text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/34
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (třetího senátu) ze dne 6. května 2009 — Campos Valls v. Rada
 (Věc F-39/07) (1)
 („Veřejná služba - Úředníci - Přijímání - Jmenování - Pracovní místo vedoucího oddělení - Zamítnutí žádosti žalobce o pracovní místo - Podmínky požadované v oznámení o volném pracovním místě - Zjevně nesprávné posouzení“)
 2009/C 193/55
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Manuel Campos Valls (Brusel, Belgie) (zástupci: S. Orlandi, J.-N. Louis, A. Coolen a E. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Rada (zástupkyně: M. Arpio Santacruz a I. Šulce, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí, kterým OOJ zamítl žádost žalobce o pracovní místo vedoucího španělského oddělení na GŘ A, Ředitelství III — Překlady a produkce dokumentů — Jazyková služba, kterého se týká sdělení zaměstnancům CP46/06, a jednak rozhodnutí, kterým OOJ na uvedené pracovní místo jmenoval jiného uchazeče
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 9.6.2007, s. 28.


text:
 7.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 155/25
 Žaloba podaná dne 24. dubna 2007 – Mohr & Sohn v. Komise
 (Věc T-131/07)
 (2007/C 155/50)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Paul Mohr & Sohn, Baggerei und Schiffahrt [Niederwalluf (Rhg), Německo] (zástupce: F. von Waldstein, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí žalované ze dne 28. února 2007 a uložit Evropské komisi povinnost udělit žalobci výjimku pro plovoucí jeřáb „Niclas“ podle čl. 4 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 718/1999 ze dne 29. března 1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce napadá rozhodnutí Komise DG-Greffe (2007) D/200972 ze dne 28. února 2007 o jeho žádosti podané podle čl. 4 odst. 6 nařízení (ES) č. 718/1999 (1) o výjimku pro plovoucí jeřáb „Niclas“. Žalobce požádal o vyjmutí tohoto specializovaného plavidla z působnosti pravidla „staré za nové“. V napadeném rozhodnutí žalovaná rozhodla příslušnou výjimku pro plavidlo „Niclas“ neudělit.
 Na podporu své žaloby žalobce uplatňuje zejména to, že se u plovoucího jeřábu „Niclas“ nejedná o plavidlo, které podléhá nařízení č. 718/1999. V této souvislosti uplatňuje, že dotyčné plavidlo nemá Rheinschiffszugehörigkeitsurkunde (listina pro plavidla na Rýnu), která je ovšem podmínkou pro legální přepravu zboží na evropských vodních cestách. Žalobce má za to, že se plovoucí jeřáb „Niclas“ neodlišuje od plavidel určených pro uložení zboží ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. f) nařízení č. 718/1999 nebo od bagrovacích plavidel a plovoucích stavebních zařízení ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. g) stejného nařízení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 718/1999 ze dne 29. března 1999 o politice podpory vnitrozemské vodní dopravy, pokud jde o kapacitu loďstva Společenství (Úř. věst. L 90, s. 1; Zvl. vyd. 07/04, s. 271).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 27.4.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/19
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 26. února 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation – Francie) – Christie’s France SNC v. Syndicat national des antiquaires
 (Věc C-41/14) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Směrnice 2001/84/ES - Článek 1 - Duševní vlastnictví - Prodej originálů uměleckých děl v dražbách - Právo na opětný prodej ve prospěch autora originálu díla - Dlužník poplatku hrazeného z titulu práva na opětný prodej - Kupující nebo prodávající - Smluvní odchylka“)
 (2015/C 138/24)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Christie’s France SNC
 Žalovaný: Syndicat national des antiquaires
 Výrok
 Článek 1 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/84/ES ze dne 27. září 2001 o právu na opětný prodej ve prospěch autora originálu uměleckého díla musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání tomu, aby osoba povinná k zaplacení autorské odměny, kterou takto označují vnitrostátní právní předpisy – ať už jí je prodávající nebo profesionální zástupce trhu s uměleckými díly, jenž se účastní transakce – mohla s jakoukoli jinou osobou včetně kupujícího uzavřít dohodu, že náklady na autorskou odměnu ponese v konečném důsledku zcela nebo částečně tato jiná osoba, pokud takové smluvní ujednání nemá žádný vliv na povinnosti a odpovědnost, jež má vůči autorovi osoba, která má platit autorskou odměnu.
 (1) Úř. věst. C 102, 7.4.2014.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/40
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 8. července 2010 — Magazzu v. Komise
 (Věc F-126/06) (1)
 (Veřejná služba - Úředníci - Jmenování - Dočasní zaměstnanci jmenovaní úředníky - Kandidáti zapsaní na seznam kandidátů vhodných pro přijetí před vstupem v platnost nového služebního řádu - Zařazování do tříd podle nových, méně příznivých pravidel - Nabytá práva - Zásada zákazu diskriminace - Články 2, 5 a 12 přílohy XIII statutu)
 2010/C 246/68
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Salvatore Magazzu (Brusel, Belgie) (zástupci: původně T. Bontinck a J. Feld, advokáti, poté T. Bontinck a S. Woog advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí OOJ ze dne 13. prosince 2005, kterým se žalobce, dočasný zaměstnanec zařazený do platové třídy A*11 a úspěšný uchazeč otevřeného výběrového řízení COM/A/18/04, podle ustanovení přílohy XIII služebního řádu jmenuje úředníkem se zařazením A*6 platová třída 2
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 310, 16.12.2006, s. 32.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/28
 Usnesení Tribunálu ze dne 18. prosince 2015 – CompuGroup Medical v. OHIM – Schatteiner (SAM)
 (Věc T-850/14)
 („Žaloba na neplatnost - Ochranná známka Společenství - Lhůta k podání žaloby - Počátek běhu lhůty - Doručení rozhodnutí odvolacího senátu na elektronický účet zástupce žalobkyně u OHIM - Opožděnost - Neexistence případu vyšší moci nebo náhody - Zjevná nepřípustnost“)
 (2016/C 068/36)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: CompuGroup Medical AG (Koblenz, Německo) (zástupce: B. Dix, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: H. Kunz, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Simon Schatteiner (Vídeň, Rakousko) (zástupci: F. Schulz a H. Pernez, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. července 2014 (věc R 818/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Simonem Schatteinerem a společností CompuGroup Medical AG.
 Výrok
 1.
 Žaloba se odmítá.
 2.
 Společnosti CompuGroup Medical AG se ukládá náhrada nákladů řízení.


text:
 26.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 350/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 28. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof – Rakousko) – Verein für Konsumenteninformation v. Amazon EU Sàrl
 (Věc C-191/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Soudní spolupráce v občanských věcech - Nařízení (ES) č. 864/2007 a nařízení (ES) č. 593/2008 - Ochrana spotřebitelů - Směrnice 93/13/EHS - Ochrana osobních údajů - Směrnice 95/46/ES - Kupní smlouvy uzavřené on-line se spotřebiteli s bydlištěm v jiných členských státech - Zneužívající klauzule - Všeobecné smluvní podmínky obsahující ujednání o volbě rozhodného práva ve prospěch práva členského státu, ve kterém má společnost své sídlo - Určení práva rozhodného pro určení nepřiměřeného charakteru ujednání obsaženého ve všeobecných smluvních podmínkách v rámci žaloby na zdržení se jednání - Určení práva rozhodné pro zpracování osobních údajů spotřebitelů“)
 (2016/C 350/10)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Verein für Konsumenteninformation
 Žalovaná: Amazon EU Sàrl
 Výrok
 1)
 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 ze dne 11. července 2007 o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy (Řím II) musí být vykládána v tom smyslu, že aniž jsou dotčena ustanovení čl. 1 odst. 3 obou těchto nařízení, musí být právo rozhodné pro žalobu na zdržení se jednání ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/22/ES ze dne 23. dubna 2009 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů podanou proti používání údajně nepřípustných smluvních ujednání podnikem se sídlem v jednom členském státu, který uzavírá smlouvy formou elektronického obchodního styku se spotřebiteli s bydlištěm v jiných členských státech, a zejména ve státě sídla soudu, určeno v souladu s čl. 6 odst. 1 nařízení Řím II, kdežto právo rozhodné pro posouzení daného smluvního ujednání musí být vždy určeno na základě nařízení Řím I, a to bez ohledu na to, zda je toto posouzení prováděno v rámci individuální žaloby či kolektivní žaloby.
 2)
 Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládán v tom smyslu, že ujednání obsažené ve všeobecných smluvních podmínkách obchodníka, které nebylo sjednáno individuálně, a podle kterého se právem členského státu sídla tohoto obchodníka řídí smlouva uzavřená formou elektronického obchodu se spotřebitelem, je zneužívající klauzulí v rozsahu, v němž uvádí tohoto spotřebitele v omyl tím, že u něj vyvolává dojem, že se na smlouvu použije pouze právo tohoto členského státu, aniž spotřebitele informoval, že se na něj na základě čl. 6 odst. 2 nařízení Řím I vztahuje ochrana, kterou mu zajišťují imperativní ustanovení práva, které by bylo rozhodné v případě neexistence tohoto ujednání, přičemž přísluší vnitrostátnímu soudu, aby ve světle všech relevantních okolností tuto skutečnost ověřil.
 3)
 Článek 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů musí být vykládán v tom smyslu, že zpracování osobních údajů prováděné podnikem elektronického obchodu se řídí právem členského státu, na který tento podnik zaměřuje svou činnost, pokud se prokáže, že tento podnik zpracovává dotyčné údaje v rámci činností provozovny nacházející se v tomto členském státě. Vnitrostátnímu soudu přísluší ověřit, zda tomu tak je.
 (1) Úř. věst. C 221, 6.7.2015.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/17
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 24. října 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko) — Vitālijs Drozdovs v. AAS „Baltikums“
 (Věc C-277/12) (1)
 (Povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla - Směrnice 72/166/EHS - Článek 3 odst. 1 - Směrnice 90/232/EHS - Článek 1 - Dopravní nehoda - Usmrcení rodičů nezletilého žalobce - Nárok dítěte na náhradu škody - Nemajetková újma - Odškodnění - Škody kryté povinným pojištěním)
 2013/C 367/28
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Vitālijs Drozdovs
 Žalovaná: AAS „Baltikums“
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad článku 3 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 10) a čl. 1 odst. 2 druhé směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. 1984 L 8, s. 17; Zvl. vyd. 06/07, s. 3) — Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Určení povinného rozsahu pojistné ochrany z pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel — Možnost zahrnout morální újmu do povinné náhrady škod na zdraví — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví odškodnění za psychickou bolest a strádání v částce značně nižší, než jakou stanoví směrnice týkající se nahrazování škod na zdraví
 Výrok
 1)
 Článek 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění a čl. 1 odst. 1 a 2 druhé směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, musejí být vykládány v tom smyslu, že povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla musí pokrývat náhradu nemajetkové újmy, kterou utrpěly osoby blízké obětí usmrcených při dopravních nehodách, pokud tuto náhradu škody z titulu občanskoprávní odpovědnosti pojištěného upravují vnitrostátní právní předpisy použitelné na spor v původním řízení.
 2)
 Článek 3 odst. 1 směrnice 72/166 a čl. 1 odst. 1 a 2 druhé směrnice 84/5 musejí být vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátním ustanovením, podle kterých povinné pojištění občanskoprávní odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla kryje náhradu nemajetkové újmy, která musí být podle vnitrostátních právních předpisů upravujících občanskoprávní odpovědnost nahrazena z důvodu usmrcení rodinných příslušníků, které jsou blízkými osobami, při dopravní nehodě, pouze do výše maximální částky, která je nižší než částky upravené v čl. 1 odst. 2 druhé směrnice.
 (1) Úř. věst. C 235, 4.8.2012.


