (2), neboť v jeho odůvodnění není dostatečně prokázána i) existence váženého ohrožení zachování živých vodních zdrojů nebo mořského ekosystému v důsledku rybolovných činností a ii) nutnost okamžitého zásahu?
 3)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 neplatné, neboť přijatá opatření porušují legitimní očekávání takových hospodářských subjektů Společenství, jako je žalobkyně, jež vycházejí z článku 1 nařízení Komise č. 446/2008 (3) ze dne 22. května 2008 a článku 2 nařízení Rady č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002?
 4)
 Je článek 3 nařízení Komise č. 530/2008 neplatný z důvodu, že porušuje zásadu proporcionality, neboť z něj vyplývá, že i) žádný hospodářský subjekt Společenství nemůže provádět vykládku a umísťování tuňáka do klecí za účelem výkrmu nebo chovu, a to i pokud byl tuňák odloven dříve a zcela v souladu s nařízením Komise č. 530/2008, a ii) žádný hospodářský subjekt Společenství nemůže provádět tyto činnosti ve vztahu k tuňákům odloveným rybáři, jejichž lodě neplují pod vlajkou jednoho z členských států uvedených v článku 1 nařízení Komise č. 530/2008, i pokud takoví tuňáci byli odloveni v souladu s kvótami stanovenými Mezinárodní úmluvou na ochranu tuňáků v Atlantiku?
 5)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 neplatné z důvodu, že porušuje zásadu proporcionality, neboť Komise neprokázala, že opatření, jež má v úmyslu přijmout, přispěje k obnově populací tuňáka?
 6)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 neplatné z důvodu, že přijatá opatření jsou nepřiměřená a diskriminační na základě státní příslušnosti ve smyslu článku 12 Smlouvy o založení Evropského společenství, neboť uvedené nařízení rozlišuje mezi plavidly lovícími košelkovými nevody plujícími pod španělskou vlajkou a takovými plavidly plujícími pod vlajkou Řecka, Itálie, Francie, Kypru a Malty a rozlišuje mezi těmito šesti členskými státy a ostatními členskými státy?
 7)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 neplatné z důvodu, že nebyly respektovány zásady spravedlnosti chráněné podle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, neboť dotčeným osobám a členským státům nebyla dána příležitost podat písemné námitky před přijetím rozhodnutí?
 8)
 Je nařízení Komise č. 530/2008 neplatné z důvodu, že nebyla respektována zásada kontradiktornosti (audi alteram partem) jako obecná zásada práva Společenství, neboť dotčeným osobám a členským státům nebyla dána příležitost podat písemné námitky před přijetím rozhodnutí?
 9)
 Je čl. 7 odst. 2 nařízení Rady č. 2371/2002 neplatný z důvodu, že nebyla respektována zásada kontradiktornosti (audi alteram partem) jako obecná zásada práva Společenství nebo zásady spravedlnosti chráněné podle článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, a je tedy neplatné nařízení Komise č. 530/2008 z důvodu, že je založeno na nařízení č. 2371/2002?
 10)
 V případě, že Soudní dvůr Evropských společenství rozhodne, že nařízení Komise č. 530/2008 je platné, je třeba uvedené nařízení vykládat v tom smyslu, že opatření přijatá v článku 3 uvedeného nařízení rovněž brání hospodářským subjektům Společenství v akceptování vykládky, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu a překládky tuňáka obecného ve vodách a přístavech Společenství odloveného plavidly plujícími pod vlajkou třetí země lovícími košelkovými nevody v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 530/2008 ze dne 12. června 2008 o zavedení nouzových opatření pro plavidla lovící košelkovými nevody tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 155, s. 9)
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59-80; Zvl. vyd. 04/05, s. 460)
 (3) Nařízení Komise (ES) č. 446/2008 ze dne 22. května 2008, kterým se upravují některé kvóty pro lov tuňáka obecného v roce 2008 podle čl. 21 odst. 4 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (Úř. věst. L 134, s. 11)


text:
 3.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 254/14
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. června 2015 Belgickým královstvím proti rozsudku Tribunálu (prvního senátu) vydanému dne 25. března 2015 ve věci T-538/11, Belgie v. Komise
 (Věc C-270/15 P)
 (2015/C 254/18)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Belgické království (zástupci: C. Pochet a J.-C. Halleux, a L. Van Den Hende, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 25. března 2015,
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 27. července 2011 o státní podpoře ve prospěch financování testů prováděných za účelem zjištění přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) u skotu, kterou provedla Belgie (Státní podpora C 44/8 (ex NN 45/04)],
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 První důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil několika nesprávných právních posouzení a nesplnil svou povinnost uvést odůvodnění, pokud jde o existenci hospodářského zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
 a)
 První část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení a nesplnil povinnost uvést odůvodnění, a to zejména proto, že vycházel z předpokladu, že pokaždé, když úřady ukládají určitým podnikům zákonné nebo správní povinnosti, musejí být náklady související s touto povinností automaticky neseny dotčenými podniky, aniž by úřady na této skutečnosti mohly cokoli změnit, a to bez ohledu na účel opatření a souvislostí s výkonem veřejné moci. Tento přístup nelze přijmout, ale Tribunál nevysvětlil, proč náklady na testy BSE představují zátěž, kterou má obvykle nést podnik. Zároveň Tribunál porušil povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v článku 36 ve spojení s článkem 53 statutu Soudního dvora, zejména tím, že se nezabýval různými argumenty a precedenčními případy uvedenými žalobcem nebo tím, že neuznal jejich relevanci.
 b)
 Druhá část: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, jelikož měl za to, že existence či neexistence harmonizačních ustanovení je zcela irelevantní, pokud jde o posouzení, zda se jedná o státní podporu. Tribunál přitom rovněž porušil svou povinnost uvést odůvodnění zakotvenou v článku 36 ve spojení s článkem 53 statutu Soudního dvora, neboť neodpověděl na argumenty Belgického království.
 c)
 Třetí část: Tribunál v napadeném rozsudku nesprávně vycházel z toho, že Belgické království neuvádí, proč je existence nebo neexistence nadměrné kompenzace právně relevantní pro existenci hospodářské zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Kromě toho je napadený rozsudek stižen nesprávným právním posouzením, jelikož podle všeho naznačuje, že tento argument nebyl skutkově dostatečně vysvětlen.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku: Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení a nesplnil svou povinnost uvést odůvodnění, pokud jde o podmínku selektivity ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že obecně tvrdil, že se podniky, podléhající povinnosti provádět kontroly před uvedením svého zboží na trh a jeho prodávání, per definitionem nacházejí ve „srovnatelné skutkové a právní situaci“. Každopádně Tribunál nesplnil svou povinnost uvést odůvodnění tím, že nijak nevysvětlil, proč se všechny tyto podniky s ohledem na státní podpory nacházejí ve „srovnatelné skutkové a právní situaci“, a neodpověděl na výhrady vyjádřené Belgickým královstvím.


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Finanzgericht Köln ze dne 24. června 2004 ve věci Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde a Marina Stöffler proti Finanzamt Bonn-Innenstadt
 (Věc C-292/04)
 (2004/C 228/55)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Finanzgericht Köln (Německo) ze dne 24. června 2004 ve věci Wienand Meilicke, Heidi Christa Weyde a Marina Stöffler proti Finanzamt Bonn-Innenstadt, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 9. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Finanzgericht Köln žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následující otázce:
 Je § 36 odst. 2 bod 3 EStG (zákon o dani z příjmu) (ve znění platném v rozhodné době), na jehož základě může být proti dani z příjmu započtena pouze korporační daň korporace nebo sdružení osob neomezeně podléhajícího dani z příjmu právnických osob ve výši 3/7 příjmů ve smyslu § 20 odst. 1 bodu 1 nebo 2 EStG, slučitelný s čl. 56 odst. 1 a čl. 58 odst. 1 písm. a) a odst. 3 ES?


