text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 18. července 2013 — Fédération internationale de football association (FIFA) v. Evropská komise, Belgické království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 (Věc C-204/11 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Televizní vysílání - Směrnice 89/552/EHS - Článek 3a - Opatření přijatá Belgickým královstvím týkající se událostí zásadního společenského významu pro tento členský stát - Mistrovství světa v kopané - Rozhodnutí, kterým se prohlašují opatření za slučitelná s unijním právem - Odůvodnění - Články 49 ES a 86 ES - Právo vlastnit majetek)
 2013/C 260/04
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Fédération internationale de football association (FIFA) (zástupci: A. Barav a D. Reymond, avocats)
 Další účastníci řízení: Evropská komise (zástupci: E. Montaguti a N. Yerrell, zmocněnkyně, ve spolupráci s M. Gray, barrister), Belgické království (zástupci: C. Pochet a M. J.-C. Halleux, zmocněnci, ve spolupráci s A. Joachimowicz a J. Stuyckem, advocaten), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: S. Ossowski a J. Beeko, zmocněnci, ve spolupráci s T. de la Mare, QC)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 17. února 2011 — Fédération Internationale de Footbal Association (FIFA) v. Komise (T-385/07), kterým byla zamítnuta žaloba na neplatnost rozhodnutí Komise 2007/479/ES ze dne 25. června 2007 o slučitelnosti opatření přijatých Belgií podle čl. 3a odst. 1 směrnice Rady 89/552/EHS o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 180, s. 24; Zvl. vyd. 06/01, s. 224) s právními předpisy Společenství
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Fédération internationale de football association (FIFA) se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 232, 6.8.2011.


text:
 19.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 343/43
 Žaloba podaná dne 26. července 2016 – Banco Popular Español v. EUIPO – Pledgeling (p)
 (Věc T-407/16)
 (2016/C 343/57)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Banco Popular Español, SA (Madrid, Španělsko) (zástupce: M. de Justo Bailey, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví) (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Pledgeling LLC (Houston, Texas, Spojené státy)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatel/Majitel sporné ochranné známky: Další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka obsahující písmeno „p“ – Přihláška č. 12 123 147
 Řízení před EUIPO: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu EUIPO ze dne 29. dubna 2016, ve věci R 1693/2015-2
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil EUIPO a další účastnici řízení, vstoupí-li do tohoto řízení, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) a čl. 8 odst. 5 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článku 73 a článku 76 nařízení č. 207/2009.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 5.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 135/27
 Žaloba podaná dne 10. března 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-116/14)
 2014/C 135/32
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: N. Yerrel a P. Guerra e Andrade, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Evropská komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Portugalská republika tím, že nepřijala a neoznámila nezbytné pokyny, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 8 odst. 1 a 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/96/ES (1) ze dne 19. listopadu 2008 o řízení bezpečnosti silniční infrastruktury;
 —
 uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podle čl. 8 odst. 1 směrnice 2008/96 zajistí členské státy, aby byly do 19. prosince 2011 přijaty pokyny, pokud ještě nebyly přijaty, s cílem podpořit příslušné subjekty při uplatňování této směrnice.
 Portugalský stát více než dva roky po uplynutí lhůty stanovené k přijetí předmětných pokynů stále tyto pokyny nepřijal.
 Podle čl. 8 odst. 2 směrnice 2008/96 oznámí členské státy výše jmenované pokyny do tří měsíců od dne jejich přijetí.
 Vzhledem k tomu, že portugalský stát pokyny nepřijal, nesplnil v důsledku toho ani výše uvedenou oznamovací povinnost.
 (1) Úř. věst. L 319, s. 59.


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/6
 Usnesení Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 29. března 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Corte suprema di cassazione — Itálie) — Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate v. Safilo Spa
 (Věc C-529/10) (1)
 (Článek 104 odst. 3 první pododstavec jednacího řádu - Přímé daně - Ukončení daňových sporů probíhajících před soudem rozhodujícím v posledním stupni - Zneužití práva - Článek 4 odst. 3 SEU - Svobody zaručené Smlouvou - Zásada zákazu diskriminace - Státní podpory - Povinnost zajistit účinné uplatňování unijního práva)
 2012/C 194/09
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Corte suprema di cassazione
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Ministero dell’Economia e delle Finanze, Agenzia delle Entrate
 Žalovaná: Safilo Spa
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Corte suprema di cassazione — Korporační daň — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví odlišné procento daně z dividend společností podle jejich sídla — Obchodní transakce, která předpokládá účast společností se sídlem v Itálii a společností, které mají své sídlo v zahraničí — Rozhodnutí správního orgánu uplatnit splatné daně v případě společností se sídlem v zahraničí — Pojem zneužití práva, jak je vymezen ve věci C-255/02, Halifax a další — Použitelnost na neharmonizované vnitrostátní daně, jako jsou přímé daně
 Výrok
 Unijní právo, zejména zásada zákazu zneužití práva, čl. 4 odst. 2 SEU, svobody zaručené Smlouvou o FEU, zásada zákazu diskriminace, pravidla v oblasti státních podpor, jakož i povinnost zajistit účinné uplatňování unijního práva, musí být vykládáno v tom smyslu, že nebrání použití v takové věci, jako je věc v původním řízení týkající se přímých daní, vnitrostátního ustanovení, které stanoví ukončení daňových sporů probíhajících před soudem rozhodujícím v posledním stupni zaplacením částky ve výši 5 % hodnoty sporu, pokud tato řízení byla zahájena žalobou podanou v prvním stupni více než deset let před dnem vstupu tohoto ustanovení v platnost a pokud daňová správa neměla úspěch v prvním a druhém stupni řízení.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/35
 Žaloba podaná dne 21. března 2011 — Hopf v. OHIM (Clampflex)
 (Věc T-171/11)
 2011/C 145/58
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Hans-Jürgen Hopf (Zirndorf, Německo) (zástupce: V. Mensing, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 —
 Zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 19. ledna 2011 ve věci R 1514/2010-4;
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů řízení vzniklých v řízení před odvolacím senátem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „Clampflex“ pro výrobky zařazené do tříd 5, 9, 10, 17 a 20.
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Částečné zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009 (1), neboť dotčená ochranná známka Společenství má rozlišovací způsobilost a není popisná.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, 24.3.2009, s. 1).