text:
 25.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 199/42
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. června 2007 Michelem Thierrym proti rozsudku Soudu pro veřejnou službu ze dne 16. dubna 2007 ve věci F-82/05, Michel Thierry v. Komise Evropských společenství
 (Věc T-223/07 P)
 (2007/C 199/79)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Michel Thierry (Howald, Lucemburské velkovévodství) (zástupce: F. Frabetti, advokát)
 Další účastnice řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit usnesení Soudu pro veřejnou službu ze dne 16. dubna 2007 ve věci F-82/05, doručené žalobci dne 17. dubna 2007;
 —
 vyhovět jeho návrhovým žádáním uvedeným v řízení v prvním stupni a prohlásit žalobu ve věci F-82/05 za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 podpůrně vrátit věc Soudu pro veřejnou službu;
 —
 rozhodnout o poplatcích, nákladech a odměnách a uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Ve svém kasačním opravném prostředku účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje zrušení usnesení Soudu pro veřejnou službu, kterým byla zamítnuta jako částečně nepřípustná a částečně neopodstatněná žaloba, jejímž předmětem bylo zrušení seznamu úředníků povýšených v roce 2004 v rozsahu, v jakém tento seznam neuvádí jeho jméno.
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatel napadá nesprávný výklad a posouzení skutkového stavu, které vedly k procesnímu pochybení a nesprávnému právnímu posouzení, kterého se Soud pro veřejnou službu dopustil údajně tím, že odmítl vyhovět žádosti o slyšení člena jeho oddělení, kterou podal v replice v prvním stupni.


text:
 19.12.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 312/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 2. října 2009 — Reti Televisive Italiane SpA (RTI) v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 (Věc C-390/09)
 2009/C 312/32
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Reti Televisive Italiane SpA (RTI)
 Odpůrce: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba články 18 a 18a směrnice 89/552/EHS (1), ve znění směrnice 97/36/ES (2), považovat za dostatečně přesná a bezpodmínečná ustanovení, která mohou mít po uplynutí lhůty pro provedení do vnitrostátního právního řádu přednost před vnitrostátním právem, jež je s nimi v rozporu, mohou doplnit, podle správného výkladu čl. 249 třetího pododstavce Smlouvy, vnitrostátní ustanovení v této oblasti a mohou být prováděna správním orgánem, jako je AGCOM, který má pravomoc provádět vnitrostátní zákon?
 2)
 Je třeba články 18 a 18a směrnice 89/552/EHS, ve znění směrnice 97/36/ES, vykládat tak, že co se týče minimální a povinné patnáctiminutové doby trvání oken teleshoppingu, musí být každá další forma teleshoppingu, byť v délce trvání delší než 3 minuty, avšak kratší než 15 minut, kvalifikována jako „teleshoppingový spot“ a řídit se hodinovými limity použitelnými na reklamní spoty?
 3)
 Je třeba čl. 1 písm. c), články 10 a 11 a čl. 18 odst. 3 směrnice 89/552/EHS, ve znění směrnice 97/36/ES, vykládat tak, že oznámení subjektu vysílání týkající se vlastních programů, vysílaná bezplatně, spadají pod pojem reklamy pro účely podřízení podmínkám rozeznatelnosti reklamního sdělení od ostatních pořadů a zařazování reklamy do televizního vysílání?
 4)
 Je třeba čl. 1 písm. c), články 10 a 11 a čl. 18 odst. 3 směrnice 89/552/EHS, ve znění směrnice 97/36/ES, vykládat tak, že institucionální informační a komunikační činnosti podle italského zákona č. 150 ze dne 7. června 2000, včetně společensky prospěšných zpráv a zpráv veřejného zájmu, spadají pod pojem reklamy pro účely podřízení podmínkám rozeznatelnosti reklamního sdělení od ostatních pořadů a zařazování reklamy do televizního vysílání?
 (1) Úř. věst. L 298, s. 23.
 (2) Úř. věst. L 265, s. 42.


text:
 24.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 421/15
 Rozsudek Soudního dvora (devátého senátu) ze dne 2. října 2014 – Evropská komise v. Polská republika
 (Věc C-478/13) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2001/18/ES - Záměrné uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí - Uvádění na trh - Článek 31 odst. 3 písm. b) - Záznam míst pěstovaných geneticky modifikovaných organismů - Povinnost oznámit tato místa příslušným orgánům - Povinnost zřídit veřejný registr - Loajální spolupráce“)
 2014/C 421/21
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: D. Bianchi a M. Owsiany-Hornung, zmocněnci)
 Žalovaná: Polská republika (zástupce: B. Majczyna, zmocněnec)
 Výrok
 1)
 Polská republika tím, že nestanovila povinnost oznámit příslušným polským orgánům místa geneticky modifikovaných organismů pěstovaných podle části C směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/220/EHS, nezřídila registr pro záznam takových míst a neoznámila veřejnosti s tím související informace, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 31 odst. 3 písm. b) této směrnice.
 2)
 Polské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 336, 16.11.2013.