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/29
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Förvaltningsrätten i Falun (Švédsko) dne 27. června 2011 — Widex A/S v. Skatteverket
 (Věc C-319/11)
 2011/C 269/55
 Jednací jazyk: švédština
 Předkládající soud
 Förvaltningsrätten i Falun
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Widex A/S
 Žalovaný: Skatteverket
 Předběžné otázky
 1)
 Jak má být při rozhodování na základě příslušných ustanovení práva Evropské unie (1) vykládán pojem „stálá provozovna, z níž je vykonávána ekonomická činnost“?
 2)
 Je třeba mít za to, že osoba povinná k dani, která má sídlo své ekonomické činnosti v jiném členském státě a jejíž činnost spočívá mimo jiné ve výrobě a prodeji naslouchadel, má s ohledem na to, že provádí výzkum v oblasti audiologie ve výzkumném oddělení ve Švédsku, ve Švédsku stálou provozovnu, z níž se vykonává ekonomická činnost, pokud tato osoba pořídila zboží a služby, které byly přijaty a využity v dotčeném výzkumném oddělení ve Švédsku?
 (1) Článek 170 a 171 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1), článek 1 a 2 osmé směrnice Rady ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (Úř. věst. L 331, s. 11; Zvl. vyd. 09/01, s. 79).


text:
 17.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/22
 Žaloba podaná dne 21. března 2016 – Arctic Cat v. EUIPO – Slazengers (Vyobrazení levharta)
 (Věc T-113/16)
 (2016/C 175/26)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Arctic Cat, Inc. (Thief River Falls, Minnesota, Spojené státy) (zástupci: M. Hartmann a S. Fröhlich, advokáti)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Slazengers Ltd (Burnham, Spojené království)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie obrazové ochranné známky (Vyobrazení levharta) – Mezinárodní zápis s vyznačením Evropské unie č. 941 684
 Řízení před EUIPO: Námitkové
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. ledna 2016 ve věci R 2953/2014-15
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž bylo zamítnuto odvolání a potvrzeno částečné odmítnutí ochrany mezinárodního zápisu v Evropské unii č. 941 684 pro požadované výrobky třídy 25 (speciální oblečení pro jízdu na motorizovaných sportovních vozidlech, včetně ochranného svrchního oblečení, kukel a masek na obličej);
 —
 povolil ochranu mezinárodního zápisu v Evropské unii č. 941 684 zejména pro požadované výrobky třídy 25 (speciální oblečení pro jízdu na motorizovaných sportovních vozidlech, včetně ochranného svrchního oblečení, kukel a masek na obličej);
 —
 uložil EUIPO náhradu nákladů řízení;
 —
 uložil společnosti Slazengers Ltd náhradu nákladů řízení před EUIPO.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 16.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesfinanzhof (Německo) dne 6. dubna 2011 — Manfred Beker a Christa Beker v. Finanzamt Heilbronn
 (Věc C-168/11)
 2011/C 211/18
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesfinanzhof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Manfred Beker a Christa Beker
 Žalovaný: Finanzamt Heilbronn
 Předběžná otázka
 Brání článek 56 ES právní úpravě členského státu, podle níž se — v souladu s mezistátní dohodou o zamezení dvojího zdanění — u osob podléhajících neomezené daňové povinnosti, které jsou pokud jde o zahraniční příjmy ve státě, ze kterého tyto příjmy pocházejí, povinny k dani, jež je obdobná tuzemské dani z příjmů, zahraniční daň započte pro účely tuzemské daně z příjmů, která připadá na příjmy z tohoto státu, takovým způsobem, že při zdanění zdanitelného příjmu — včetně zahraničních příjmů — se výsledná tuzemská daň z příjmů vydělí poměrem těchto zahraničních příjmů k celkové výši příjmů — a v důsledku toho se nezohlední zvláštní výdaje a mimořádná břemena jako individuální náklady příslušné osoby vynaložené v osobním životě, ani osobní a rodinné okolnosti?


text:
 16.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 11/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Nejvyšším správním soudem (Česká republika) dne 5. října 2009 — Bezpečnostní softwarová asociace — Svaz softwarové ochrany v. Ministerstvo kultury
 (Věc C-393/09)
 2010/C 11/24
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Nejvyšší správní soud
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Bezpečnostní softwarová asociace — Svaz softwarové ochrany
 Žalované: Ministerstvo kultury
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů (1) vykládat tak, že pro účely autorskoprávní ochrany počítačového programu jakožto autorského díla podle uvedené směrnice se „vyjádřením počítačového programu v jakékoliv formě“ rozumí také grafické uživatelské rozhraní počítačového programu nebo jeho část?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, představuje televizní vysílání, jímž je veřejnosti umožněno smyslové vnímaní grafického uživatelského rozhraní počítačového programu nebo jeho části, ovšem bez možnosti tento program aktivně ovládat, sdělování autorského díla nebo jeho části veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (2)?
 (1) Úř. věst. L 122, s. 42, zvláštní vydání v českém jazyce: Kapitola 17 Svazek 01 s. 114
 (2) Úř. věst. L 167, s. 10, zvláštní vydání v českém jazyce: Kapitola 17 Svazek 01 s. 230


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/8
 Usnesení Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 8. září 2016 – Real Express Srl v. Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví, MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG
 (Věc C-309/15 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Článek 181 jednacího řádu Soudního dvora - Ochranná známka Evropské unie - Nařízení (ES) č. 207/2009 - Obrazová ochranná známka v modré a červené barvě obsahující slovník prvek ‚real‘ - Námitky majitele národních obrazových ochranných známek v černé a bílé barvě obsahujících slovní prvky ‚Real‘ a ‚Real mark‘ - Zamítnutí námitek“)
 (2016/C 454/17)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Real Express Srl (zástupkyně: C. Anitoae, advokátka)
 Další účastníci řízení: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupci: D. Botis a D. Hanf, zmocněnci), MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. (zástupci: J.-C. Plate a R. Kaase, Rechtsanwälte)
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Real Express SRL ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností MIP Metro Group Intellectual Property GmbH & Co. KG.
 (1) Úř. věst. C 398, 30.11.2015.


text:
 15.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 209/1
 (2008/C 209/01)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 197, 2.8.2008
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 183, 19.7.2008
 Úř. věst. C 171, 5.7.2008
 Úř. věst. C 158, 21.6.2008
 Úř. věst. C 142, 7.6.2008
 Úř. věst. C 128, 24.5.2008
 Úř. věst. C 116, 9.5.2008
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 16.3.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 89/25
 Usnesení Tribunálu ze dne 20. ledna 2015 – NICO v. Rada
 (Věc T-6/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu - Zmrazení finančních prostředků - Lhůta pro podání žaloby - Počátek - Zjevná nepřípustnost“)
 (2015/C 089/29)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Švýcarsko) (zástupci: J. Grayston, solicitor, G. Pandey, P. Gjørtler, D. Rovetta, D. Sellers a N. Pilkington, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a I. Rodios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 58), a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 945/2012 ze dne 15. října 2012, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 282, s. 16), v rozsahu, v němž bylo jméno žalobkyně zařazeno na seznam osob a subjektů, na které se vztahují tato omezující opatření.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 71, 9.3.2013.