text:
 2.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 197/27
 Žaloba podaná dne 26. května 2008 – Market Watch v. OHIM – Ares Trading (SEROSLIM)
 (Věc T-201/08)
 (2008/C 197/49)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Market Watch Franchise & Consulting, Inc. (Freeport, Bahamy) (zástupce: J. E. Korab, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Ares Trading, SA (Aubonne, Švýcarsko)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 přijmout stížnost žalobkyně jako přípustnou;
 —
 zrušit rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. března 2008 ve věci R 805/2007-2 a zamítnout návrh podaný další účastnicí řízení před odvolacím senátem, kterým žádá o prohlášení neplatnosti dotčené ochranné známky Společenství; a
 —
 uložit OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „SEROSLIM“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 35 – přihláška č. 4 113 321
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „SEROSTIM“ pro výrobky zařazené do třídy 5 – ochranná známka Společenství 2 405 694
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám ve vztahu k veškerým výrobkům zařazeným do třídy 5 a ve vztahu k „mýdlům, vlasovým vodám (lotions), a prostředkům na čištění zubů“ zařazeným ve třídě 3
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 8 nařízení Rady č. 40/94, neboť nejvýznamnějším aspektem při posuzování existence nebezpečí záměny je celkový dojem vyvolaný dotčenými dvěma ochrannými známkami u relevantní veřejnosti. Navíc, existence nebezpečí záměny, která by byla rozhodná z hlediska práva ochranných známek, závisí v této souvislosti na velkém množství okolností, včetně, ale nikoli výlučně, na rozpoznání dotčené ochranné známky, asociacích, které může použité nebo zapsané označení zřejmě vyvolávat, jakož i na míře podobnosti mezi ochrannou známkou nebo označením nebo mezi identifikovanými výrobky a službami.


text:
 21.11.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 428/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Bundesgerichtshof (Německo) dne 11. srpna 2016 – Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan v. Air Nostrum L.A.M. S.A.
 (Věc C-448/16)
 (2016/C 428/07)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesgerichtshof
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Mohamed Barkan, Souad Asbai, Assia Barkan, Zakaria Barkan, Nousaiba Barkan
 Žalovaná: Air Nostrum L.A.M. S.A.
 Předběžné otázky
 1)
 Má být čl. 5 odst. 1 písm. b) druhé odrážky nařízení Rady (ES) č. 44/2001 (1) ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech vykládán v tom smyslu, že se „nároky ze smlouvy“ vztahují rovněž na nároky na náhradu škody na základě článku 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (2) ze dne 11. února 2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad a pomoci cestujícím v letecké dopravě v případě odepření nástupu na palubu, zrušení nebo významného zpoždění letů a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 295/91, uplatňované proti provozujícímu leteckému dopravci, který není smluvní protistranou dotčeného cestujícího?
 2)
 Za předpokladu, že se použije čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 44/2001:
 Má se mít v případě přepravy osob dvěma lety bez významného pobytu na přestupním letišti za to, že konečný cíl cesty cestujícího je rovněž místem plnění ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b) druhé odrážky nařízení (ES) č. 44/2001, pokud nárok na náhradu škody podle článku 7 nařízení (EU) č. 261/2004 uplatňovaný v rámci žaloby vychází z události, k níž došlo v první části letu a žaloba směřuje proti provozujícímu leteckému dopravci prvního letu, který nebyl stranou smlouvy o přepravě?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42).
 (2) Úř. věst. L 46, s. 1; Zvl. vyd. 07/08, s. 10.


text:
 17.9.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 229/19
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 8. června 2005
 ve věci T-297/03: Tomasetto Achille Sas di Tomasetto Andrea & C. proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Žaloba na neplatnost - Přístup k dokumentům - Nařízení (ES) č. 1049/2001 - Nezpřístupnění dokumentu pocházejícího z členského státu bez předchozího souhlasu tohoto státu)
 (2005/C 229/41)
 Jednací jazyk: italština
 Ve věci T-297/03, Tomasetto Achille Sas di Tomasetto Andrea & C., se sídlem v Castegnero (Itálie), zastoupená M. Calabresem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: V. Di Bucci a P. Aalto, ve spolupráci s A. Abatem, advokátem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žádost o zrušení rozhodnutí Komise odpírajícího přístup k některým dokumentům týkajícím se režimu státních podpor prohlášených za slučitelné se společným trhem rozhodnutím Komise ze dne 12. července 2000 [SG (2000) D/105754 – podpora č. 715/99], Soud (pátý senát), ve složení M. Vilaras, předseda, F. Dehousse a D. Šváby, soudci; vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 8. června 2005 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 264 ze dne 1.11.2003.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/11
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Chemnitz (Německo) dne 3. srpna 2006 – Steffen Schubert v. Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
 (Věc C-335/06)
 (2006/C 261/20)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Chemnitz
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Steffen Schubert
 Žalovaný: Landkreis Mittlerer Erzgebirgskreis
 Předběžné otázky
 1)
 Je členský stát oprávněn v souladu s čl. 1 odst. 2 a čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439/EHS (1) požadovat po držiteli řidičského průkazu vydaného v jiném členském státě, aby tento požádal u tuzemského orgánu o uznání práva užívat toto řidičské oprávnění v tuzemsku, bylo-li držiteli zahraničního řidičského průkazu EU předtím v tuzemsku řidičské oprávnění odňato nebo jinak zrušeno?
 Pokud ne:
 2)
 Musí být čl. 1 odst. 2 ve spojení s čl. 8 odst. 2 a odst. 4 směrnice 91/439/EHS vykládán v tom smyslu, že členský stát je na svém území oprávněn odmítnout uznat oprávnění řídit na základě řidičského průkazu vydaného v jiném členském státě, pokud bylo předtím řidičské oprávnění držiteli zahraničního řidičského průkazu EU v tuzemsku odňato nebo jinak zrušeno, jestliže lhůta pro dobu, ve které je zakázáno opětovné udělení řidičského oprávnění v tuzemsku, nařízená v souvislosti s tímto opatřením, uplynula před vydáním řidičského průkazu v jiném členském státě, a pokud je nutno vzhledem k objektivním indiciím (neexistence bydliště v členském státě, který řidičský průkaz vydal, a neúspěšná žádost o opětovné vydání řidičského oprávnění v tuzemsku) vycházet z toho, že získáním zahraničního řidičského oprávnění EU měly být pouze obejity přísné hmotněprávní požadavky tuzemského řízení o opětovném vydání řidičského oprávnění, zejména lékařsko-psychologické posouzení?
 (1) Úř. věst. L 237, s. 1; Zvl. vyd. 07/01, s. 317.