text:
 22.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 178/9
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. května 2013 — Masottina v. OHIM — Bodegas Cooperativas de Alicante (CA’ MARINA)
 (Věc T-393/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství CA’ MARINA - Starší slovní ochranná známka Společenství MARINA ALTA - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 178/16
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Masottina SpA (Conegliano, Itálie) (zástupce: N. Schaeffer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM: Bodegas Cooperativas de Alicante, Coop. V. (Petrel, Španělsko)
 Předmět věci
 Žaloba na neplatnost podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 4. května 2011 (věc R 518/2010-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Bodegas Cooperativas de Alicante, Coop. V. a Masottina SpA
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Masottina SpA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 282, 24.9.2011.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/25
 Žaloba podaná dne 21. března 2013 — Novomatic v. OHIM — Simba Toys (AFRICAN SIMBA)
 (Věc T-172/13)
 2013/C 141/45
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Novomatic AG (Gumpoldskirchen, Rakousko) (zástupce: W. Mosing, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Simba Toys GmbH & Co. KG (Fürth-Stadeln, Německo)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. ledna 2013 ve věci 157/2012-4 a námitku pro nedostatek podobnosti výrobků či označení v celém rozsahu zamítl a přihlášku ochranné známky Společenství AFRICAN SIMBA, přihláška ochranné známky Společenství č. 7534175, připustil v souladu s přihláškou k zápisu;
 —
 uložil OHIM a — v případě písemného vyjádření — další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení a náhradu nákladů, které žalobkyně vynaložila v řízení před OHIM a v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „AFRICAN SIMBA“ pro výrobky a služby zařazené do třídy 9, 28 a 41 — přihláška ochranné známky Společenství č. 7534175
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Simba Toys GmbH & Co. KG
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „Simba“, jakož i mezinárodní zápis slovní ochranné známky „SIMBA“ pro výrobky zařazené do třídy 28
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 42 odst. 2 ve spojení s odst. 3 nařízení č. 207/2009 ve spojení s pravidlem 22 odst. 2 nařízení č. 2868/95 a čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 8. října 2008 Região autónoma dos Açores proti rozsudku Soudu prvního stupně (třetího senátu) vydanému dne 1. července 2008 ve věci T-37/04, Região autónoma dos Açores v. Rada Evropské unie
 (Věc C-444/08 P)
 (2008/C 327/26)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Região autónoma dos Açores (zástupci: M. Renouf, Solicitor, C. Bryant, Solicitor, H. Mercer QC)
 Další účastníci řízení: Rada Evropské unie, Komise Evropských společenství, Španělské království, Seas at Risk VZW, WWF – World Wide Fund for Nature, Stichting Greenpeace Council
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)
 Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr
 —
 zrušil rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2008 ve věci T-37/04;
 —
 prohlásil žalobu ve věci T-37/04 za přípustnou;
 —
 zrušil články 3 a 11 a přílohu nařízení Rady č. 1954/2003 (1) v rozsahu, ve kterém: a) stanoví, že intenzita rybolovu podle nařízení se určí pouze odkazem na cílové druhy a oblasti ICES nebo divize CECAF, ale nikoli také odkazem na typ použitého rybářského vybavení, pevného nebo vlečeného; a b) vylučuje hlubinné druhy (tj. takové při dně žijící druhy, na které se vztahuje nařízení č. 2347/2002 (2)) z rozsahu působnosti článků 3 a 11 nařízení Rady č. 1954/2003.
 —
 zrušil článek 15 nařízení Rady č. 1954/2003 v rozsahu, ve kterém zrušení nařízení č. 685/95 (3) a nařízení č. 2027/95 (4): a) zbavuje i) Společenství pravomoci určovat intenzitu rybolovu nejenom odkazem na cílové druhy a oblasti ICES nebo divize CECAF, ale také odkazem na typ použitého rybářského vybavení, a ii) možnosti určit intenzity rybolovu jak tomu bylo na základě nařízení č. 2027/95; b) zbavuje i) pravomoci určit maximální roční intenzitu rybolovu v oblasti ohledně hlubinných druhů (tj. takových při dně žijících druhů, na které se vztahuje nařízení č. 2347/2002) a ii) možnosti určit maximální roční intenzitu rybolovu jak tomu bylo na základě nařízení č. 2027/95; c) ruší zákaz přístupu španělských plavidel do Azorských vod za účelem lovu tuňáků nebo druhů podobných tuňákovi;
 —
 zrušil čl. 5 odst. 1 nařízení Rady č. 1954/2003 v rozsahu, ve kterém nezachovává zákaz přístupu španělských plavidel do vod Azorských vod za účelem lovu tuňáků nebo druhů podobných tuňákovi;
 —
 vrátil věc zpět Soudu prvního stupně, pokud Soudní dvůr dojde k závěru, že stav řízení mu neumožňuje vydat konečné rozhodnutí, a
 —
 nařídil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení vynaložených Região autónoma dos Açores (autonomní region Azory) jak ohledně řízení na prvním stupni, tak i tohoto řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel se na podporu svého kasačního opravného prostředku proti výše uvedenému rozsudku Soudu prvního stupně dovolává sedmi žalobních důvodů.
 Zaprvé, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že ochrana, kterou má navrhovatel na základě čl. 299 odst. 1 ES nepostačuje k tomu, aby bylo stanoveno, že navrhovatel je osobně dotčený napadenými ustanoveními.
 Zadruhé, že Soud prvního stupně došel k nesprávnému závěru, že pouze členské státy a nikoli regionální orgány mají právo hájit obecný zájem svého území.
 Zatřetí, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že nerozlišoval mezi environmentálními a hospodářskými úvahami.
 Začtvrté, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že napadená ustanovení nebudou mít škodlivé účinky na populace ryb a na mořské životní prostředí na Azorech, a tudíž na přežití rybářského odvětví v regionu.
 Zapáté, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že účinek napadených ustanovení na legislativní a výkonné pravomoci navrhovatele nečiní navrhovatele osobně dotčeným ustanoveními.
 Zašesté, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že shledal, že žaloba navrhovatele není přípustná na základě toho, že neexistují jiné účinné opravné prostředky, které by měl navrhovatel k dispozici.
 Zasedmé, že se Soud prvního stupně dopustil nesprávného právního posouzení tím, že neposoudil faktory, kterých se navrhovatel dovolával, jak kumulativně, tak i odděleně.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení (ES) č. 2847/93 a zrušují nařízení (ES) č. 685/95 a (ES) č. 2027/95 (Úř. věst. L 289, s. 1; Zvl. vyd., 04/06, s. 44)
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 2347/2002 ze dne 16. prosince 2002, kterým se stanoví zvláštní podmínky přístupu k rybolovu hlubinných populací a s tím spojené požadavky (Úř. věst. L 351, s. 6; Zvl. vyd., 04/05, s. 391)
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 685/95 ze dne 27. března 1995 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (Úř. věst. L 71, s. 5; Zvl. vyd., 04/02, s. 204)
 (4) Nařízení Rady (ES) č. 2027/95 ze dne 15. června 1995 o zavedení režimu řízení intenzity rybolovu týkající se některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (Úř. věst. L 199, s. 1; Zvl. vyd., 04/02, s. 224)


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugalsko) dne 24. června 2013 — Modelo Continente Hipermercados SA v. Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)
 (Věc C-343/13)
 2013/C 260/45
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal do Trabalho de Leiria
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Modelo Continente Hipermercados SA
 Žalovaný: Autoridade Para As Condições de Trabalho — Centro Local do Lis (ACT)
 Předběžné otázky
 1)
 Dochází podle práva Společenství, konkrétně podle výše [směrnice 2011/35/EU (1) a jejího článku 19], při fúzi společností k přechodu odpovědnosti za porušení pracovněprávních předpisů, v důsledku kterého by nástupnická společnost měla nést odpovědnost za skutky, kterých se zanikající společnost dopustila před zápisem fúze do obchodního rejstříku?
 2)
 Lze sankci uloženou v oblasti pracovněprávních předpisů považovat pro účely použití směrnice za pohledávku třetí osoby (v daném případě za pohledávku státu vzniklou na základě právní úpravy v oblasti porušení pracovněprávních předpisů), v důsledku čehož by na nástupnickou společnost přešel příslušný dluh (pokuta) za porušení pracovněprávních předpisů s tím, že věřitelem je stát?
 3)
 Je výklad článku 112 Código das Sociedades Comerciais, podle kterého nevede toto ustanovení k zastavení řízení o porušení pracovněprávních předpisů, k němuž došlo před fúzí, ani k zániku pokuty, která za něj měla být uložena, v rozporu s citovanou směrnicí Společenství, která stanoví účinky fúze společností, protože je extenzivním výkladem daného ustanovení, který je v rozporu se zásadami práva Společenství a zejména s článkem 19 směrnice?
 4)
 Představuje výše uvedený výklad porušení zásady, podle které nelze konstatovat porušení pracovněprávních předpisů, nenese-li nástupnický subjekt (zmírněnou) objektivní odpovědnost nebo odpovědnost za zavinění?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/35/EU ze dne 5. dubna 2011 o fúzích akciových společností (Úř. věst. L 110, s. 1).


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/23
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. května 2016 Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 17. března 2016 ve věci T-817/14, Zoofachhandel Züpke GmbH a další v. Evropská komise
 (Věc C-311/16 P)
 (2016/C 343/35)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG (zástupce: E. Hauk, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Věc byla usnesením Soudního dvora ze dne 20. července 2016 vyškrtnuta z rejstříku Soudního dvora.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/4
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 1. června 2017 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Verwaltungsgerichtshof – Rakousko) – řízení zahájené Gertem Folkem
 (Věc C-529/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Odpovědnost za životní prostředí - Směrnice 2004/35/ES - Článek 17 - Časová působnost - Provoz vodní elektrárny zahájený před uplynutím lhůty k provedení této směrnice - Článek 2 bod 1 písm. b) - Pojem ‚škody na životním prostředí‘ - Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje škody zohledněné v povolení - Článek 12 odst. 1 - Přístup ke spravedlnosti ve věcech týkajících se práva životního prostředí - Aktivní legitimace - Směrnice 2000/60/ES - Článek 4 odst. 7 - Přímý účinek“)
 (2017/C 249/05)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof
 Účastník původního řízení
 Gert Folk
 Výrok
 1)
 Článek 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES ze dne 23. dubna 2009, musí být vykládán v tom smyslu, že s výhradou ověření, jež přísluší předkládajícímu soudu, se tato směrnice vztahuje ratione temporis na škody na životním prostředí, k nimž došlo po 30. dubnu 2007, ale byly způsobeny provozem zařízení povoleného v souladu s právní úpravou o vodách a uvedeného do provozu před tímto datem.
 2)
 Směrnice 2004/35, ve znění směrnice 2009/31, zejména její čl. 2 bod 1 písm. b), musí být vykládána v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, které z pojmu „škody na životním prostředí“ obecně a automaticky vylučuje škodu, která má závažný nepříznivý dopad na ekologický, chemický nebo kvantitativní stav nebo ekologický potenciál dotčených vod, z pouhého důvodu, že je tato škoda zohledněna v povolení uděleném na základě vnitrostátního práva.
 3)
 V případě, kdy bylo na základě ustanovení vnitrostátního práva povolení uděleno, aniž bylo zkoumáno dodržení podmínek stanovených v čl. 4 odst. 7 písm. a) až d) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, není vnitrostátní soud povinen sám ověřit splnění podmínek stanovených v tomto ustanovení při posuzování otázky, zda jde o škody na životním prostředí ve smyslu čl. 2 bodu 1 písm. b) směrnice 2004/35, ve znění směrnice 2009/31.
 4)
 Články 12 a 13 směrnice 2004/35, ve znění směrnice 2009/31, musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovému ustanovení vnitrostátního práva, jako je ustanovení ve věci v původním řízení, které znemožňuje osobám s rybářským oprávněním zahájit přezkumné řízení ve vztahu ke škodám na životním prostředí ve smyslu čl. 2 bodu 1 písm. b) uvedené směrnice.
 (1) Úř. věst. C 406, 7.12.2015.