text:
 7.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/42
 Žaloba podaná dne 19. února 2014 – Itálie v. Komise
 (Věc T-122/14)
 2014/C 102/63
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupci: S. Fiorentino, avvocato dello Stato, a G. Palmieri, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětná žaloba směřuje proti rozhodnutí Evropské komise C (2013) 8681 final ze dne 9. prosince 2013, kterým Komise na základě rozsudku Soudního dvora ze dne 17. listopadu 2011, vydaného ve věci C-496/09, vyzvala Italskou republiku k zaplacení částky 6 252 000 eur jako penále.
 Napadené rozhodnutí odkazuje na druhé pololetí prodlení, a sice na období od 17. května do 17. listopadu 2012.
 Italská vláda předkládá následující žalobní důvody:
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 260 odst. 1 a odst. 3 druhého pododstavce SFEU, jakož i z porušení rozsudku, který má být vykonán, týkajícího se pohledávek vůči podnikům v situaci „vyrovnacího řízení“ nebo „soudní správy“.
 V této souvislosti se uvádí, že rozhodnutí totiž neodpočítává od podpory dlužné po uplynutí referenčního pololetí pohledávky vůči podnikům, jež jsou v úpadku nebo v konkurzním řízení, přihlášené v rámci příslušných řízení, ačkoli se podle italské vlády jedná o pohledávky, pro jejichž navrácení členský stát vynaložil veškeré potřebné úsilí, a které tudíž měly být vyloučeny z částky podpor dlužných podle výroku rozsudku, který má být vykonán.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 83, s. 1), jakož i z nesprávného použití článku 11 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (Úř. věst. L 140, s. 1).
 3.
 V této souvislosti se uvádí, že rozhodnutí ukládá italským orgánům povinnost uplatnit na částky dlužné podniky z titulu navrácení státní podpory složené úroky, jak uvádí článek 11 nařízení č. 794/2004. Italská vláda tento bod zpochybňuje a uvádí, že se – i podle judikatury Soudního dvora Evropské unie (a zejména rozsudku ze dne 11. prosince 2008, Komise v. Département du Loiret a Scott SA) – tento režim výpočtu úroků nemůže uplatnit stran rozhodnutí o navrácení, která předcházejí vstupu nařízení č. 794/2004 v platnost, a o to méně stran rozhodnutí, která předcházejí zveřejnění Sdělení Komise o úrokových sazbách, které se použijí v případě navrácení protiprávně poskytnutých podpor (Úř. věst. C 110, 8.5.2003, s. 21 a 22).


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 11. listopadu 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sozialgericht Leipzig – Německo) – Elisabeta Dano, Florin Dano v. Jobcenter Leipzig
 (Věc C-333/13) (1)
 („Volný pohyb osob - Občanství Unie - Rovné zacházení - Státní příslušníci členského státu, kteří nejsou hospodářsky činní a pobývají na území jiného členského státu - Vyloučení těchto osob z pobírání zvláštních nepříspěvkových peněžitých dávek na základě nařízení (ES) č. 883/2004 - Směrnice 2004/38/ES - Právo pobytu nad tři měsíce - Článek 7 odst. 1 písm. b) a článek 24 - Podmínka týkající se dostatečných prostředků“)
 (2015/C 016/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Sozialgericht Leipzig
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Elisabeta Dano, Florin Dano
 Žalovaný: Jobcenter Leipzig
 Výrok
 1)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, ve znění nařízení Komise (EU) č. 1244/2010 ze dne 9. září 2010, musí být vykládáno v tom smyslu, že „zvláštní nepříspěvkové peněžité dávky“ ve smyslu čl. 3 odst. 3 a článku 70 tohoto nařízení spadají do působnosti článku 4 uvedeného nařízení.
 2)
 Článek 24 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS ve spojení s jejím čl. 7 odst. 1 písm. b) a článek 4 nařízení č. 883/2004, ve znění nařízení č. 1244/2010, musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle které jsou státní příslušníci jiných členských států vyloučeni z pobírání některých „zvláštních nepříspěvkových peněžitých dávek“ ve smyslu čl. 70 odst. 2 nařízení č. 883/2004, zatímco státním příslušníkům hostitelského členského státu, kteří se nacházejí ve stejné situaci, jsou tyto dávky zaručeny, pokud těmto státním příslušníkům jiných členských států nenáleží v hostitelském členském státě právo pobytu na základě směrnice 2004/38.
 3)
 Soudní dvůr Evropské unie nemá pravomoc odpovědět na čtvrtou otázku.
 (1) Úř. věst. C 226, 3.8.2013.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 21. ledna 2010 — Prof. Dr. Oliver Brüstle V. Greenpeace e.V.
 (Věc C-34/10)
 2010/C 100/29
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel: Prof. Dr. Oliver Brüstle
 Odpůrce: Greenpeace e.V.
 Předběžné otázky
 1)
 Co je třeba rozumět pod pojmem „lidská embrya“, který je obsažen v článku 6 odst. 2 písm. c) směrnice 98/44/ES (1)?
 a)
 Rozumí se tímto pojmem všechny vývojové fáze lidského života počínaje oplozením vajíčka nebo musí být splněny další podmínky, jako je například dosažení určité fáze vývoje?
 b)
 Zahrnuje tento pojem i následující organismy:
 1)
 neoplodněná lidská vajíčka, do kterých bylo transplantováno buněčné jádro z vyzrálé lidské buňky;
 2)
 neoplodněná lidská vajíčka, která byla v průběhu partenogeneze podnícena k dělení a dalšímu vývoji?
 c)
 Zahrnuje také kmenové buňky, získané z lidských embryí ve stádiu blastocysty?
 2)
 Co je třeba rozumět pod pojmem „Použití lidských embryí pro průmyslové nebo obchodní účely“? Spadá pod tento pojem každé obchodní využití ve smyslu čl. 6 odst. 1 směrnice, zvláště použití pro účely vědeckého zkoumání?
 3)
 Je podle čl. 6 odst. 2 písm. c) směrnice vyloučena technická informace z patentovatelnosti také tehdy, jestliže použití lidských embryí sice nepatří k technické informaci, která je součástí požadovaného patentu, ale je nezbytnou podmínkou pro využití této informace,
 a)
 neboť patent se týká výrobku, jehož výroba vyžaduje předchozí zničení lidských embryí,
 b)
 nebo proto, že patent se týká postupu, který vyžaduje takový výrobek jako výchozí materiál?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů (Úř. věst. L 213, s. 13; Zvl. vyd. 13/20, s. 395).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/58
 Usnesení Tribunálu ze dne 7. července 2014 – Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica v. Komise
 (Věc T-244/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Životní prostředí - Směrnice 94/62/ES - Obaly a obalové odpady - Směrnice 20 13/2/EU - Role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály - Nedostatek bezprostředního dotčení - Nepřípustnost“)
 2014/C 315/98
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. M. Leprêtre a N. Chahid-Nouraï, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Alcover San Pedro a J. F. Brakeland, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na dílčí zrušení směrnice Komise 2013/2/EU ze dne 7. února 2013, kterou se mění příloha I směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES o obalech a obalových odpadech (Úř. věst. L 37, s. 10), a to v rozsahu, v němž Komise zapsala role, trubice a válce, na kterých jsou navinuty flexibilní materiály, kromě rolí, trubic a válců, které slouží jako součást výrobních strojů a které se nepoužívají k úpravě výrobku jako prodejní jednotky, na seznam příkladů výrobků ilustrujících použití kritérií upřesňujících pojem „obal“.
 Výrok
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 171, 15.6.2013.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/27
 Žaloba podaná dne 11. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Česká republika
 (Věc C-100/09)
 2009/C 113/50
 Jednací jazyk: čeština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Jelínek, P. Dejmek, zmocněnci)
 Žalovaná: Česká republika
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 určit, že nepřijetím veškerých právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Komise 2007/14/ES ze dne 8. března 2007, kterou se stanoví prováděcí pravidla k některým ustanovením směrnice 2004/109/ES o harmonizaci požadavků na průhlednost týkajících se informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu (1), nebo v každém případě jejich nesdělením Komisi nesplnila Česká republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 24 uvedené směrnice;
 —
 uložit České republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 8. března 2008.
 (1) Úř. věst. L 69, s. 27