text:
 18.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 121/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španělsko) dne 3. února 2017 – Eva Soraya Checa Honrado v. Fondo de Garantía Salarial
 (Věc C-57/17)
 (2017/C 121/22)
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelka: Eva Soraya Checa Honrado
 Odpůrce: Fondo de Garantía Salarial
 Předběžná otázka
 Lze mít za to, že odstupné, které podle právních předpisů dluží podnik zaměstnanci z důvodu ukončení jeho pracovního poměru v důsledku takové změny základních náležitostí pracovní smlouvy, jako je zeměpisná mobilita, která zaměstnance nutí změnit bydliště, představuje „odstupné při skončení pracovního poměru“, které je uvedeno v čl. 3 prvním pododstavci [směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/94/ES ze dne 22. října 2008 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele 2008/94] (1)?
 (1) Úř. věst. 2008, L 283, s. 36.


text:
 23.1.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 22/57
 Žaloba podaná dne 28. listopadu 2016 – Kabushiki Kaisha Zoom v. EUIPO – Leedsworld (ZOOM)
 (Věc T-831/16)
 (2017/C 022/76)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Kabushiki Kaisha Zoom (Tokio, Japonsko) (zástupce: M. de Arpe Tejero, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Leedsworld, Inc. (New Kensington, Pennsylvania, Spojené státy americké)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: další účastnice v řízení před odvolacím senátem
 Sporná ochranná známka: slovní ochranná známka Evropské unie „ZOOM“ – přihláška č. 11 766 111
 Řízení před EUIPO: námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: rozhodnutí pátého odvolacího senátu EUIPO ze dne 7. září 2016 ve věci R 1235/2015-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 v plném rozsahu zamítl ochrannou známku EU č. 11 766 111 „ZOOM“ pro třídu 9;
 —
 uložil EUIPO a vedlejší účastnici náhradu nákladů řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 20. listopadu 2012 — Phonebook of the World v. OHIM — Seat Pagine Gialle (PAGINE GIALLE)
 (Věc T-589/11) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka Společenství PAGINE GIALLE - Absolutní důvod pro zamítnutí - Rozlišovací způsobilost - Neexistence popisného charakteru - Neexistence označení nebo údajů, jež se staly obvyklými - Článek 7 odstavec 1 písm. b) až d) nařízení (ES) č. 207/2009 - Rozlišovací způsobilost získaná užíváním - Článek 7 odst. 3 nařízení č. 207/2009)
 2013/C 9/64
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Phonebook of the World (Paříž, Francie) (zástupce: A. Bertrand, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: P. Bullock, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Seat Pagine Gialle SpA (Milán, Itálie) (zástupce: F. Jacobacci, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 4. srpna 2011 (věc R 1541/2010-2) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Phonebook of the World a Seat Pagine Gialle SpA.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Phonebook of the World se ukládá náhrada nákladů řízení
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 1.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 180/2
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 9. června 2009 — Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-480/06) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 92/50/EHS - Neprovedení formálního řízení o zadání evropské veřejné zakázky na služby spočívající v úpravě odpadů - Spolupráce mezi nižšími územními celky“)
 2009/C 180/03
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: X. Lewis a B. Schima, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a C. Schulze-Bahrová, zmocněnci, C. von Donatová, Rechtsanwalt)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti členským státem — Porušení článku 8 ve spojení s hlavami III, IV, V a VI směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (Úř. věst. L 209, 24. 7. 1992, s.1) — Neprovedení formálního řízení o zadání evropské veřejné zakázky na služby odstraňování odpadu čtyřmi správními obvody (Landkreise) veřejnoprávnímu subjektu
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


text:
 20.11.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 284/18
 Žaloba podaná dne 7. července 2004 Abdelghanim Selmanim proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství
 (Věc T-299/04)
 (2004/C 284/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 7. července 2004 žaloba podaná proti Radě Evropské unie a Komisi Evropských společenství Abdelghanim Selmanim, Dublin (Irsko), zastoupeným C. Ó. Briainem, advokátem.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil článek 2 nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 (1), jakož i článek 1 rozhodnutí Rady 2004/306/ES (2) v rozsahu, v němž jsou nebo mají být použity vůči žalobci;
 —
 zrušil všechna rozhodnutí Rady založená na nařízení 2580/2001, jež mají obdobný účinek jako rozhodnutí 2004/306, v rozsahu, v němž jsou nebo mají být použita vůči žalobci;
 —
 pokud je to nutné, zrušil článek 2 společné pozice Rady 2001/931/SZBP (3), článek 1 společné pozice Rady 2004/500/SBZP (4), jakož i všechny společné pozice Rady přijaté na základě společné pozice 2001/931 ve všech případech, v nichž jsou nebo mají být použity vůči žalobci;
 —
 podpůrně prohlásil výše uvedená opatření za neplatná v rozsahu, v němž jsou nebo mají být použita vůči žalobci;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Společná pozice Rady 2001/931/SBZP byla přijata s tvrzeným účelem provedení rezoluce 1373 (2001) Rady bezpečnosti Organizace spojených národů, vyzývající všechny smluvní státy k zabránění financování teroristických činů, mimo jiné zmrazením fondů a zdrojů všech osob, které mohou být zapojeny do takových činů. Nařízení 2580/2001 bylo přijato za účelem provedení této společné pozice. Článek 2 stanoví opatření pro zmrazení majetku patřícího osobám zapojeným do teroristické činnosti, jež mají být určeny Radou v souladu s čl. 2 odst. 3. Rozhodnutí Rady 2004/306 stanoví takový seznam a zahrnuje jméno žalobce, alžírského státního příslušníka. V důsledku této skutečnosti byl veškerý žalobcův majetek v Irsku, kde žije a kde mu byl poskytnut statut uprchlíka, zmrazen.
 K podpoře své žaloby na zrušení napadených opatření žalobce uvádí, že Rada nebyla příslušná, podle článků 60, 301 a 308 Smlouvy ES, k přijetí článku 2 nařízení 2580/2001 a článku 1 rozhodnutí 2004/306 a že jak Rada, tak Komise zneužily svých pravomocí podle uvedených článků. Žalobce dále tvrdí, že seznam jmen uvedený v rozhodnutí 2004/306 nebyl vytvořen v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 1 odst. 4 společné pozice 2001/931. Žalobce rovněž tvrdí, že Rada nebyla oprávněna podle článků 15 a 34 EU schválit společné pozice 2001/931 a 2004/500, které, podle žalobce, porušují tyto články a Smlouvu ES obecně.
 Žalobce též uvádí, že napadená opatření porušují základní zásady práva Společenství, zejména zásadu subsidiarity, proporcionality a respektování lidských práv. Dále uvádí, že Rada a Komise neuvedly odpovídající důvody, pro které opatření považovaná za nezbytná nemohla být určena jednotlivými členskými státy.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 2580/2001 ze dne 27. prosince 2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu, Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 70.
 (2) Rozhodnutí Rady ze dne 2. dubna 2004, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu a zrušuje rozhodnutí 2003/902/ES, Úř. věst. L 99, 3.4.2004, s. 28.
 (3) Společná pozice Rady ze dne 27. prosince 2001 o použití zvláštních opatření v boji proti terorismu, Úř. věst. L 344, 28.12.2001, s. 93.
 (4) Společná pozice Rady, která aktualizuje společnou pozici Rady 2001/931/SZBP o použití zvláštních opatření v boji proti terorismu a zrušuje společnou pozici 2004/309/SZBP.