text:
 2.5.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 10. února 2016 – Cesare Serinelli a další v. Presidenza del Consiglio dei Ministri a další
 (Věc C-79/16)
 (2016/C 156/35)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Cesare Serinelli, Cosimo Antonio Palma, Maria Monico, Cosimo Miglietta, Mariano Luigi Mariano, Elena Russo, Galeana Miglietta, Pasqualina Cretì, Francesco D'Arpe, Antonietta Spalluto, Francesca Leo, Giovanna Malatesta, Vincenzo Conte, Luigi Ampolo, Raffaele Fasiello, Maria Miccoli, Anna Leone, Oronzo Maiorano, Antonio Rampino, Raffaele Tommasi, Fernando Elia
 Žalovaní: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Presidenza del Consiglio dei Ministri – Dipartimento della Protezione Civile, Commissario delegato OCDPC n. 225/2015, Ministero delle Politiche Agricole e Forestali, Regione Puglia
 Předběžné otázky
 1)
 Brání směrnice 2000/29/ES (1), v platném znění, zejména ustanovení čl. 11 odst. 3, čl. 13c odst. 7, čl. 16 odst. 1, 2, 3 a 5, jakož i zásady proporcionality, logiky a přiměřenosti použití čl. 6 odst. 2 a 4 prováděcího rozhodnutí Evropské komise 2015/789/EU (2), jak je proveden do italského právního řádu čl. 8 odst. 2 a 4 decreto del Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali, v rozsahu, v němž ukládá odstranit neprodleně v okruhu 100 metrů okolo rostlin, které byly testovány a u kterých se zjistilo, že jsou napadeny dotčeným organismem, hostitelské rostliny, bez ohledu na jejich zdravotní stav, a současně stanoví, že dotčený členský stát provede před odstraněním rostlin uvedených v odstavci 2 vhodná fytosanitární ošetření proti přenašečům dotčeného organismu a proti rostlinám, jež mohou být hostiteli těchto přenašečů, přičemž uvedená ošetření mohou podle potřeby zahrnovat odstranění rostlin?
 2)
 Brání směrnice 2000/29/ES, v platném znění, zejména ustanovení čl. 16 odst. 1 výrazem „nezbytná opatření pro jejich eradikaci nebo, pokud to není možné, pro zastavení uvedených škodlivých organismů“, použití čl. 6 odst. 2 rozhodnutí Evropské komise 2015/789/EU, jak je proveden do italského právního řádu čl. 8 odst. 2 decreto del Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali, v rozsahu, v němž stanoví neprodlené odstranění hostitelských rostlin, bez ohledu na jejich zdravotní stav, v okruhu 100 metrů okolo rostlin, které byly testovány a u kterých se zjistilo, že jsou napadeny?
 3)
 Brání čl. 16 odst. 1, 2, 3 a 5 směrnice 2000/29/ES a zásady proporcionality, logiky a spravedlivého procesu výkladu čl. 6 odst. 2 a 4 prováděcího rozhodnutí Evropské komise 2015/789/EU – jak je proveden do italského právního řádu čl. 8 odst. 2 a 4 decreto del Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali – v tom smyslu, že opatření eradikace podle odst. 2 může být uloženo předtím a bez ohledu na předběžné použití ustanovení odst. 3 a 4 článku 6?
 4)
 Brání zásady obezřetnosti, přiměřenosti a proporcionality použití čl. 6 odst. 2, 3 a 4 prováděcího rozhodnutí Evropské komise 2015/789/EU, jak je proveden do italského právního řádu čl. 8 odst. 2 a 4 decreto del Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali, v rozsahu, v němž ukládá opatření eradikace hostitelských rostlin v okruhu 100 metrů okolo rostlin napadených organismem „Xylella fastidiosa (Wells et al.)“ bez náležitého vědeckého podkladu, který by s jistotou potvrzoval příčinnou souvislost mezi přítomností organismu a sesycháním rostlin, u kterých se zjistilo, že jsou napadeny?
 5)
 Brání čl. 296 druhý pododstavec SFEU a článek 41 Listiny základních práv Evropské unie použití čl. 6 odst. 2 a 4 prováděcího rozhodnutí Evropské komise 2015/789/EU, v rozsahu, v němž stanoví neprodlené odstranění hostitelských rostlin, bez ohledu na jejich zdravotní stav, v okruhu 100 metrů okolo rostlin, které byly testovány a u kterých se zjistilo, že jsou napadeny, protože není náležitě odůvodněn?
 6)
 Brání zásady přiměřenosti a proporcionality použití prováděcího rozhodnutí Evropské komise 2015/789/EU – jak je provedeno do italského právního řádu decreto del Ministero delle politiche agricole alimentari e forestali – které stanoví opatření týkající se odstranění hostitelských rostlin, bez ohledu na jejich zdravotní stav, rostlin zjevně napadených dotčeným organismem a rostlin, které vykazují příznaky možného napadení organismem „Xylella fastidiosa (Wells et al.)“ nebo rostlin, u nichž existuje podezření, že jsou napadeny tímto organismem, aniž by stanovilo jakoukoli formu náhrady ve prospěch vlastníků, kteří nezavinili rozšíření dotčeného organismu?
 (1) Směrnice Rady 2000/29/ES ze dne 8. května 2000 o ochranných opatřeních proti zavlékání organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům do Společenství a proti jejich rozšiřování na území Společenství (Úř. věst. L 169, s. 1; Zvl vyd. 03/29, s. 258).
 (2) Prováděcí rozhodnutí Komise (EU) 2015/789 ze dne 18. května 2015 o opatřeních proti zavlékání organismu Xylella fastidiosa (Wells et al.) do Unie a proti jeho rozšiřování na území Unie (Úř. věst. L 125, s. 36).


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/25
 Žaloba podaná dne 1. dubna 2005 Komisí Evropských společenství proti Nizozemskému království
 (Věc C-147/05)
 (2005/C 143/37)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 1. dubna 2005 žaloba směřující proti Nizozemskému království podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Michelem van Beek a Sarou Pardo Quintillan, jako zmocněnci.
 Žalobce navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Nizozemské království tím, že nepřijalo všechny právní a správní předpisy nezbytné k provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES (1) ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky, respektive tím, že Komisi o těchto předpisech neuvědomila, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 2.
 uložil Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 22. prosince 2003.
 (1) Úř. věst. L 327, s. 1.


text:
 10.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 56/27
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 16. ledna 2007 – Calavo Growers v. OHIM – Calvo Sanz (Calvo)
 (Věc T-53/05) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky CALVO - Starší slovní ochranná známka Společenství CALAVO - Přípustnost námitek - Odůvodnění námitek předložené v jiném než jednacím jazyce - Článek 74 odst. 1 nařízení (ES) č. 40/94 - Pravidlo 20 odst. 3 nařízení (ES) č. 2868/95“)
 (2007/C 56/54)
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Calavo Growers Inc. (Santa Ana, Spojené státy) (zástupci: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez-Gómez, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: J. García Murillo, zmocněnec)
 Druhý účastník řízení před odvolacím senátem, vedlejší účastník před Soudem: Luis Calvo Sanz, SA (Carballo, Španělsko) (zástupci: J. Rivas Zurdo a E. López Leiva, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 8. listopadu 2004 (věc R 159/2004-1), týkajícímu se námitkového řízení mezi Calavo Growers, Inc. a Luis Calvo Sanz, SA,
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 8. listopadu 2004 (věc R 159/2004-1) se zrušuje.
 2)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady vynaložené žalobkyní.
 3)
 Vedlejší účastnice ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 2.4.2005.


text:
 3.6.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 131/1
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 21. února 2006 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce VAT and Duties Tribunal, London) – Halifax plc, Leeds Permanent Development Services Ltd, County Wide Property Investments Ltd v. Commissioners of Customs & Excise
 (Věc C-255/02) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Článek 2 bod 1, čl. 4 odst. 1 a 2, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 - Hospodářská činnost - Dodání zboží - Poskytování služeb - Zneužití - Plnění, jejichž jediným účelem je získání daňového zvýhodnění)
 (2006/C 131/01)
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 VAT and Duties Tribunal, London
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Halifax plc, Leeds Permanent Development Services Ltd, County Wide Property Investments Ltd
 Žalovaný: Commissioners of Customs & Excise
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – VAT and Duties Tribunal, London – Výklad směrnice 77/388/EHS: šesté směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) – Plnění uskutečněná pouze s cílem získat daňové zvýhodnění – Plnění bez samostatného hospodářského účelu
 Výrok
 1)
 Taková plnění, jako jsou plnění dotčená v původním řízení, jsou dodáním zboží nebo poskytnutím služeb a hospodářskou činností ve smyslu čl. 2 bodu 1, čl. 4 odst. 1 a 2, čl. 5 odst. 1 a čl. 6 odst. 1 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 95/7/ES ze dne 10. dubna 1995, pokud splňují objektivní kritéria, na nichž jsou uvedené pojmy založeny, i když jsou uskutečněna pouze s cílem získat daňové zvýhodnění bez jiného hospodářského účelu.
 2)
 Šestá směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že brání nároku osoby povinné k dani na odpočet daně z přidané hodnoty odvedené na vstupu, pokud plnění zakládající tento nárok představují zneužití.
 Pro zjištění existence zneužití je jednak nezbytné, aby výsledkem dotčených plnění přes formální použití podmínek stanovených relevantními ustanoveními šesté směrnice a vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici bylo získání daňového zvýhodnění, jehož poskytnutí by bylo v rozporu s cílem sledovaným těmito ustanoveními. Krom toho musí ze všech objektivních okolností vyplývat, že hlavním účelem dotčených plnění je získání daňového zvýhodnění.
 3)
 Pokud byla zjištěna existence zneužití, musejí být plnění uskutečněná v jeho rámci nově definována tak, aby byla nastolena taková situace, jaká by existovala v případě neexistence plnění představujících toto zneužití.
 (1) Úř. věst. C 233, 28.9.2002.