text:
 5.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/19
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 15. prosince 2010 — Saracco v. ECB
 (Věc F-66/09) (1)
 (Veřejná služba - Zaměstnanci ECB - Pracovní volno z osobních důvodů - Maximální délka - Odmítnutí prodloužení)
 2011/C 38/35
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Roberta Saracco (Arona, Itálie) (zástupce: F. Parrat, advokát)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: F. Malfrère, G. Nuvoli, zmocněnci, ve spolupráci s B. Wägenbaurem, advokátem)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí ECB, kterým bylo žalobkyni zamítnuto obnovení pracovního volna z osobních důvodů
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Roberta Saracco ponese veškeré náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 205, 29.8.2009, s. 51.


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesverfassungsgericht (Německo) dne 10. února 2014 – Peter Gauweiler a další
 (Věc C-62/14)
 2014/C 129/15
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverfassungsgericht
 Účastníci původního řízení
 I) Řízení o ústavní stížnosti
 Stěžovatelé: Peter Gauweiler, Bruno Bandulet, Wilhelm Hankel, Wilhelm Nölling, Albrecht Schachtschneider, Joachim Starbatty, Roman Huber a další, Johann Heinrich von Stein a další
 přistoupily: Deutscher Bundestag, Bundesregierung
 II) Řízení o sporech ústavních orgánů
 Navrhovatelka: Fraktion DIE LINKE v Bundestag
 Odpůrce: Deutscher Bundestag
 přistoupila: Bundesregierung
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Je rozhodnutí Rady guvernérů Evropské centrální banky ze dne 6. září 2012 o Technical features of Outright Monetary Transactions neslučitelné s článkem 119 a čl. 127 odst. 1 a 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a s články 17 až 24 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky, protože překračuje ve výše uvedených ustanoveních upravenou pravomoc Evropské centrální banky ve věcech měnové politiky a zasahuje do pravomoci členských států?
 Vyplývá překročení pravomoci svěřené Evropské centrální bance zejména z toho, že rozhodnutí Rady guvernérů Evropské centrální banky ze dne 6. září 2012
 aa)
 se váže na hospodářskopolitické programy pomoci Evropského nástroje finanční stability nebo Evropského mechanismu stability (podmíněnost)?
 bb)
 stanoví nákup státních dluhopisů jen určitých členských států (selektivnost)?
 cc)
 stanoví nákup státních dluhopisů zemí zapojených do programů navíc k programům pomoci Evropského nástroje finanční stability nebo Evropského mechanismu stability (souběžnost)?
 dd)
 mohlo by obcházet omezení a podmínky programů pomoci Evropského nástroje finanční stability nebo Evropského mechanismu stability (obcházení)?
 b)
 Je rozhodnutí Rady guvernérů Evropské centrální banky ze dne 6. září 2012 o Technical features of Outright Monetary Transactions neslučitelné se zákazem měnového financování rozpočtu, zakotveným v článku 123 Smlouvy o fungování Evropské Unie?
 Brání slučitelnosti s článkem 123 Smlouvy o fungování Evropské unie zejména to, že rozhodnutí Rady guvernérů Evropské centrální banky ze dne 6. září 2012
 aa)
 nestanoví žádné kvantitativní omezení nákupu státních dluhopisů (objem)?
 bb)
 nestanoví žádný časový odstup mezi vydáním státních dluhopisů na primárním trhu a jejich nákupem Evropským systémem centrálních bank na sekundárním trhu (utváření tržních cen)?
 cc)
 připouští, aby byly veškeré nabyté státní dluhopisy drženy až do splatnosti (zásah do logiky trhu)?
 dd)
 neobsahuje žádné specifické požadavky na úvěrovou kvalitu státních dluhopisů, které mají být nabyty (riziko selhání)?
 ee)
 stanoví rovné zacházení mezi Evropským systémem centrálních bank a soukromými a jinými vlastníky státních dluhopisů (částečné prominutí dluhu)?
 2.
 Podpůrně pro případ, že by Soudní dvůr rozhodnutí Rady guvernérů Evropské centrální banky ze dne 6. září 2012 o Technical features of Outright Monetary Transactions coby akt orgánu Evropské unie nepovažoval za způsobilý předmět žádosti podle čl. 267 odst. 1 písm. b) Smlouvy o fungování Evropské unie:
 a)
 Je třeba článek 119 a článek 127 Smlouvy o fungování Evropské unie a články 17 až 24 Protokolu o statutu Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky vykládat tak, že Eurosystému alternativně nebo kumulativně dovolují
 aa)
 učinit nákup státních dluhopisů závislým na existenci a dodržování hospodářskopolitických programů pomoci Evropského nástroje finanční stability nebo Evropského mechanismu stability (podmíněnost)?
 bb)
 nakupovat státní dluhopisy jen určitých členských států (selektivnost)?
 cc)
 nakupovat státní dluhopisy zemí zapojených do programů navíc k programům pomoci Evropského nástroje finanční stability nebo Evropského mechanismu stability (souběžnost)?
 dd)
 obcházet omezení a podmínky programů pomoci Evropského nástroje finanční stability nebo Evropského mechanismu stability (obcházení)?
 b)
 Je článek 123 Smlouvy o fungování Evropské unie s ohledem na zákaz měnového financování rozpočtu třeba vykládat tak, že Eurosystému alternativně nebo kumulativně dovoluje
 aa)
 nakupovat státní dluhopisy bez kvantitativního omezení (objem)?
 bb)
 nakupovat státní dluhopisy bez minimálního časového odstupu od jejich vydání na primárním trhu (utváření tržních cen)?
 cc)
 všechny nabyté dluhopisy držet až do splatnosti (zásah do logiky trhu)?
 dd)
 nabývat státní dluhopisy bez minimálních požadavků na úvěrovou kvalitu (riziko selhání)?
 ee)
 souhlasit s rovným zacházením mezi Evropským systémem centrálních bank a soukromými a jinými vlastníky státních dluhopisů (částečné prominutí dluhu)?
 ff)
 v časové souvislosti s vydáním státních dluhopisů členských států eurozóny vykonávat vliv na mechanismus tvorby cen vyjádřením úmyslu je koupit nebo jiným způsobem (pobídka k prvnímu nabytí)?