text:
 30.8.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 17. července 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Itálie) – ASM Brescia SpA v. Comune di Rodengo Saiano
 (Věc C-347/06) (1)
 (Články 43 ES, 49 ES a 86 ES - Koncese na provozování veřejné služby distribuce plynu - Směrnice 2003/55 - Předčasné ukončení ke konci přechodného období - Zásady ochrany legitimního očekávání a právní jistoty)
 (2008/C 223/09)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: ASM Brescia SpA
 Žalovaná: Comune di Rodengo Saiano
 Za přítomnosti: Anigas – Associazione Nazionale Industriali del Gas
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia – Výklad čl. 43, 49 a 86 odst. 1, ES a čl. 23 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. L 176, s. 57; Zvl. vyd. 12/02, s. 230) – Automatické prodloužení koncesí na provozování veřejné služby distribuce plynu na ...
 Výrok
 1)
 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES nebrání tomu, aby taková právní úprava členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, stanovila dle jí vymezených podmínek prodloužení přechodného období, po jehož uplynutí dojde k předčasnému ukončení takové koncese na distribuci zemního plynu, jako je koncese dotčená v původním řízení. Za těchto podmínek je rovněž třeba mít za to, že takové právní úpravě nebrání ani článek 10 ES a zásada proporcionality.
 2)
 Články 43 ES, 49 ES a čl. 86 odst. 1 ES nebrání tomu, aby taková právní úprava členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, stanovila dle jí vymezených podmínek prodloužení přechodného období, po jehož uplynutí dojde k předčasnému ukončení takové koncese na distribuci zemního plynu, jako je koncese dotčená v původním řízení, za předpokladu, že takové prodloužení může být považováno za nezbytné za účelem umožnit smluvním stranám rozvázat jejich smluvní vztahy za podmínek přijatelných jak z hlediska požadavků veřejné služby, tak i z ekonomického hlediska.
 (1) Úř. věst. C 281, 18.11.2006.


text:
 15.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/16
 Žaloba podaná dne 29. ledna 2014 — Iran Insurance v. Rada
 (Věc T-63/14)
 2014/C 78/33
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně:: Iran Insurance Company (Teherán, Írán) (zástupce: D. Luff, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil bod 2 Přílohy rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013, kterým se mění rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013 L 306, s. 18);
 —
 zrušil bod 2 Přílohy prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, kterým se provádí nařízení (EU) č. 267/2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2013 L 306, s. 3);
 —
 určil, že se na žalobkyni nevztahuje čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (1) ve znění čl. 1 odst. 7 rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP (2) ze dne 23. ledna 2012 a čl. 23 odst. 2 písm. d) a čl. 46 odst. 2) nařízení č. 267/2012 (3) ze dne 23. března 2012;
 —
 uložil Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně šest žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod spočívá v nepodloženosti důvodu pro zařazení Iran Insurance Company na seznam. Žalobkyně jednoznačně popřela, že poskytovala finanční podporu íránské vládě. Žalobkyně dále Íránu neposkytla nukleární podporu. Podmínky čl. 20 odst. 1 písm. c) rozhodnutí Rady 2010/413/SZBP (pozměněné následně čl. 1 odst. 7 rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, čl. 1 odst. 8) rozhodnutí Rady 2012/635/SZBP ze dne 15. října 2012 a čl. 1 odst. 2) rozhodnutí Rady 2012/829/SZBP ze dne 21. prosince 2012), a podmínky v čl. 23 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EU) č. 267/2012 (pozměněné následně čl. 1 odst. 11nařízení Rady č. 1263/2012 ze dne 21. prosince 2012) nebyly dány.
 2)
 Druhý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada diskriminuje žalobkyni ve srovnání s ostatními íránskými veřejnými společnostmi, které nebyly sankcionovány, jelikož Iran Insurance Company sankcionovala pouze z toho důvodu, že je vlastněná vládou. Rada tak porušila zásadu rovnosti zákazu diskriminace a řádné správy.
 3)
 Třetí žalobní důvod spočívá v tom, že Rada neuvedla odůvodnění pro rozhodnutí ponechat žalobkyni na seznamu sankcionovaných subjektů. Poukázala na „dopad opatření v rámci cílů politik Unie“, čímž nespecifikovala, jaký dopad tím míní a jakou mají tato opatření souvislost s tímto dopadem.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada ponechala žalobkyni na seznamu sankcionovaných společností, čímž zneužila své pravomoci. Rady prakticky odmítla respektovat rozsudek Tribunálu ve věci T-12/11. Rada podryla institucionální strukturu Evropské unie a právo žalobkyně na spravedlnost a jeho uplatnění. Rada rovněž nedodržela povinnosti, které má podle rozhodnutí Rady 2013/661/SZBP ze dne 15. listopadu 2013 a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1154/2013 ze dne 15. listopadu 2013, jež Soudní dvůr Radě jasně vymezil ve výše uvedeném rozsudku.
 5)
 Pátý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada porušila zásadu legitimního očekávání, když nerespektovala rozsudek Soudního dvora, v němž Rada jakožto protistrana žalobkyně neuspěla, poněvadž nerespektovala ani odůvodnění rozsudku a dopustila se faktického pochybení, pokud jde o podnikání žalobkyně a její údajnou roli vůči íránské vládě, vůbec nezkoumala skutečnou roli a podnikání žalobkyně v Íránu, ačkoli Soudní dvůr toto považoval za významný aspekt sankčního režimu Unie proti Íránu, a ponechala v platnosti sankce po datu 20. ledna 2014, k němuž Evropská unie souhlasila s činnostmi generujícími zisk pro Írán, jelikož o tomto státu se již nemá za to, že je zapojen do činností jaderného zbrojení.
 6)
 Šestý žalobní důvod spočívá v tom, že Rada porušila zásadu proporcionality.
 (1) Rozhodnutí Rady 2010/413/SZPB ze dne 26. července 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39).
 (2) Rozhodnutí Rady 2012/35/SZBP ze dne 23. ledna 2012, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. 2012 L 19, s. 22)
 (3) Nařízení Rady (EU) č. 267/2012 ze dne 23. března 2012 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (EU) č. 961/2010 (Úř. věst. 2012 L 88, s. 1)