text:
 8.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 379/12
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. října 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko) — Mednis SIA v. Valsts ieņēmumu dienests
 (Věc C-525/11) (1)
 (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Článek 183 - Podmínky vrácení nadměrného odpočtu DPH - Vnitrostátní právní úprava, která stanoví odklad vrácení části nadměrného odpočtu DPH až do okamžiku přezkumu ročního daňového přiznání osoby povinné k dani - Zásady daňové neutrality a proporcionality)
 2012/C 379/19
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Mednis SIA
 Žalovaná: Valsts ieņēmumu dienests
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad článku 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Odpočet DPH zaplacené na vstupu — Vnitrostátní právní předpisy omezující vrácení nadměrného odpočtu DPH za jeden měsíc — Odklad vrácení části nadměrného odpočtu DPH, která převyšuje 18 % celkové hodnoty zdanitelných plnění uskutečněných během příslušného měsíčního zdaňovacího období, až do okamžiku přezkumu ročního daňového přiznání
 Výrok
 Článek 183 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje daňové správě členského státu, aby bez zvláštního posouzení a výlučně na základě aritmetických výpočtů odložila vrácení části nadměrného odpočtu daně z přidané hodnoty, který vznikl během měsíčního zdaňovacího období, až do okamžiku, kdy tato správa provede přezkum ročního daňového přiznání osoby povinné k dani.
 (1) Úř. věst. C 6, 7.1.2012.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/42
 Žaloba podaná dne 15. listopadu 2010 — Truvo Belgium v. OHIM — AOL (TRUVO)
 (Věc T-528/10)
 ()
 2011/C 30/76
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Truvo Belgium (Antverpy, Belgie) (zástupce: O. van Haperen, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: AOL LLS (Dulles, Spojené státy)
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 31. srpna 2010 ve věci R 893/2009-2 a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „TRUVO“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 16, 35, 38 a 41 — Přihláška ochranné známky Společenství č. 5632948
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápis ochranné známky Společenství č. 4756169 týkající se obrazové ochranné známky „TRUVEO“ pro služby zařazené do třídy 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství pro třídu 38 v celém rozsahu
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Žalobce tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (1), jelikož se odvolací senát dopustil pochybení (i) při vzhledovém a fonetickém srovnání označení, (ii) při srovnání označení tím, že ochranné známce osoby, která podala námitky, nepřisoudil žádný význam, (iii) při srovnání služeb a (iv) při posouzení relevantní veřejnosti.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/49
 Žaloba podaná dne 4. dubna 2013 — Murnauer Markenvertrieb v. OHIM — Healing Herbs (NOTFALL)
 (Věc T-188/13)
 2013/C 156/90
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Murnauer Markenvertrieb GmbH (Trebur, Německo) (zástupci: F. Traub a H. Daniel, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Healing Herbs Ltd (Walkerstone, Spojené království)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 4. února 2013 ve věci R 132/2012-4;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Slovní ochranná známka „NOTFALL“ pro výrobky zařazené do tříd 3, 5 a 30 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9 089 681.
 Majitelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Účastnice řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Healing Herbs Ltd
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Článek 52 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) a odst. 2 nařízení č. 207/2009.
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Návrhu bylo částečně vyhověno.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody:
 —
 Porušení článku 83 nařízení č. 207/2009 ve spojení se zásadou rovného zacházení;
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009;
 —
 porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 26.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 296/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná rozhodnutím Centrale Raad van Beroep ze dne 15. července 2005 ve věci D.P.W. Hendrix proti Raad van bestuur van het uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
 (Věc C-287/05)
 (2005/C 296/18)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla rozhodnutím Centrale Raad van Beroep (Nizozemsko) ze dne 15. července 2005 ve věci D.P.W. Hendrix proti Raad van bestuur van het uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 18. července 2005, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Centrale Raad van Beroep žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.
 Musí být s dávkou Wajong, uvedenou v příloze IIa nařízení č. 1408/71 (1) nakládáno jako se zvláštní nepříspěvkovou dávkou, jak je uvedena v čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71, takže na osoby, jakými jsou odvolatelé v původním řízení, se použije pouze režim koordinace stanovený v článku 10a nařízení č. 1408/71? Bude se odpověď na tuto otázku lišit, jestliže dotyčný původně obdržel dávku AAW pro mladé postižené osoby (financovanou z příspěvků), která byla ke dni 1. ledna 1998 bez dalšího přeměněna na dávku Wajong?
 2.
 Jestliže bude odpověď na první otázku kladná: Může se pracovník dovolávat článku 39 ES, provedeného v článku 7 nařízení č. 1612/68 (2), proti členskému státu, jehož je státním příslušníkem, jestliže pracoval výlučně v tomto členském státě, avšak bydliště má na území jiného členského státu?
 3.
 Jestliže bude odpověď na první i druhou otázku kladná: Je třeba chápat článek 39 ES, provedený v čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 tak, že je s ním vždy v souladu ustanovení práva, podle kterého závisí poskytnutí nebo pokračování dávky na tom, zda má dotyčný své bydliště na území členského státu, jehož právní úprava platí, jestliže tato právní úprava stanoví zvláštní nepříspěvkovou dávku ve smyslu čl. 4 odst. 2a nařízení č. 1408/71 a je uvedena v příloze IIa tohoto nařízení?
 4.
 Pro případ, že bude odpověď na první a druhou otázku kladná a na třetí otázku záporná: Je třeba vykládat právo Společenství (zejména čl. 7 odst. 2 nařízení č. 1612/68 a článek 39 ES, jakož i články 12 a 18 ES) v tom smyslu, že povaha Wajong může dostatečně odůvodňovat, aby byla vůči občanu Unie, který v Nizozemsku vykonává práci na plný úvazek a podléhá tak výhradně nizozemským právním předpisům, namítána podmínka bydliště?
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci (Úř. věst. L 149 ze dne 5. července 1971, s. 2).
 (2) Nařízení Rady (EHS) č. 1612/68 ze dne 15. října 1968 o volném pohybu pracovníků uvnitř Společenství (Úř. věst. L 257 ze dne 19. října 1968, s. 2).


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/59
 Žaloba podaná dne 6. října 2008 – Grand Hotel Abi d'Oru v. Komise
 (Věc T-454/08)
 (2008/C 301/98)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Grand Hotel Abi d'Oru SpA (Olbia, Itálie) (zástupci: D. Dodaro a S. Cianciullo, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušení rozhodnutí v rozsahu, v němž:
 a.
 tvrdí, že „státní podpory poskytnuté na základě regionálního zákona č. 9 z roku 1998, který byl Itálií protiprávně proveden usnesením č. 33/6 a prvním oznámením, jsou neslučitelné se společným trhem, pokud příjemce podpory nepodal žádost o podporu na základě tohoto režimu před provedením prací týkajících se počátečního investičního projektu“ (článek 1 rozhodnutí);
 b.
 nařizuje, aby „Italská republika zajistila u příjemců navrácení neslučitelných podpor poskytnutých na základě režimu uvedeného v článku 1“ (čl. 2 odst. 1 rozhodnutí);
 c.
 stanoví, že „Italská republika zrušuje veškeré platby uskutečněné při provádění podpory na základě režimu uvedeného v článku 1 ode dne přijetí tohoto rozhodnutí“ (čl. 2 odst. 4 rozhodnutí);
 —
 žalobkyně rovněž požaduje, aby byla Komisi uložena náhrada nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutí napadené v této věci je totéž jako ve věcech T-394/08, Region Sardinie v. Komise, T-408/08, S. F. Turistico Immobiliare v. Komise, a T-436/08, Studio Vacanze v. Komise.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou totožné s těmi, které byly uplatněny v těchto věcech.


text:
 21.8.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 277/41
 Rozsudek Tribunálu ze dne 11. července 2017 – Dogg Label v. EUIPO – Chemoul (JAPRAG)
 (Věc T-406/16) (1)
 („Ochranná známka Evropské unie - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Evropské unie JAPRAG - Starší národní obrazová ochranná známka JAPAN-RAG - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Podobnost označení - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2017/C 277/61)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Dogg Label (Marseille, Francie) (zástupce: M. Angelier, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem EUIPO, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Patrick Chemoul (Paříž, Francie) (zástupce: E. Hoffman, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. května 2016 (věc R 2336/2015-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společností Dogg Label a P. Chemoulem
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 13. května 2016 (věc R-2336/2015-2) se zrušuje.
 2.
 Společnost Dogg Label, EUIPO a Patrick Chemoul ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 364, 3.10.2016.