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/17
 Žaloba podaná dne 24. května 2007 – Komise Evropských společenství v. Řecko
 (Věc C-250/07)
 (2007/C 155/34)
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: M. Patakia a D. Kukovec)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Řecká republika tím, že nevydala oznámení o předběžné výzvě k účasti v soutěži, a tím, že se bez odůvodnění opozdila s odpovědí na dotaz o upřesnění žalobce ohledně důvodů pro zamítnutí jeho kandidatury, nesplnila povinnost ohledně předběžné výzvy k účasti v soutěži při zahájení řízení o zadání veřejné zakázky, která pro ni vyplývá na základě směrnice Rady 93/38/EHS (1) ze dne 14. června 1993 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a telekomunikací a rovněž porušila povinnost, která pro ni vyplývá na základě článku 4 směrnice 93/38/EHS,
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise obdržela stížnost týkající se porušení spáchaných v rámci výzvy k účasti v soutěži Dimosia Epichirisi Ilektrismou (DEI – Veřejný podnik pro elektrickou energii) za účelem studie, dodání, dopravy, instalace a zavedení dvou termoelektrických jednotek určených pro tepelnou elektrárnu v Atherinolakkos na Krétě.
 Komise má za to, že DEI zanedbala zveřejnění výzvy k účasti v soutěži v rozporu s čl. 20 odst. 2 písm. a) směrnice 93/38/EHS, který stanoví výjimky pro případy, kdy nejsou splněny podmínky, které je třeba vykládat kumulativním způsobem. Konkrétněji má Komise za to, že DEI zneužila výklad pojmů „vhodná nabídka“ a „pokud se původní podmínky zakázky podstatně nezmění“ k odůvodnění použití výjimky stanovené v tomto ustanovení.
 Komise má rovněž za to, že v projednávaném případě není možné se dovolávat důvodů krajní naléhavosti, ani není možné se dovolávat událostí, které nebylo možno předvídat ve smyslu čl. 20 odst. 2 písm. d), jelikož takové skutečnosti nejsou DEI podloženy.
 Konečně ve světle judikatury Soudního dvora má Komise za to, že došlo k velkému zpoždění v odůvodnění zamítnutí kandidatury žalobce v rozporu s čl. 41 odst. 4 směrnice 93/38/EHS.
 Komise v důsledku toho usuzuje, že Řecká republika porušila své povinnosti, které pro ni vyplývají na základě čl. 20 odst. 2 a čl. 41 odst. 4 směrnice 93/38/EHS.
 (1) Úř. věst. L 199, 9.8.1993, s. 84; Zvl. vyd. 06/02, s. 194.


text:
 30.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 398/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hessisches Finanzgericht (Německo) dne 28. července 2015 – TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH v. Finanzamt Kassel II – Hofgeismar
 (Věc C-412/15)
 (2015/C 398/16)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Hessisches Finanzgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH
 Žalovaný: Finanzamt Kassel II – Hofgeismar
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 132 odst. 1 písm. d) směrnice 2006/112/ES (1) vykládán v tom smyslu, že dodání lidské krve zahrnuje i dodání krevní plazmy získané z lidské krve?
 2)
 V případě kladné odpovědi na otázku 1: Platí to i pro krevní plazmu, která není přímo určena pro terapeutické účely, ale výlučně k výrobě léčivých přípravků?
 3)
 V případě záporné odpovědi na otázku 2: Záleží při zatřídění pod krev pouze na přijatém účelovém určení nebo i na abstraktně existující možnosti použití krevní plazmy?
 (1) Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1).


text:
 15.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/48
 Usnesení Tribunálu ze dne 10. července 2014 – H v. Rada a další
 (Věc T-271/10) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Žaloba na náhradu škody - Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Vyslaný národní odborník EUPM v Bosně a Hercegovině - Rozhodnutí o novém přidělení - Nepříslušnost Tribunálu - Nepřípustnost“)
 2014/C 315/82
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: H (Catane, Itálie) (zástupci: původně C. Mereu a M. Velardo, poté M. Velardo, advokáti)
 Žalované: Rada Evropské unie (zástupci: A. Vitro, G. Marhic a M. M. Joséphidès, zmocněnci); Evropská komise (zástupci: F. Erlbacher a B. Eggers, zmocněnci); a Policejní mise Evropské unie v Bosně a Hercegovině (EUPM) (Sarajevo, Bosna a Hercegovina)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí ze dne 7. dubna 2010 podepsaného personálním vedoucím EUPM, kterým bylo rozhodnuto o přeřazení žalobkyně na pozici „Criminal Justice Adviser – Prosecutor“ regionálního úřadu v Banja Luce (Bosna a Hercegovina) a dále v případě potřeby návrh na zrušení rozhodnutí ze dne 30. dubna 2010 podepsaného vedoucím mise ve smyslu článku 6 rozhodnutí Rady 2009/906/SZBP ze dne 8. prosince 2009 o EUPM v Bosně a Hercegovině (Úř. věst. L 322, s. 22), kterým bylo potvrzeno rozhodnutí ze dne 7. dubna 2010, jakož i návrh na náhradu škody.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Paní H ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie a Evropskou komisí.
 (1) Úř. věst. C 221, 14. 8. 2010.


text:
 27.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 123/22
 Žaloba podaná dne 11. března 2013 — Hanwha SolarOne a další v. Parlament a další
 (Věc T-136/13)
 2013/C 123/38
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Hanwha SolarOne (Qidong) Co. Ltd (Qidong, Čína); Hanwha SolarOne Technology Co. Ltd (Lianyungang, Čína); Hanwha SolarOne Solar Technology (Shanghai) Co. Ltd (Shanghai, Čína); a Hanwha Solar Electric Power Engineering Co. Ltd (Qidong) (zástupce: F. Graafsma, advokát)
 Žalovaní: Evropský parlament, Evropská komise a Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 ze dne 12. prosince 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 344, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň;
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 3 ledna 2013, v němž Komise odmítla zkoumat žádost o zacházení jako v tržním hospodářství (STE) a
 —
 uložil žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládají žalobkyně jeden žalobní důvod.
 Žalobkyně požadují zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 v rozsahu, v němž se týká žalobkyň a jejich žádostí STE podaných podle čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení k Evropské komisi v rámci antidumpingového řízení týkajícího se dovozu krystalických křemíkových fotovoltaických modulů a jejich klíčových komponentů (tj. článků a destiček) pocházejících z Čínské lidové republiky (oznámení o zahájení antidumpingového řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie ze dne 6. září 2012, Úř. věst. C 269, s. 5). Žalobkyně krom toho žádají zrušení rozhodnutí Komise ze dne 3. ledna 2013, v němž Komise odmítla zkoumat v rámci výše uvedeného postupu žádosti STE.
 Žalobkyně uplatňují, že nařízení (EU) č. 1168/2012, tak jak bylo uplatněno Komisí na žalobkyně v rozhodnutí ze dne 3. ledna 2013 a rozhodnutí ze dne 3. ledna [2013], ve kterém Komise odmítla zkoumat žaloby STE, porušují jejich legitimní očekávání a se zpětným účinkem je staví bez odůvodnění do horší právní situace. Nařízení (EU) č. 1168/2012 tak jak bylo Komisí použito na žalobkyně v rozhodnutí ze dne 3. ledna 2013 a rozhodnutí ze dne 3. ledna 2013 tudíž jednoznačně porušují základní zásady právní jistoty a dobrou víru žalobkyň.