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/25
 Žaloba podaná dne 22. srpna 2007 – Simsalagrimm Filmproduktion v. Komise a EACEA
 (Věc T-314/07)
 (2007/C 235/47)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Simsalagrimm Filmproduktion GmbH (Mnichov, Německo) (zástupci: D. Reich a D. Sharma, advokáti)
 Žalované: Komise Evropských společenství a Výkonná agentura pro vzdělávání, kulturu a audiovizuální oblast (EACEA)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Debit Note č. 3240905584 ze dne 10. června 2007;
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně a Komise uzavřely v roce 1998 smlouvu o podpoře počítačem animovaného kresleného seriálu v rámci programu MEDIA II – Rozvoj a distribuce (1). Dopisem ze dne 20. června 2007 požadovala EACEA po žalobkyni vrácení celé částky vyplacené v rámci této smlouvy. Uvedené rozhodnutí napadá žalobkyně touto žalobou.
 Žalobkyně zaprvé uplatňuje, že EACEA nebyla formálně příslušná k přijetí napadeného rozhodnutí, jelikož tato pravomoc přísluší Komisi.
 Krom toho žalobkyně uvádí, že napadené rozhodnuti je protiprávní vzhledem k porušení povinnosti odůvodnění při výkonu veřejné moci podle článku 256 ES.
 Navíc bylo porušeno právo žalobkyně na obhajobu, jelikož její žádost o nahlédnutí do spisu byla zamítnuta, a v důsledku toho nemohla zjistit, jaká skutková podstata byla použita na odůvodnění výzvy k zaplacení.
 Žalobkyně rovněž napadá skutečnost, že smlouva o podpoře nebyla účinně vypovězena a podmínky pro její vypovězení rovněž neexistovaly. V této souvislosti krom toho uplatňuje, že vypovězení této smlouvy, jakož i výzva k vrácení zaplacené podpory představuje porušení zásady legitimního očekávání.
 (1) Rozhodnutí Rady 95/563/ES ze dne 10. července 1995 o provádění programu na podporu rozvoje a distribuce evropských audiovizuálních děl (MEDIA II – Rozvoj a distribuce) (1996–2000) (Úř. věst. L 321, s. 25).


text:
 11.6.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 143/11
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 14. dubna 2005
 ve věci C-519/03: Komise Evropských společenství proti Lucemburskému velkovévodství (1)
 (Rámcová dohoda o rodičovské dovolené - Nahrazení rodičovské dovolené mateřskou dovolenou - Datum, od kterého je přiznáno individuální právo na rodičovskou dovolenou)
 (2005/C 143/13)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci C-519/03, jejímž předmětem je žaloba pro nesplnění povinnosti státem na základě článku 226 ES, podaná dne 12. prosince 2003, Komise Evropských společenství (zmocněnec: D. Martin) proti Lucemburskému velkovévodství (zmocněnec: S. Schreiner), Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Borg Barthet (zpravodaj), zastávající funkci předsedy třetího senátu, J.-P. Puissochet, S. von Bahr, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh, soudci, generální advokát: A. Tizzano, vedoucí soudní kanceláře: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 14. dubna 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že stanovilo, že právo na mateřskou dovolenou nebo na dovolenou při převzetí dítěte zasahující do průběhu rodičovské dovolené nahrazuje tuto rodičovskou dovolenou, která tedy tímto musí skončit, bez možnosti rodiče odložit část rodičovské dovolené, kterou nemohl využít, a tím, že omezilo přiznání práva na rodičovskou dovolenou na rodiče dětí narozených po 31. prosinci 1998 nebo u kterých bylo řízení o osvojení zahájeno po tomto datu, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 35, ze dne 7.2.2004


text:
 14.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 221/35
 Rozsudek Tribunálu ze dne 6. července 2010 — Ryanair v. Komise
 (Věc T-342/07) (1)
 (Hospodářská soutěž - Spojování podniků - Letecká doprava - Rozhodnutí prohlašující spojení za neslučitelné se společným trhem - Posouzení účinků spojení na hospodářskou soutěž - Překážky vstupu - Nárůst efektivnosti - Závazky)
 2010/C 221/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ryanair Holdings plc (Dublin, Irsko) (zástupci: J. Swift, QC, V. Power, A. McCarthy a D. Hull, solicitors, a G. Berrisch, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: X. Lewis a S. Noë, zmocněnci)
 Vedlejší účastník podporující žalovanou: Aer Lingus Group plc (Dublin) (zástupci: A. Burnside, solicitor, B. van de Walle de Ghelcke a T. Snels, advokáti, poté A. Burnside a B. van de Walle de Ghelcke); a Irsko (zástupci: D. O’Hagan a J. Buttimore, zmocněnci, ve spolupráci s M. Cush, D. Barniville a N. Travers, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise K(2007)3104 ze dne 27. června 2007 prohlašujícího spojení, směřující k získání celkové kontroly společností Ryanair Holdings nad společností Aer Lingus, za neslučitelné se společným trhem a fungováním Dohody o EHP (věc č. COMP/M.4439 — Ryanair/Aer Lingus)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Ryanair Holdings plc ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí a Aer Lingus Group plc.
 3)
 Irsko ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/28
 Žaloba podaná dne 6. prosince 2006 – Xinhui Alida Polythene v. Rada
 (Věc T-364/06)
 (2007/C 20/43)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Xinhui Alida Polythene Ltd (Xinhui, Čína) (zástupce: C. Munro, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit, podle článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství, nařízení Rady 1425/2006 ze dne 25. září 2006, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu některých plastových pytlů a sáčků pocházejících z Čínské lidové republiky a Thajska a kterým se ukončuje řízení týkající se dovozu některých plastových pytlů a sáčků pocházejících z Malajsie; a
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se domáhá zrušení nařízení Rady (ES) č. 1425/2006 ze dne 25. září 2006, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu některých plastových pytlů a sáčků pocházejících z Čínské lidové republiky a Thajska a kterým se ukončuje řízení týkající se dovozu některých plastových pytlů a sáčků pocházejících z Malajsie (1).
 Žalobkyně tvrdí, že Rada porušila podstatné procesní náležitosti a zneužila své pravomoci tím, že přijala napadené nařízení bez toho, aby řádně zvážila předcházející řízení provedené Komisí.
 Podle žalobkyně Komise i) nepřezkoumala řádně postavení stěžovatelů nebo řádně neurčila jejich postavení, ii) přihlížela k irelevantním informacím nebo nezohlednila dostupné informace, iii) zhodnotila nesprávně újmu způsobenou dotčenému průmyslu Společenství, iv) neprokázala, že bylo v zájmu Společenství uložit dovozní cla a v) porušila práva žalobkyně na obhajobu.
 Žalobkyně má za to, že se to představuje zneužití pravomoci.
 (1) Úř. věst. 2006, L 270, s. 4.