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. července 2010 — Itálie v. Komise
 (Věc T-53/08) (1)
 (Státní podpory - Náhrada za vyvlastnění z důvodu veřejného zájmu - Prodloužení platnosti preferenční sazby na dodávky elektrické energie - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou se společným trhem a nařizuje její navrácení - Pojem výhoda - Zásada kontradiktornosti)
 2010/C 221/57
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: S. Fiorentino, avvocato dello Stato)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: C. Giolito a G. Conte, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2008/408/ES ze dne 20. listopadu 2007 o státní podpoře č. C 36/A/06 (ex NN 38/06), kterou Itálie poskytla společnostem ThyssenKrupp, Cementir a Nuova Terni Industrie Chimiche (Úř. věst. L 144, 4.6.2008, s. 37)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 79, 29.3.2008.


text:
 26.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 151/30
 Žaloba podaná dne 22. února 2012 — Almashreq Investment v. Rada
 (Věc T-100/12)
 2012/C 151/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Almashreq Investment Co. (Joint-Stock Holding Company) (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobu žalobkyně za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 v důsledku toho zrušil rozhodnutí 2011/782/SZBP ze dne 1. prosince 2011, jakož i nařízení č. 36/2012 (EU) ze dne 18. ledna 2012 na ně navazující prováděcí akty v rozsahu, v němž se týkají žalobkyně;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů vynaložených v tomto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby uplatňuje žalobkyně tři žalobní důvody, které jsou v podstatných rysech totožné nebo podobné s žalobními důvody uplatněnými v rámci věcí T-432/11, Makhlouf v. Rada (1), a T-433/11, Makhlouf v. Rada (2).
 (1) Úř. věst. 2011, C 290, s. 13.
 (2) Úř. věst. 2011, C 290, s. 14.


text:
 11.1.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/26
 Žaloba podaná dne 24. října 2013 — Isotis v. Evropská komise
 (Věc T-562/13)
 2014/C 9/42
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Information Society open to Impairments — ISOTIS (Atény, Řecko) (zástupce: S. Skliris, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že Komise tím, že od žalobkyně požaduje vrácení částky 47 197,93 eur, kterou Komise vyplatila v rámci smlouvy 238940 REACH 112, porušuje spornou smlouvu;
 —
 určil, že žalobkyně nemusí vrátit výše uvedenou částku, kterou Komise vyplatila;
 —
 určil, že v každém případě je výše uvedený požadavek Komise v rozsahu, v němž se týká částky 13 821,12 eur, zcela neopodstatněný;
 —
 určil, že všeobecné podmínky smluv FP6 se nepoužijí v rámci smlouvy 238940 REACH 112, a že v důsledku toho není žalobkyně v rámci sporné smlouvy povinna zaplatit žádnou částku stanovené náhrady škody (liquidated damages),
 —
 určil, že Komise tím, že projevila svůj záměr požadovat stanovenou náhradu škody (liquidated damages) na základě všeobecných podmínek smluv FP6, porušuje spornou smlouvu 238940 REACH 112
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby, která je založena na rozhodčí doložce ve sporné smlouvě, a dále na belgickém právu, na které sporná smlouva odkazuje, předkládá žalobkyně tři žalobní důvody:
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení dobré víry a poctivých obchodních zvyklostí Komisí. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že Komise požadovala různé částky, aniž by uvedla přesný a konkrétní důvod, na jehož základě tyto požadavky vznikly, a že její obchodní jednání je v rozporu s ustanoveními Listiny základních práv. Mimoto žalobkyně tvrdí, že jednání Komise v rozporu s jejími smluvními povinnostmi vyplývá rovněž z jejího záměru uplatnit své požadavky na základě všeobecných podmínek uplatnitelných na jiný druh smluv (6. RP), které se odlišují od podmínek použitelných na spornou smlouvu REACH 112 (CIP).
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení ustanovení čl. II.28 odst. 1 a 5 smlouvy 238940 REACH 112. Konkrétně žalobkyně tvrdí, že Komise uplatnila své požadavky, aniž by předtím provedla kontrolu v rámci sporné smlouvy, a že se obecně a neurčitě odvolala na závěry kontroly, která se netýká sporné smlouvy REACH 112.
 3)
 Třetí žalobní důvod, předložený podpůrně, vychází z toho, že požadavek Komise je zneužívající a není uplatněn v dobré víře.


text:
 14.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 82/33
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 8. února 2007 – Bouček v. Komise
 (Věc T-318/04) (1)
 („Úředníci - Otevřené výběrové řízení - Nepřijetí k písemnému testu - Opožděné podání spisu uchazeče“)
 (2007/C 82/73)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Vladimír Bouček (Praha, Česká republika) (zástupce: L. Krafftová, advokátka)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Berscheid a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí výběrové komise pro otevřené výběrové řízení EPSO/A/2/03 o nepřijetí žalobce k písemnému testu uvedeného výběrového řízení z důvodu opožděného podání jeho úplného spisu uchazeče.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 273, 6.11.2004.


text:
 8.4.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 86/24
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2006 – Albrecht a další v. Komise
 (Věc T-251/03) (1)
 („Zdravotní politika - Veterinární léčivé přípravky - Přípravky obsahující benzathine-benzylpenicilin - Rozhodnutí Komise nařizující pozastavení registrací - Pravomoc“)
 (2006/C 86/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Albert Albrecht GmbH & Co. KG (Aulendorf, Německo), AniMedica GmbH (Seden-Bösensell, Německo), Ceva Tiergensundheit GmbH (Düsseldorf, Německo), Fatro SpA (Boloň, Itálie), Laboratorios Syva, SA (León, Španělsko), Laboratorios Virbac, SA (Barcelona, Španělsko), Química Farmacéutica Bayer, SA (Barcelona), Univete Técnica Pecuaria Comercio Industria, Lda (Lisabon, Portugalsko), Vétoquinol Especialidades Veterinarias, SA (Madrid, Španělsko) a Virbac SA (Carros, Francie) (zástupci: D. Waelbroeck, U. Zinsmeister a N. Rampal, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: H. Støovlbæk a M. Shotter, zmocněnci)
 Účastník, který předložil vyjádření na podporu žalobců: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues a R. Loosli-Surrans, zmocněnci)
 Předmět věci
 Žádost o zrušení rozhodnutí Komise (2003) 1404 ze dne 22. dubna 2003, týkajícího se pozastavení registrací veterinárních léčivých přípravků obsahujících látku benzathine-benzylpenicilin, které jsou určeny k nitrosvalovému nebo podkožnímu podávání zvířatům určeným k produkci potravin
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise (2003) 1404 ze dne 22. dubna 2003, týkající se pozastavení registrací veterinárních léčivých přípravků obsahujících látku benzathine-benzylpenicilin, které jsou určeny k nitrosvalovému nebo podkožnímu podávání zvířatům určeným k produkci potravin, se ruší.
 2)
 Komise ponese vlastní náklady, jakož i náklady vynaložené žalobci.
 3)
 Francouzská republika ponese vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 239, 4. 10. 2003.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/29
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 21. října 2008 – Cassegrain v. OHIM (Tvar tašky)
 (Věc T-73/06) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství - Tvar tašky - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 (2008/C 313/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Jean Cassegrain SAS (Paříž, Francie) (zástupci: Y. Coursin a T. van Innis, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 8. prosince 2005 (věc R 687/2005-2) týkajícímu se zápisu obrazového označení Tvar tašky jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Jean Cassegrain SAS se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 108, 6.5.2006.


text:
 21.6.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 158/14
 Žaloba podaná dne 29. dubna 2008 – Komise Evropských společenství v. Rakouská republika
 (Věc C-181/08)
 (2008/C 158/21)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: V. Kreuschitz, zmocněnec)
 Žalovaná: Rakouská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Rakouská republika nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 2 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/18/ES ze dne 27. března 2003, kterou se mění směrnice Rady 83/477/EHS o ochraně zaměstnanců před riziky spojenými s expozicí azbestu při práci (1), tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s uvedenou směrnicí;
 —
 uložit Rakouské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení této směrnice do vnitrostátního právního řádu uplynula dne 15. dubna 2006.
 (1) Úř. věst. L 97, s. 48; Zvl. vyd. 05/04, s. 312.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/34
 Žaloba podaná dne 24. července 2012 — Mundipharma v. OHIM — AFP Pharmaceuticals (Maxigesic)
 (Věc T-328/12)
 2012/C 287/63
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Mundipharma GmbH (Limburg a.d. Lahn, Německo) (zástupce: F. Nielsen, Rechtsanwalt)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: AFP Pharmaceuticals Ltd (Takapuna, Nový Zéland)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 23. května 2012 ve věci R 1788/2010-4;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: AFP Pharmaceuticals Ltd
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „Maxigesic“ pro výrobky zařazené do třídy 5 — přihláška ochranné známky Společenství č. 7 056 104
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: slovní ochranná známka „OXYGESIC“ pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: vyhovění odvolání a zamítnutí námitky
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009


text:
 22.11.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/4
 Složení přísahy nového člena Soudu prvního stupně
 (2008/C 301/07)
 Pan O'Higgins, který byl jmenován soudcem Soudu prvního stupně Evropských společenství rozhodnutím zástupců vlád členských států ze dne 22. července 2008 (1) na období od 1. září 2008 do 31. srpna 2013, složil dne 15. září 2008 přísahu před Soudním dvorem.
 (1) Úř. věst. L 219, 14.8.2008, s. 63.


text:
 9.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 204/3
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 24. května 2011 — Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-52/08) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Notáři - Směrnice 2005/36/ES)
 2011/C 204/05
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: H. Støvlbæk a P. Andrade, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalobkyni: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Ossovski, zmocněnec, a M. K. Smith, barrister)
 Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a F.S. Gaspar Rosa, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Česká republika (zástupce: M. Smolek, zmocněnec), Litevská republika (zástupci: D. Kriaučiūnas a E. Matulionytė, zmocněnci), Slovinská republika (zástupci: V. Klemenc a Ž. Cilnešek Bončina, zmocněnci), Slovenská republika (zástupce: J. Čorba, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ve stanovené lhůtě předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (Úř. věst. L 255, s. 22), kterou se ruší směrnice 89/48/EHS (Úř. věst. L 19, s. 6; Zvl. vyd. 05/01, s. 337), pokud jde o povolání notáře.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Česká republika, Litevská republika, Slovinská republika, Slovenská republika a Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/14
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 19. května 2009 — Komise Evropských společenství v. Portugalská republika
 (Věc C-253/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2006/22/ES - Sbližování právních předpisů - Právní předpisy v sociální oblasti týkající se činností v silniční dopravě - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 153/26
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupkyně: N. Yerrell a M. Teles Romão, zmocněnkyně)
 Žalovaná: Portugalská republika (zástupci: L. Inez Fernandes a F. Fraústo de Azevedo, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nepřijetí ve stanovené lhůtě právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS (Úř. věst. L 102, s. 35).
 Výrok
 1)
 Portugalská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne 15. března 2006 o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice 2006/22.
 2)
 Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 223, 30.8.2008.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/15
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 14. října 2004
 ve věci T-137/02, Pollmeier Malchow GmbH & Co. KG proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Státní podpory - Žaloba na zrušení - Doporučení 96/280/ES - Pojem malých a středních podniků (MSP))
 (2004/C 314/38)
 Jednací jazyk: němčina
 Ve věci T-137/02, Pollmeier Malchow GmbH & Co. KG, se sídlem v Malchow (Německo), zastoupená S. Völckerem a J. Heitheckerem, advokáty, proti Komisi Evropských společenství, jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2002/821/ES ze dne 15. ledna 2002 o státní podpoře poskytnuté Spolkovou republikou Německo společnosti Pollmeier GmbH, Malchow (Úř. věst. L 296, s. 20), Soud (čtvrtý rozšířený senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili, A. W. H. Meij, M. Vilaras a N. J. Forwood, soudci, vedoucí soudní kanceláře: D. Christensen, rada, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 169, 13.7.2002.