text:
 3.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/8
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Amsterdam (Nizozemsko) dne 29. srpna 2011 — F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold v. Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
 (Věc C-443/11)
 2011/C 355/12
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: F. P. Jeltes, M. A. Peeters, J. G. J. Arnold
 Žalovaný: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (Uwv)
 Předběžné otázky
 1)
 Zůstává i nadále v platnosti — v době, kdy platí nařízení č. 883/2004 (1) — doplňující funkce rozsudku Miethe (2), který byl vydán v době, kdy platilo nařízení č. 1408/71 (3), kterou představuje vznik práva volby pro atypické příhraniční pracovníky, pokud jde členský stát, ve kterém se zaregistrují u zprostředkovatele práce a ze kterého tedy obdrží dávky v nezaměstnanosti, protože vyhlídky na opětovné zapojení do pracovního procesu jsou největší v členském státu jejich volby? Nebo článek 65 nařízení č. 883/2004 při celkovém posouzení již v dostatečné míře zajišťuje, že zcela nezaměstnaní pracovníci obdrží dávky za podmínek, které jsou pro jejich hledání práce nejpříznivější, a rozsudek Miethe svou přidanou hodnotu ztratil?
 2)
 Brání unijní právo, v projednávaném případě článek 45 SFEU nebo čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 (4), rozhodnutí členského státu odepřít podle právních předpisů tohoto členského státu dávky v nezaměstnanosti migrujícímu pracovníkovi (příhraničnímu pracovníkovi), který se stal zcela nezaměstnaným a který byl naposledy zaměstnán v tomto členském státě a u kterého lze vzhledem k existujícím společenským a rodinným vazbám předpokládat, že nejlepší výhlídky na opětovné zapojení do pracovního procesu má v tomto členském státu, pouze z toho důvodu, že má bydliště v jiném členském státu?
 3)
 Jak zní — s ohledem na čl. 87 odst. 8 nařízení č. 883/2004, článek 17 Listiny základních práv EU, jakož i s ohledem na zásadu právní jistoty — odpověď na výše uvedenou otázku, pokud takovému pracovníkovi byly již před tím, než nabylo účinnosti nařízení č. 883/2004, poskytovány dávky v nezaměstnanosti podle právních předpisů bývalého státu zaměstnání a maximální doba pobírání dávek, jakož i lhůta pro obnovení nároku na dávky k tomuto okamžiku ještě neuplynuly (a poskytování dávek bylo pozastaveno, protože nezaměstnaná osoba přijala nové zaměstnání)?
 4)
 Bude odpověď na druhou otázku jiná, jestliže bylo dotčeným nezaměstnaným příhraničním pracovníkům přislíbeno, že mohou požadovat obnovení svého nároku na dávky v případě, že by se po přijetí do zaměstnání znovu stali nezaměstnanými, a tyto informace se v důsledku nejasností v prováděcí praxi ukázaly jako nesprávné nebo nejednoznačné?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 166, s. 1; Zvl. vyd. 05/05, s. 72).
 (2) Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. června 1986, Miethe (C-1/85, Recueil, s. 1837).
 (3) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství, (Úř. věst. L 149 s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 35).
 (4) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257, s. 2; Zvl. vyd. 05/01, s. 15).


text:
 6.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/18
 Usnesení Tribunálu ze dne 28. března 2017 – LG Electronics v. EUIPO – Cyrus Wellness Consulting (VIEWTY PRO)
 (Věc T-500/15) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Námitkové řízení - Zpětvzetí přihlášky - Nevydání rozhodnutí ve věci samé“)
 (2017/C 178/23)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: LG Electronics, Inc. (Soul, Korejská republika) (zástupce: M. Graf, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: L. Rampini, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Cyrus Wellness Consulting GmbH (Berlín, Německo) (zástupci: A. Wulff a U. Hildebrandt, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 11. června 2015 (věc R 1940/2014-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Cyrus Wellness Consulting GmbH a společností LG Electronics, Inc.
 Výrok
 1)
 Není již důvodné rozhodnout ve věci samé.
 2)
 Společnost LG Electronics, Inc. ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO) a společností Cyrus Wellness Consulting GmbH.
 (1) Úř. věst. C 354, 26.10. 2015.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/12
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Oberlandesgericht Wien dne 7. dubna 2006 – Renate Ilsinger v. Martin Dreschers (správce konkurzní podstaty společnosti Schlank & Schick GmbH)
 (Věc C-180/06)
 (2006/C 165/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberlandesgericht Wien
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Renate Ilsinger
 Žalovaný: Martin Dreschers (správce konkurzní podstaty společnosti Schlank & Schick GmbH)
 Předběžné otázky
 1.
 Představuje právo přiznané § 5j rakouského Konsumentenschutzgesetz (KSchG) (zákona o ochraně spotřebitele), BGBl 1979/140, ve znění čl. I bodu 2 rakouského Fernabsatz-Gesetz (zákona o smlouvách uzavřených na dálku), BGBl I 1999/185, které spotřebiteli umožňuje domáhat se vůči podnikům zdánlivě vyhrané ceny soudní cestou v případě, že tyto podniky zasílají (nebo zaslaly) určitým spotřebitelům příslib výhry nebo jiné podobné zprávy, jejichž formulace může (nebo mohla) svou povahou u spotřebitele vyvolat dojem, že vyhrál určitou cenu, aniž by výhra byla závislá na objednání zboží nebo alespoň na zkušební objednávce a také žádná objednávka zboží nenásledovala, avšak cena byla příjemcem zprávy vyžadována, ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „nařízení č. 44/2001“) (1) nárok smluvní povahy nebo jemu na roveň postavený nárok podle čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 44/2001?
 V případě záporné odpovědi na první otázku:
 2.
 Existuje nárok ve smyslu čl. 15 odst. 1 písm. c) nařízení č. 44/2001, pokud nárok na vyplacení výhry nebyl podmíněn objednávkou zboží, avšak příjemce zprávy zboží přesto objednal?
 (1) Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.


text:
 26.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 107/20
 Žaloba podaná dne 29. února 2008 – Komise Evropských společenství v. Španělské království
 (Věc C-94/08)
 (2008/C 107/32)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Španělské království tím, že ve své právní úpravě zachovalo požadavek španělské státní příslušnosti pro výkon zaměstnání kapitána a prvního důstojníka na všech lodích plavících se pod španělskou vlajkou, které nejsou obchodními loděmi, jejich tonáž nepřesahuje 100 GT, přepravují náklad nebo méně než 100 cestujících, plaví se výhradně mezi přístavy či body nacházejícími se v zónách, v nichž Španělsko uplatňuje svrchovanost, vykonává svrchovaná práva a soudní pravomoc, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 39 ES;
 —
 uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V souladu se španělskou právní úpravou musí být zaměstnání kapitána a prvního důstojníka na všech lodích plavících se pod španělskou vlajkou, které nejsou obchodními loděmi, jejich tonáž nepřesahuje 100 GT, přepravují náklad nebo méně než 100 cestujících, plaví se výhradně mezi přístavy či body nacházejícími se v zónách, v nichž Španělsko uplatňuje svrchovanost, vykonává svrchovaná práva a soudní pravomoc, obsazeno španělskými státními příslušníky.
 Komise má za to, že všeobecný požadavek španělské státní příslušnosti pro tato zaměstnání porušuje článek 39 ES a nelze jej považovat za odůvodněný na základě výjimky stanovené v odstavci 4 téhož článku. Výklad Komise byl potvrzen zejména rozsudkem ve věci C-405/01 (1), v němž Soudní dvůr konstatoval, že rozsah této výjimky musí být omezen na míru nezbytnou k ochraně obecných zájmů dotčeného členského státu a že pokud jde o toto zaměstnání, nejsou uvedené zájmy ohroženy, pokud je veřejná moc spojená s tímto zaměstnáním vykonávaná státními příslušníky jiných členských států pouze sporadicky či výjimečně. Španělské království nezměnilo svoji právní úpravu ve smyslu návrhu Komise, ačkoli ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko přislíbilo provést vhodné změny.
 (1) Rozsudek ze dne 30. září 2003, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española,, C-405/01, Recueil, s. I-10391.