text:
 24.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/19
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia (Itálie) dne 23. listopadu 2016 – Emmea Srl, Commercial Hub Srl v. Comune di Siracusa a další
 (Věc C-595/16)
 (2017/C 239/25)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per la Sicilia
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Emmea Srl, Commercial Hub Srl
 Žalovaní: Comune di Siracusa, Assessorato delle Attività Produttive per la Regione Siciliana, Libero Consorzio Comunale – già Provincia di Siracusa, Camera di Commercio di Siracusa
 Usnesením ze dne 27. dubna 2017 Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, která mu byla předložena usnesením Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia ze dne 20. října 2016, je zjevně nepřípustná.


text:
 20.4.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 114/43
 Žaloba podaná dne 22. února 2013 — Dennekamp v. Parlament
 (Věc T-115/13)
 2013/C 114/66
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Gert-Jan Dennekamp (Giethoorn, Nizozemsko) (zástupci: O. Brouwer a T. Oeyen, advokáti)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 Zrušil rozhodnutí Parlamentu ze dne 11. prosince 2012 o odepření přístupu ke i) všem dokumentům prokazujícím, kteří současní členové Evropského parlamentu (dále jen „členové Parlamentu“) jsou členy doplňkového systému důchodového pojištění (dále jen „systém důchodového pojištění“), ii) seznam jmen členů Parlamentu, kteří byli členy systému důchodového pojištění po září 2005, a iii) seznam jmen současných členů systému důchodového pojištění, kterým Parlament platí měsíčně příspěvky. Toto rozhodnutí bylo žadateli oznámeno dne 12. prosince 2012 v dopise s referenční značkou A(2012)13180; a
 —
 uložil Evropskému parlamentu náhradu nákladů řízení podle článku 87 jednacího řádu Tribunálu, včetně nákladů vedlejších účastníků řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení článků 11 a 42 Listiny základních práv Evropské unie; z nesprávného právního posouzení při uplatnění čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2001 (1), ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001 (2), jelikož napadené rozhodnutí neprávem omezuje rozsah práva přijímat a rozšiřovat informace obsaženého v článku 11 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a práva na přístup k úředním dokumentům obsaženého v článku 42 Listiny tím, že nesprávně uplatňuje čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1049/2011, ve spojení s čl. 8 písm. b) nařízení (ES) č. 45/2001, v tom, že:
 —
 Zaprvé se Parlament dopustil nesprávného posouzení tím, že došel k závěru, že žadatel nepředložil jednoznačné a oprávněné důvody prokazující nutnost zpřístupnit osobní údaje, včetně požadovaných dokumentů;
 —
 Zadruhé Parlament nesprávně vyhodnotil, že informace ohledně členství v systému důchodového pojištění spadají do soukromé sféry dotyčných členů Parlamentu; a
 —
 Zatřetí se Parlament dopustil nesprávního právního posouzení, když dospěl k závěru, že oprávněný zájem dotyčných členů Parlamentu převažuje na nutností zpřístupnit uvedená data.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Parlament v důsledku svých nesprávných právních posouzení nesplnil povinnost uvést dostatečné a odpovídající důvody pro přijetí napadeného rozhodnutí a tím porušil povinnost uvést odůvodnění podle článku 296 SFEU.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/27
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank Haarlem (Nizozemsko) dne 16. července 2009 — Premis Medical BV v. Inspecteur van de Belastingsdienst/Douane Rotterdam, úřad Rotterdam Laan op Zuid
 (Věc C-273/09)
 2009/C 267/49
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank Haarlem
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Premis Medical BV
 Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane Rorerdam, úřad Rotterdam Laan op Zuid
 Předběžné otázky
 1)
 Je nařízení Komise (ES) č. 729/2004 (1) ze dne 15. dubna 2004 (Úř. věst. L 113, s. 5-7), opravené v Úř. věst. L 173 ze dne 7. května 2004, s. 9, platné v tom smyslu, že příloha připojená k této opravě je platnou přílohou? V případě kladné odpovědi:
 2)
 Je nařízení č. 729/2004, opravené v Úř. věst. L 173 ze dne 7. května 2004, s. 9, neplatné, protože Komise v tomto nařízení zúžila působnost položky 9021? V případě kladné odpovědi:
 3)
 Je nařízení č. 729/2004, opravené v Úř. věst. L 173 ze dne 7. května 2004, s. 9, neplatné, protože Komise zařadila rollator do KN nesprávně?
 (1) Nařízení Komise (ES) č. 729/2004 ze dne 15. dubna 2004 o zařazení určitého zboží do kombinované nomenklatury (Úř. věst. L 113, s. 5).