text:
 16.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/15
 Rozsudek Tribunálu ze dne 1. února 2013 — Coin v. OHIM — Dynamiki Zoi (Fitcoin)
 (Věc T-272/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Fitcoin - Starší obrazové národní a mezinárodní ochranné známky a starší obrazové ochranné známky Společenství coin - Relativní důvod pro zamítnutí zápisu - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009)
 2013/C 79/27
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Coin SpA (Benátky, Itálie) (zástupci: P. Perani a G. Ghisletti, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: O. Mondéjar Ortuño, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Dynamiki Zoi AE (Atény, Řecko)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. února 2011 (věc R 1836/2010-2) týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Coin SpA a Dynamiki Zoi AE.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 21. února 2011 (věc R 1836/2010-2) se zrušuje v části, v níž byly tímto rozhodnutím zamítnuty námitky týkající se „oděvů, včetně obuvi a bačkor“ spadajících do třídy 25.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené společností Coin SpA.
 4)
 Společnost Coin ponese dvě třetiny vlastních nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 226, 30.7.2011.


text:
 21.2.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 44/30
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Monomeles Protodikeio Athinon (Řecko) dne 27. listopadu 2008 – Archontia Koukou v. Elliniko Dimosio (Řecký stát)
 (Věc C-519/08)
 (2009/C 44/50)
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Monomeles Protodikeio Athinon (Řecko)
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Archontia Koukou
 Žalovaný: Elliniko Dimosio
 Předběžné otázky
 1)
 Má být ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou, která tvoří přílohu směrnice 1999/70/ES, vykládáno tak, že objektivním důvodem ospravedlňujícím uzavření po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou může být okolnost, že tyto smlouvy byly uzavřeny na základě legislativního ustanovení, které stanoví uzavírání pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou nezávisle na tom, zda tyto smlouvy nebo poměry ve skutečnosti slouží k uspokojování stálých a trvalých potřeb zaměstnavatele?
 2)
 Představuje přidání kriterií zjištění zneužití, prostřednictvím opatření přijatých pro provedení ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou (např. maximální délka trvání smluv a počet obnovení, v rámci nichž je zaměstnání možné i bez udání objektivního důvodu, který by ospravedlňoval uzavření nebo obnovení pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou), nepřípustné snížení, ve smyslu ustanovení 8 bodu 3 rámcové dohody, obecné úrovně ochrany poskytované před vstupem směrnice 1999/70/ES v platnost, vzhledem k tomu, že v právním režimu předcházejícím směrnici 1999/70/ES bylo jediným kritériem umožňujícím zjištění zneužití kriterium zaměstnání na základě pracovní smlouvy nebo poměru uzavřených bez objektivního důvodu na dobu určitou?
 3)
 Představuje ustanovení obsahující obecné a nevyčerpávající výčty výjimek, které jsou obsaženy v trvalých ustanoveních nařízení prezidenta č. 164/2004, z maximálních hranic stanovených v zásadě pro uzavírání po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou, účinné opatření pro předcházení zneužití vznikajícímu využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou, ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody o pracovních poměrech na dobu určitou?
 4)
 Lze za opatření účinná pro předcházení zneužití a ochranu před tímto zneužitím, ve smyslu ustanovení 5 rámcové dohody, považovat taková opatření, která jsou předmětem věci v původním řízení, obsažená v článku 7 nařízení prezidenta č. 164/2004, pokud:
 a.
 tato opatření stanoví jako prostředek k předcházení zneužití a ochraně zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou před tímto zneužitím povinnost zaměstnavatele zaplatit odměnu a „odstupné“ v případech zneužívajícího zaměstnání na základě po sobě jdoucích pracovních smluv na dobu určitou, vzhledem k tomu, že i) povinnost zaplatit odměnu a „odstupné“ je stanovena vnitrostátním právem pro každý případ pracovního poměru a jejím specifickým účelem není předcházet zneužití, ve smyslu rámcové dohody, a ii) zejména povinnost zaplatit „odstupné“ při výpovědi pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou je následkem uplatnění ustanovení 4 rámcové dohody, které se týká zákazu diskriminace zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou oproti srovnatelným zaměstnancům v pracovním poměru na dobu neurčitou, a
 b.
 tato opatření stanoví jako prostředek k předcházení zneužití uplatnění sankcí na příslušné orgány zaměstnavatele v případě, že bylo shledáno, že totožné nebo obdobné sankce, které byly stanoveny rovněž v minulosti pro veřejný sektor, nebyly účinné pro účely předcházení zneužití vznikajícímu využitím po sobě jdoucích pracovních smluv nebo poměrů na dobu určitou?
 5)
 Představují správné provedení směrnice 1999/70/ES do řeckého právního řádu, i když jsou účinná, taková opatření, jako jsou opatření obsažená v článku 11 nařízení prezidenta č. 164/2004, která vstoupila v platnost dne 19. července 2004, tj. po uplynutí lhůty stanovené ve směrnici 1999/70/ES, kterým byla přiznána zpětná účinnost pouze v délce 3 měsíců, takže se vztahují pouze na po sobě jdoucí pracovní smlouvy nebo poměry na dobu určitou platné po 19. dubnu 2004 a nevztahují se na pracovní smlouvy nebo poměry na dobu určitou, které byly uzavřeny jako po sobě jdoucí rovněž po uplynutí lhůty pro provedení směrnice 1999/70/ES a před 19. dubnem 2004?
 6)
 Je v případě, že by bylo shledáno, že opatření obsažená v nařízení prezidenta č. 164/2004, přijatá za účelem provedení ustanovení 5 rámcové dohody nejsou účinná, soud v rámci své povinnosti výkladu vnitrostátního práva v souladu s právem Společenství povinen použít v souladu se směrnicí 1999/70/ES řecké právo platné před vstupem nařízení prezidenta v platnost (jako čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920), na základě kterého je možné zajistit ochranu žalobce před zneužitím tak, že vede k odstranění následků porušení práva Společenství?
 7)
 Je v případě, že by bylo shledáno, že opatření obsažená v nařízení prezidenta č. 164/2004 nejsou účinná a že se uplatní dříve platný právní režim (čl. 8 odst. 3 zákona č. 2112/1920), v rámci povinnosti výkladu vnitrostátního práva v souladu s právem Společenství, slučitelné s právem Společenství vykládat nadřazené právní normy vnitrostátního právního řádu (čl. 103 odst. 8 Ústavy) v tom smyslu, že tyto normy absolutně zakazují přeměnu smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou, i když se ukáže, že tyto smlouvy byly ve skutečnosti uzavřeny zneužívajícím způsobem na základě ustanovení určených k uspokojování výjimečných a obecně dočasných potřeb, zatímco těmito smlouvami byly naopak uspokojovány stálé a trvalé potřeby zaměstnavatele ve veřejném sektoru (viz rozsudky pléna Areios Pagos č. 19/2007 a č. 20/2007), přestože přichází v úvahu též výklad, podle něhož se takový zákaz musí omezit pouze na pracovní smlouvy na dobu určitou, které byly skutečně uzavřeny za účelem uspokojování dočasných, nepředvídaných, naléhavých a výjimečných potřeb, a netýká se případů, kdy tyto smlouvy byly ve skutečnosti uzavřeny za účelem uspokojování stálých a trvalých potřeb (viz rozsudek pléna Areios Pagos č. 18/2006)?
 8)
 Je s právem Společenství slučitelná skutečnost, že po vstupu nařízení prezidenta č. 164/2004 v platnost spadají spory týkající se pracovních poměrů na dobu určitou a ustanovení 5 rámcové dohody do výlučné pravomoci správních soudů, pokud to zejména ztěžuje přístup k soudní ochraně žalujícího zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou, vzhledem k tomu, že před přijetím nařízení prezidenta č. 164/2004 spadaly všechny spory týkající se pracovních poměrů na dobu určitou do pravomoci občanských soudů, v rámci zvláštního řízení v pracovněprávních sporech, které bylo výhodnější, pokud jde o formální náležitosti, jednodušší a méně nákladné pro žalujícího zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou a zpravidla rychlejší?