text:
 14.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/13
 Rozsudek Tribunálu ze dne 23. listopadu 2011 — Monster Cable Products v. OHIM — Live Nation (Music) UK (MONSTER ROCK)
 (Věc T-216/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství MONSTER ROCK - Starší národní ochranná známka MONSTERS OF ROCK - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Podobnost výrobků - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2012/C 13/25
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Monster Cable Products, Inc. (Brisbane, Kalifornie, Spojené státy) (zástupci: W. Baron von der Osten-Sacken, O. Günzel a A. Wenninger-Lenz, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Pethke, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice řízení před Tribunálem: Live Nation (Music) UK Ltd (Londýn, Spojené království) (zástupci: S. Malynicz, barrister, S. Britton a J. Summers, solicitors)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 24. února 2010 (věc R 216/2009-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Live Nation (Music) UK Ltd a společností Monster Cable Products, Inc.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Monster Cable Products, Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 195, 17.7.2010.


text:
 27.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/32
 Žaloba podaná dne 24. dubna 2015 – National Iranian Tanker Company v. Rada
 (Věc T-207/15)
 (2015/C 245/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: National Iranian Tanker Company (Teherán, Írán) (zástupci: T. de la Mare, QC, M. Lester a J. Pobjoy, barristers, R. Chandrasekera, S. Ashley a C. Murphy, solicitors)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/236 ze dne 12. února 2015, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 39, s. 18) a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/230 ze dne 12. února 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 39, s. 3), v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně,
 —
 podpůrně, prohlásil, že čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu ve znění pozdějších předpisů a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu ve znění pozdějších předpisů jsou ve vztahu k žalobkyni nepoužitelná, neboť jsou protiprávní, a
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vychází z toho, že Rada tím, že opětovně zapsala žalobkyni na seznamy na základě týchž skutkových tvrzení, která Tribunál odmítl v rozsudku ze dne 3. července 2014, National Iranian Tanker Company v. Rada (T-565/12, Sb. rozh., EU:T:2014:608, dále jen „rozsudek NITC“), porušila zásady překážky věci pravomocně rozsouzené, právní jistoty, legitimního očekávání a věci, o níž bylo pravomocně rozhodnuto, a nerespektovala právo žalobkyně na účinný procesní prostředek ve smyslu článku 47 Listiny základních práv Evropské unie.
 2.
 Druhý žalobní důvod vychází z toho, že Rada nerespektovala kritérium pro zapsání na seznamy, podle něhož žalobkyně musela poskytovat finanční nebo logistickou podporu íránské vládě. Tribunál tvrzení o finanční podpoře odmítl v rozsudku NITC. Žalobkyně není pro íránskou vládu zdrojem jakýchkoliv finančních příjmů a ta od ní nic nedostává, a to ani prostřednictvím jejích akcionářů či jiným způsobem. Jak Tribunál rozhodl v rozsudku NITC, nepřímá finanční podpora ke splnění tohoto kritéria nepostačuje. Tvrzení o logistické podpoře je jen překvalifikováním tvrzení již předložených ve věci NITC. Požadovaná příčinná souvislost mezi činnostmi žalobkyně a šířením jaderných zbraní zde každopádně chybí, neboť poskytuje-li žalobkyně nějakou podporu, jedná se nanejvýš o nepřímou logistickou podporu.
 3.
 Třetí žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila právo žalobkyně na obhajobu, jakož i její právo na řádnou správu a na účinnou soudní ochranu. Konkrétněji, Rada a) neinformovala žalobkyni o skutečných důvodech jejího opětovného zapsání na seznamy ani nepředložila proti ní uplatněné důkazy a b) neumožnila žalobkyni uplatnit její stanovisko ohledně skutečných důvodů jejího opětovného zapsání nebo proti ní uplatněných důkazů před jejím opětovným zapsáním na seznamy.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z toho, že Rada neoprávněně a nepřiměřeně porušila základní práva žalobkyně, včetně jejího práva vlastnit majetek, svobody podnikání a práva na ochranu dobrého jména. Napadené akty mají na žalobkyni značný dopad, pokud jde o její aktivity, jakož i její dobré jméno a goodwill v celém světě. Zapsání žalobkyně na seznamy by mohlo mít zničující důsledky na osoby, jimž jsou vypláceny prostředky z penzijních fondů akcionářů žalobkyně, jimiž jsou pouze nevinní íránští občané, většinou důchodci. Rada ani neprokázala, že by zmrazení prostředků a hospodářských zdrojů žalobkyně souviselo s nějakým legitimním cílem nebo bylo takovým cílem odůvodněno, ani, a fortiori, že by toto opatření bylo takovému cíli přiměřené.
 5.
 Pátý žalobní důvod, uplatněný na podporu námitky protiprávnosti, vychází z toho, že pokud by v rozporu s argumenty uplatněnými v rámci druhého žalobního důvodu musely být čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí 2010/413 a čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení č. 267/2012 vykládány v tom smyslu, že zahrnují a) nepřímou finanční podporu nebo b) logistickou podporu nemající žádný vztah k šíření jaderných zbraní, byla by tato kritéria protiprávní a nepřiměřená cílům rozhodnutí 2010/413 a nařízení č. 267/2012. Svévolně určený rozsah a dosah kritérií, vyplývající z tohoto širšího výkladu, by překračovaly meze toho, co je vhodné a nutné k dosažení těchto cílů. Tato ustanovení by tedy byla protiprávní.


text:
 5.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 133/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 6. prosince 2011 Brighton Collectibles, Inc. proti rozsudku Tribunálu (druhého senátu) vydanému dne 27. září 2011 ve věci T-403/10, Brighton Collectibles v. OHIM — Felmar
 (Věc C-624/11 P)
 2012/C 133/27
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka): Brighton Collectibles, Inc. (zástupce: J. Horn, advokát)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) a Felmar
 Návrhová žádání
 —
 zrušit rozsudek Tribunálu ve věci T-403/10,
 —
 uložit OHIM, že ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené navrhovatelkou,
 —
 uložit společnosti Felmar, že ponese vlastní náklady řízení v případě, že vstoupí do řízení jako vedlejší účastnice.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 V rámci projednávaného kasačního opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že Tribunál platně neposoudil důkazy, které mu předložila, a ani dostatečně neodůvodnil své rozhodnutí s ohledem na uplatňovaná vnitrostátní práva, konkrétně irskou a britskou judikaturu týkající se „Passing off“. Tribunál proto porušil ustanovení čl. 8 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (1).
 (1) Úř. věst. 78, s.1.