text:
 23.10.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 262/49
 Žaloba podaná dne 5. srpna 2004 Colgate-Palmolive Company proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (OHIM)
 (Věc T-322/04)
 (2004/C 262/92)
 Jazyk, ve kterém byla vypracována žaloba: španělština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 5. srpna 2004 žaloba směřující proti Úřadu pro harmonizaci ve vnitřním trhu (OHIM) podaná Colgate-Palmolive Company, se sídlem v New Yorku (USA), zastoupenou Enriquem Armijo Chávarrim a Antoniem Castán Pérez-Gómezem, advokáty.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 18. května 2004 vydané ve věci R 0076/2004-2, a
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení
 Přihlašovaná ochranná známka:
 Slovní ochranná známka „SIMPLY WHITE“ – přihláška č. 2688315
 Výrobky nebo služby:
 Zubní prášky, zubní pasty, ústní vody (třída 3)
 Rozhodnutí napadené před odvolacím senátem:
 Zamítnutí přihlášky průzkumovým referentem
 Rozhodnutí odvolacího senátu:
 Zamítnutí odvolání
 Žalobní důvody:
 Nesprávný výklad čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 40/94


text:
 7.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 267/44
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) dne 26. srpna 2009 — Afton Chemical Limited v. Secretary of State for Transport
 (Věc C-343/09)
 2009/C 267/76
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Afton Chemical Limited
 Žalovaný: Secretary of State for Transport
 Předběžné otázky
 Ve vztahu k ustanovením týkajícím se kovových aditiv ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/30/ES, kterou se mění směrnice 98/70/ES, pokud jde o specifikaci benzinu, motorové nafty a plynových olejů, zavedení mechanismu pro sledování a snížení emisí skleníkových plynů, a směrnice Rady 1999/32/ES, pokud jde o specifikaci paliva používaného plavidly vnitrozemské plavby, a kterou se ruší směrnice 93/12/EHS (1) (dále jen „směrnice“):
 1)
 Je s ohledem na část čl. 1 odst. 8, kterou se vkládá nový čl. 8a odst. 2 do směrnice 98/70 (2) omezující používání methylcyklopentadienyl mangan trikarbonylu v palivu na hodnotu 6 mg manganu na litr od 1. ledna 2011 a na hodnotu 2 mg manganu na litr od 1. ledna 2014, stanovení takových omezení:
 1)
 v rozporu s právem, neboť je založené na zjevně nesprávném posouzení?
 2)
 v rozporu s právem, neboť je v rozporu s požadavky zásady obezřetnosti?
 3)
 v rozporu s právem, neboť je nepřiměřené?
 4)
 v rozporu s právem, neboť je v rozporu se zásadou rovného zacházení?
 5)
 v rozporu s právem, neboť je v rozporu se zásadou právní jistoty?
 2)
 Je s ohledem na část čl. 1 odst. 8, kterou se vkládá nový čl. 8a odst. 4, 5 a 6 do směrnice 98/70 požadující označování všech paliv, která obsahují kovová aditiva, větou „Obsahuje kovová aditiva“, uložení takové označovací povinnosti:
 1)
 v rozporu s právem, neboť je založené na zjevně nesprávném posouzení?
 2)
 v rozporu s právem, neboť je nepřiměřené?
 (1) Úř. věst. L 140, s. 88.
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty a o změně směrnice Rady 93/12/EHS, Úř. věst. L 350, s. 58; Zvl. vyd. 13/23, s. 182.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/31
 Žaloba podaná dne 8. února 2007 – Botos v. Komise
 (Věc F-10/07)
 (2007/C 69/63)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Patricia Botos (Meise, Belgie) (zástupce: L. Vogel, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí přijaté orgánem oprávněným ke jmenování dne 30. října 2006, kterým byla zamítnuta stížnost žalobkyně ze dne 24. dubna 2006, směřující proti následujícím šesti správním rozhodnutím: i) rozhodnutí přijatému dne 23. ledna 2006 Úřadem pro správu a vypořádávání individuálních nároků; ii) rozhodnutí přijatému dne 23. ledna 2006 vedoucím bruselského oddělení pro vyrovnání nároků společného systému nemocenského pojištění; iii) rozhodnutí přijatému dne 9. února 2006 Úřadem pro správu a vypořádávání individuálních nároků; iv) rozhodnutí přijatému dne 9. února 2006 vedoucím bruselského oddělení pro vyrovnání nároků společného systému nemocenského pojištění; v) rozhodnutí přijatému dne 20. února 2006 vedoucím bruselského oddělení pro vyrovnání nároků společného systému nemocenského pojištění; vi) vyúčtování proplacení výdajů na zdravotní péči vystavenému bruselským oddělením pro vyrovnání nároků společného systému nemocenského pojištění ze dne 23. února 2006;
 —
 pokud to bude nezbytné, zrušit rovněž šest výše uvedených rozhodnutí;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje jediný žalobní důvod vycházející z porušení článku 72 služebního řádu, jakož i ze zjevně nesprávného posouzení. Tvrdí, že napadenými rozhodnutími orgán oprávněný ke jmenování chybně odmítl uznat, že „únavový syndrom“, kterým trpí, představuje vážnou nemoc pro účely výše uvedeného článku, a v důsledku toho odmítl proplatit výdaje na laboratorní testy a léky spojené s touto nemocí. Několik dokumentů, zejména hloubková lékařská studie, prokazuje závažnost dotčeného onemocnění a nezbytnost proplácení výdajů na léky a testy, u nichž žalobkyně uvádí jejich potřebu, ve výši 100 %, bez jakéhokoliv omezení.