text:
 25.3.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 74/20
 Žaloba podaná dne 2. listopadu 2005 – ARCHI.M.E.D. – E.S v. Komise
 (Věc T-396/05)
 (2006/C 74/40)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Architecture, Microclimat, Energies Douces – Europe et Sud SARL (ARCHI.M.E.D.-E.S) (Ganges, Francie) (zástupci: P.-P. van Gehuchten, J. Sambon, P. Reyniers, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise o započítání obsažené v dopise ze dne 5. října 2005, doručené žalobkyni dne 10. října 2005,
 —
 zrušit rozhodnutí o vymáhání obsažené v dopisech ze dne 30. srpna 2005 a dluhopis ze dne 23. srpna 2005 č. 3240705638, doručené žalobkyni dne 2. září 2005,
 —
 uložit Komisi náhradu všech nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně je stranou smlouvy BU 209-95 uzavřené s Komisí po výběrovém řízení vyhlášeném v rámci zvláštního programu výzkumu a technologického vývoje v oblasti nejaderné energie (1), týkajícího se realizace projektu obnovy budovy v Lyonu za použití metod sluneční a bioklimatické architektury. Žalobkyně poté, co splnila své smluvní povinnosti, předala Komisi dne 12. prosince 2001 závěrečnou zprávu o projektu. Komise tuto zprávu nepřijala a dne 5. července 2002 ji zaslala rozhodnutí o vymáhání vyplacených záloh, když odmítla přijmout některé náklady uvedené žalobkyní v uvedené zprávě. Výměna korespondence mezi stranami, uskutečněná setkání ani zásah prostředníka nemohly vyústit ve smírné vyřízení sporu.
 Doporučeným dopisem ze dne 30. srpna 2005 Komise zaslala žalobkyni konečné rozhodnutí o vymáhání, kterému předcházel dluhopis ze dne 23. srpna 2005. Jiným doporučeným dopisem ze dne 5. října 2005 jí Komise rovněž zaslala rozhodnutí, ve kterém uplatňuje započítání jejich vzájemných pohledávek: jednak pohledávek Komise vůči žalobkyni v rámci dotčené smlouvy, a jednak pohledávek žalobkyně vůči Komisi, které má v rámci jiné smlouvy. Jedná se o napadená rozhodnutí.
 Žalobkyně zpochybňuje rozhodnutí, když uplatňuje dva hlavní žalobní důvody.
 Nejprve uplatňuje, že napadenými rozhodnutími Komise porušuje mimosoudní podmínky započítání vzájemných pohledávek. Žalobkyně tvrdí, že takové započítání není možné, neboť se pohledávky řídí dvěma odlišnými právními řády. Podle žalobkyně totiž pohledávky, které má vůči Komisi, vycházejí z práva Společenství, zatímco pohledávky, které má Komise vůči žalobkyni, jsou upraveny francouzským právem. Navíc uplatňuje, že Komise nemá právní základ, který by jí umožnil provedení započtení, které uplatňuje vůči žalobkyni, přičemž dotyčné pohledávky ještě nejsou určité, o čemž svědčí četná zpochybnění ze strany samotné žalobkyně a řízení u prostředníka, které do současné doby nebylo úspěšné.
 Svým druhým žalobním důvodem žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí o vymáhání musí být zrušeno v důsledku neexistence odůvodnění. Tvrdí, že Komise nikdy neposkytla dostatečná vysvětlení, zvláště s ohledem na argumenty vznesené žalobkyní ohledně způsobu, kterým stanovila výši své pohledávky.
 (1) Program zavedený rozhodnutím Rady 94/806/ES ze dne 23. listopadu 1994, Úř. věst. L 334, 22. prosince 1994, s. 87.


text:
 2.2.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 34/2
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Tributário de Lisboa (Portugalsko) dne 8. října 2014 – SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA v. Fazenda Pública
 (Věc C-464/14)
 (2015/C 034/02)
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Tribunal Tributário de Lisboa
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: SECIL – Companhia Geral de Cal e Cimento SA
 Žalovaná: Fazenda Pública
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje článek 31 dohody s Tuniskem (1) jasné, přesné a bezpodmínečné ustanovení, které je jako takové bezprostředně použitelné a z něhož má být vyvozeno, že v projednávané věci má být uplatněno právo usazování?
 2)
 Pro případ kladné odpovědi, má právo usazování, které je ve výše uvedeném článku zakotveno, dopady, jichž se dovolává žalobkyně, a sice že z něj plyne povinnost uplatnit na dividendy, které žalobkyni vyplatila její dceřiná společnost v Tunisku, mechanismus plného odpočtu stanovený v čl. 46 odst. 1 [zákona o dani z příjmu právnických osob (dále jen „]CIRC[“)], jinak by bylo toto právo porušeno?
 3)
 Představuje článek 34 dohody s Tuniskem jasné, přesné a bezpodmínečné ustanovení, které je jako takové bezprostředně použitelné a z něhož má být vyvozeno, že v projednávané věci má být uplatněn volný pohyb kapitálu, což by znamenalo, že se volný pohyb kapitálu vztahuje na investici, kterou uskutečnila žalobkyně?
 4)
 Pro případ kladné odpovědi, má volný pohyb kapitálu, který je ve výše uvedeném ustanovení zakotven, dopady, jichž se dovolává žalobkyně, a sice že z něj plyne povinnost uplatnit na dividendy, které žalobkyni vyplatila její dceřiná společnost v Tunisku, mechanismus plného odpočtu, který je stanoven v čl. 46 odst. 1 CIRC, jinak by byla tato svoboda porušena?
 5)
 Závisí kladná odpověď na výše uvedené otázky na ustanovení článku 89 dohody s Tuniskem?
 6)
 Je vzhledem k tomu, že v případě Tuniska neexistuje žádný rámec pro spolupráci podle směrnice Rady 77/799/EHS (2) ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní, důvodné zacházet s dividendami vyplácenými společností Société des Ciments de Gabés restriktivním způsobem?
 7)
 Představuje článek 31 dohody s Libanonem spojení s čl. 33 odst. 2 téže dohody jasné, přesné a bezpodmínečné ustanovení, které je jako takové bezprostředně použitelné a z něhož má být vyvozeno, že v projednávané věci má být uplatněn volný pohyb kapitálu?
 8)
 Pro případ kladné odpovědi, má volný pohyb kapitálu, který je ve výše uvedeném článku zakotven, dopady, jichž se dovolává žalobkyně, a sice že z něj plyne povinnost uplatnit na dividendy, které žalobkyni vyplatila její dceřiná společnost v Libanonu, mechanismus plného odpočtu, který je stanoven v čl. 46 odst. 1 CIRC?
 9)
 Závisí kladná odpověď na výše uvedené otázky na ustanovení článku 85 dohody s Libanonem (3)?
 10)
 Je vzhledem k tomu, že v případě Libanonu neexistuje žádný rámec pro spolupráci podle směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní, důvodné zacházet s dividendami vyplacenými společností Ciments de Sibline, S.A.L., restriktivním způsobem?
 11)
 Je v projednávané věci použitelné ustanovení článku 56 ES (nyní článek 63 SFEU), a pokud ano, vyplývá z volného pohybu kapitálu, který je v tomto ustanovení zakotven, povinnost uplatnit na dividendy, které žalobkyni ve zdaňovacím období roku 2009 vyplatily společnosti Société des Ciments de Gabés, S.A., a Ciments de Sibline, S.A.L., mechanismus plného odpočtu, který je stanoven v čl. 46 odst. 1 CIRC, nebo případně mechanismus částečného odpočtu, který je stanoven v odstavci 8 téhož článku?
 12)
 I pro případ, že by se mělo za to, že volný pohyb kapitálu je v projednávané věci použitelný, může být skutečnost, že na dotčené dividendy nebyly uplatněny mechanismy zamezení ekonomickému dvojímu zdanění nebo zmírnění tohoto zdanění, které jsou stanoveny v portugalských právních předpisech platných v rozhodné době, odůvodněna okolností, že v případě Tuniska ani v případě Libanonu neexistuje žádný rámec pro spolupráci podle směrnice Rady 77/799/EHS ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní?
 13)
 Brání ustanovení obsažené v doložce „standstill“ uvedené v čl. 57 odst. 1 ES (nyní čl. 64 odst. 1 SFEU) využití volného pohybu kapitálu včetně dopadů, na něž poukazuje žalobkyně?
 14)
 Nemá být uplatnění doložky „standstill“, která je uvedena v čl. 57 odst. 1 ES (nyní čl. 64 odst. 1 SFEU), vyloučeno, jelikož byl v mezidobí zaveden režim daňového zvýhodnění investic smluvní povahy, stanovený v čl. 41 odst. 5 písm. b) [režimu daňových výhod (dále jen „]EBF[“)], a režim stanovený v článku 42 EBF pro dividendy pocházející ze zemí PALOP [(z afrických zemí, jejichž úředním jazykem je portugalština)] a z Východního Timoru?
 (1) Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Tuniskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 2005, L 278, s. 9).
 (2) Úř. věst. L 336, s. 15; Zvl. vyd. 09/01 s. 63.
 (3) Evropsko-středomořská dohoda zakládající přidružení mezi Evropským společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a Libanonskou republikou na straně druhé (Úř. věst. 2006, L 143, s. 2).


text:
 24.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/20
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 25. října 2005 – Fardoom a Reinard v. Komise
 (Věc T-43/04) (1)
 („Úředníci - Zpráva o vývoji služebního postupu - Hodnotící období 2001-2002“)
 (2005/C 330/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Mohammad Reza Fardoom (Roodt-sur-Syre, Lucembursko) a Marie-José Reinard (Bertrange, Lucembursko) (zástupci: G. Bouneou a F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotícího období 2001-2002 ve vztahu k žalobcům, a podpůrně na zrušení zpráv o vývoji služebního postupu žalobců za toto období.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí o přijetí zprávy o vývoji služebního postupu Marie-José Reinard za období od 1. července 2001 do 31. prosince 2002 se ruší.
 2)
 Žaloba se ve zbývající části zamítá.
 3)
 Komise ponese své vlastní náklady, jakož i náklady pí Reinard.
 4)
 Mohammed Reza Fardoom ponese své vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.