text:
 23.7.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 182/20
 USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA
 (šestého senátu)
 ze dne 7. dubna 2005
 ve věci C-160/04 P: Gustaaf Van Dyck proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Opravný prostředek - Úředníci - Seznamy služebního povýšení - Akt, kterým je oprávněný zkrácen na svém právu - Přípravné akty)
 (2005/C 182/38)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-160/04 P, jejímž předmětem je opravný prostředek na základě článku 56 Statutu Soudního dvora, podaný dne 19. března 2004Gustaaf Van Dyck, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm ve Wuustwezel (Belgie), (advokát: A. Bywater, ve spolupráci s W. Mertensem), přičemž dalším účastníkem řízení je Komise Evropských společenství (zmocněnci: F. Clotuche-Duvieusart a A. Weimar), Soudní dvůr (šestý senát), ve složení A. Borg Barthet, předseda senátu, A. Ó Caimh a U. Lõhmus (zpravodaj), soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: R. Grass, vydal dne 7. dubna 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1.
 Opravný prostředek se zamítá.
 2.
 G. Van Dyckovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 106, 30.4.2004.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 28. dubna 2009 — Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-518/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Články 43 ES a 49 ES - Směrnice 92/49/EHS - Vnitrostátní právní předpisy ukládající pojišťovnám povinnost poskytnout pojištění - Omezení svobody usazování a volného pohybu služeb - Sociální ochrana poškozených v důsledku dopravní nehody - Proporcionalita - Svoboda sazeb pojišťoven - Zásada kontroly domovským členským státem)
 2009/C 153/08
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Traversa a N. Yerrell, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupce: M. Fiorilli, zmocněnec)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Finská republika (zástupkyně: J. Himmanen, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 43 ES a 49 ES — Porušení článků 6, 9, 29 a 39 směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění) (Úř. věst. L 228, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 346) — Výpočet pojistného — Povinnosti uložené pojistitelům, kteří mají své sídlo v jiném členském státě
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komise Evropských společenství, Italská republika a Finská republika ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 42, 24.2.2007.


text:
 5.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/13
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 22. října 2009 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation — Lucembursko) — Irène Bogiatzi, provdaná Ventouras v. Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Evropská společenství, Lucemburské velkovévodství, Foyer Assurances SA
 (Věc C-301/08) (1)
 („Dopravní politika - Nařízení (ES) č. 2027/97 - Varšavská úmluva - Odpovědnost leteckého dopravce v případě nehod - Lhůta pro podání žaloby na náhradu utrpěné újmy“)
 2009/C 297/14
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Irène Bogiatzi, provdaná Ventouras
 Žalovaní: Deutscher Luftpool, Société Luxair, société luxembourgeoise de navigation aérienne SA, Evropská společenství, Lucemburské velkovévodství,Foyer Assurances SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation (Lucembursko) –Výklad čl. 5 odst. 1 a 3 nařízení Rady (ES) č. 2027/97 ze dne 9. října 1997 o odpovědnosti leteckého dopravce v případě nehod (Úř. věst. L 285, s. 1; Zvl. vyd. 07/03, s. 389) ve spojení s článkem 29 Úmluvy o sjednocení některých pravidel o mezinárodní letecké dopravě podepsané ve Varšavě dne 12. října 1929, ve znění pozměněném v Haagu dne 28. září 1955 — Lhůta pro podání žaloby na náhradu utrpěné újmy — Důsledky uhrazení zálohy dopravcem na uznání jeho odpovědnosti, a to včetně případů, kdy je záloha vyplacena mimo nařízením stanovený časový rámec
 Výrok
 1)
 Úmluva o sjednocení některých pravidel o mezinárodní letecké dopravě, podepsaná ve Varšavě dne 12. října 1929, ve znění čtyř Montrealských dodatkových protokolů ze dne 25. září 1975, není součástí norem právního řádu Společenství, jež má Soudní dvůr pravomoc vykládat na základě článku 234 ES.
 2)
 Nařízení Rady (ES) č. 2027/97 ze dne 9. října 1997 o odpovědnosti leteckého dopravce v případě nehod musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání použití článku 29 úmluvy o sjednocení některých pravidel o mezinárodní letecké dopravě, podepsané ve Varšavě dne 12. října 1929, ve znění čtyř Montrealských dodatkových protokolů ze dne 25. září 1975, na situaci, v níž se cestující domáhá uplatnění odpovědnosti leteckého dopravce z důvodu újmy, kterou cestující utrpěl při letu mezi členskými státy Evropského společenství.
 (1) Úř. věst. C 236, 13.9.2008.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/14
 Žaloba podaná dne 8. února 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-65/07)
 (2007/C 69/32)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Stromsky a D. Lawunmi, zmocněnci)
 Žalované: Irsko
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Irsko tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/24/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, pokud jde o tradiční rostlinné léčivé přípravky (1), a v každém případě tím, že o nich Komisi neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z článku 2 této směrnice;
 —
 uložit Irsku náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 30. října 2005.
 (1) Úř. věst. L 136, s. 85.


text:
 19.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/12
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 9. prosince 2010 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-340/09) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 1999/22/ES - Článek 4 odst. 2 až 5 - Chov volně žijících živočichů - Zoologická zahrada)
 2011/C 55/20
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: S. Pardo Quintillán a D. Recchia, zmocněnci)
 Žalované: Španělské království (zástupci: B. Plaza Cruz a N. Díaz Abad, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 4 odst. 2, 3, 4 a 5 směrnice Rady 1999/22/ES ze dne 29. března 1999 o chovu volně žijících živočichů v zoologických zahradách (Úř. věst. L 94, s. 24; Zvl. vyd. 15/04, s. 140)
 Výrok
 1)
 Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo všechna opatření, která jsou v souvislosti se zoologickými zahradami, které jsou předmětem této žaloby, nacházejícími se v provinciích Aragon, Asturias, Baleares, Canarias, Cantabria, Castilla -León, Valencia, Extremadura a Galícia v oblasti dohledu, udělování licencí a případně uzavření těchto zařízení podle čl. 4 odst. 2 až 5 směrnice Rady 1999/22/ES ze dne 29. března 1999 o chovu volně žijících živočichů v zoologických zahradách nezbytná, nesplnilo povinnosti, které pro něj z uvedené směrnice vyplývají.
 2)
 Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 256, 24.10.2009.


text:
 7.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 212/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. května 2014 – Melt Water v. OHIM (NUEVA)
 (Věc T-61/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství NUEVA - Článek 60 nařízení (ES) č. 207/2009 - Nesplnění povinnosti zaplatit poplatek za odvolání ve stanovené lhůtě - Nejednoznačnost v jazykové verzi - Jednotný výklad - Náhoda nebo vyšší moc - Omluvitelný omyl - Povinnost obezřetnosti a řádné péče“)
 2014/C 212/35
 Jednací jazyk: litevština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Research and Production Company „Melt Water“ UAB (Klaipėda, Litva) (zástupci: V. Viešūnaitė a J. Stucka, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: V. Melgar a J. Ivanauskas, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. prosince 2012 (věc R 1794/2012-4) týkajícímu se přihlášky obrazového označení NUEVA jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Research and Production Company „Melt Water“ UAB.
 (1) Úř. věst. C 108, 13. 4. 2013.


text:
 17.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/31
 Usnesení předsedy Soudu prvního stupně ze dne 4. dubna 2006 – Vischim v. Komise
 (Věc T-420/05 R)
 („Řízení o předběžných opatřeních - Návrh na odklad provádění - Směrnice 91/414/EHS - Naléhavost - Neexistence“)
 (2006/C 143/62)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vischim Srl (Cesano Maderno, Itálie) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupce: B. Doherty, zmocněnec)
 Předmět věci
 Návrh jednak na odklad provádění směrnice Komise 2005/53/ES ze dne 16. září 2005, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS za účelem zařazení účinných látek chlorthalonilu, chlortoluronu, cypermethrinu, daminozidu a thiofanát-methylu (Úř. věst. L 241, s. 51) a jednak na přijetí určitých dalších předběžných opatření
 Výrok usnesení
 1)
 Návrh se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.