text:
 21.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 152/33
 Žaloba podaná dne 7. března 2011 — Nicolas Katrakasas v. Komise
 (Věc F-24/11)
 2011/C 152/60
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Nicolas Katrakasas (Brusel, Belgie) (zástupce: L. Levi, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí výběrové komise nezapsat žalobce na seznam uchazečů vhodných k přijetí v rámci výběrového řízení COM/INT/OLAF/09/AD8.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí výběrové komise ze dne 11. května 2010, které na základě opětovného přezkumu potvrdilo rozhodnutí ze dne 9. března 2010 nezapsat žalobce na seznam uchazečů vhodných k přijetí v rámci výběrového řízení „COM/INT/OLAF/09/AD8- Administrátoři specializovaní na boj proti podvodům”;
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí Evropské komise ze dne 25. listopadu 2010, kterým byla zamítnuta stížnost žalobce;
 —
 zrušit seznam uchazečů vhodných k přijetí v rozsahu, v němž tento seznam nezahrnuje jméno žalobce a všechna rozhodnutí přijatá na jeho základě;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 22.12.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 399/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Cosenza (Itálie) dne 19. října 2012 — CCIAA di Cosenza v. CIESSE SRL
 (Věc C-468/12)
 2012/C 399/24
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Cosenza
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura (CCIAA) di Cosenza
 Žalovaná: CIESSE SRL
 Předběžná otázka
 Je italská právní úprava týkající se způsobu výpočtu ročního poplatku, který jsou povinny platit všechny osoby, které provádějí hospodářskou činnost, v rozsahu, v němž stanoví, že podnikatelé-fyzické osoby platí roční poplatek ve fixní výši (200 eur pokud jsou zapsáni v běžném oddíle, nebo 88 eur pokud jsou uvedeni ve zvláštním oddíle); že jednoduché zemědělské společnosti platí roční poplatek ve fixní výši 100 eur (a dále 20 eur za každou místní jednotku); že místní jednotky nebo pobočky podniků, které mají sídlo v zahraničí, platí poplatek ve fixní výši 110 eur; že jednoduché společnosti s nezemědělským předmětem podnikání platí poplatek ve fixní výši 200 eur; že sdružení advokátů platí poplatek ve fixní výši 200 eur, zatímco všechny ostatní kolektivní hospodářské subjekty (společnosti, konsorcia, atd.) jsou povinny platit „poplatky stanovené proporcionálně v závislosti na obratu z předchozího roku“ (takže platí až 40 000 eur), v rozporu s článkem 5 směrnice 2008/7/ES (1) ze dne 12. února 2008, jestliže ukládá výrazně vyšší poplatek na činnost podniku vykonávanou kapitálovou společností (výraz v komplexním smyslu podle výše uvedené směrnice Společenství) v porovnání s činností vykonávanou podnikem provozovaným podnikatelem — fyzickou osobou?
 (1) Směrnice Rady 2008/7/ES ze dne 12 února 2008 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (Úř. věst. L 46, s. 11)


text:
 3.10.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 364/20
 Žaloba podaná dne 31. července 2016 – Almashreq Investment Fund v. Rada
 (Věc T-415/16)
 (2016/C 364/19)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Almashreq Investment Fund (Damašek, Sýrie) (zástupce: E. Ruchat, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 prohlásil žalobcovu žalobu za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 vzhledem k tomu zrušil rozhodnutí (SZBP) 2016/850 ze dne 27. května 2016 a akty, kterými se toto rozhodnutí provádí, v tom rozsahu, ve kterém se týkají žalobce;
 —
 uložil Radě Evropské unie náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby vznáší žalobce pět žalobních důvodů, které jsou v podstatě totožné nebo obdobné jako žalobní důvody vznášené v rámci věci T-411/16, Syriatel Mobile Telecom v. Rada.


text:
 30.6.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 194/5
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. května 2012 — Evropská komise v. Belgické království
 (Věc C-370/11) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Články 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru - Diskriminační zdanění zisků dosažených při zpětném odkupu akcií subjektů kolektivního investování se sídlem v Norsku nebo na Islandu, které nemají povolení podle směrnice 85/611/EHS)
 2012/C 194/07
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupce: W. Mölls, zmocněnec)
 Žalované: Belgické království (zástupci: J.-C. Halleux a M. Jacobs, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení článků 36 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru — Diskriminační zdanění zisků dosažených při zpětném odkupu akcií subjektů kolektivního investování se sídlem v Norsku nebo na Islandu, které nemají povolení podle směrnice 85/611/EHS
 Výrok
 1)
 Belgické království tím, že ponechalo v platnosti právní úpravu, podle které se zisky dosažené při zpětném odkupu akcií subjektů kolektivního investování, jejichž majetek sestává z více než 40 % z pohledávek a které nemají povolení podle směrnice Rady 85/611/EHS ze dne 20. prosince 1985 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) nezdaňují, jestliže jsou tyto subjekty usazeny v Belgii, zatímco zisky dosažené při zpětném odkupu akcií subjektů kolektivního investování se sídlem v Norsku nebo na Islandu podléhají dani, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru ze dne 2. května 1992.
 2)
 Belgické království ponese náhradu nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 290, 1.10.2011.


text:
 25.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 239/1
 Opravný prostředek podaný dne 15. července 2004 SEC Corporation proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2004 druhým senátem Soudu prvního stupně Evropských společenství ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, mezi Tokai Carbon Co. Ltd a dalšími a Komisí Evropských společenství
 (Věc C-307/04 P)
 (2004/C 239/02)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byl předložen dne 15. července 2004 opravný prostředek podaný SEC Corporation (věc T-251/01 (1)), se sídlem v Amagasaki, Hyogo (Japonsko), zastoupenou K. Platteauem, advokátem, proti rozsudku vydanému dne 29. dubna 2004 druhým senátem Soudu prvního stupně Evropských společenství ve spojených věcech T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01, mezi Tokai Carbon Co. Ltd a dalšími a Komisí Evropských společenství.
 Účastník řízení podávající opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 a)
 zrušil část rozsudku, proti němuž je podán opravný prostředek v rozsahu, v němž stanoví, že Komise byla oprávněna použít celosvětový obrat jako rozlišující faktor pro stanovení základní částky pokuty uložené účastníku řízení podávajícímu opravný prostředek;
 b)
 zrušit článek 3 rozhodnutí (2), ve znění pozměněném Soudem prvního stupně v rozsahu, v němž ukládá účastníku řízení podávajícímu opravný prostředek pokutu ve výši 6,138 milionů eur, nebo alespoň tuto pokutu podstatně snížit na částku, kterou Soudní dvůr uzná za vhodnou; a
 c)
 uložit Komisi náhradu nákladů vzniklých před Soudem prvního stupně a Soudním dvorem.
 Právní důvody a hlavní tvrzení:
 Účastník řízení podávající opravný prostředek uvádí, že rozsudek Soudu prvního stupně by měl být zrušen z následujících důvodů:
 1)
 Porušení článku 253 Smlouvy o ES a zásad non bis in idem a spravedlnosti rozhodnutím, že Komise v rámci stanovení pokuty uložené SEC a v kontextu zvláštního charakteru případu není povinna vzít v úvahu sankce, které byly dříve uloženy SEC americkými orgány pro hospodářskou soutěž na základě stejných skutečností.
 2)
 Porušení článku 253 Smlouvy o ES a zásad spravedlnosti a přiměřenosti rozhodnutím, že Komise je oprávněna rozlišit základní částku pokuty zúčastněných stran pouze na základě celosvětového obratu bez ohledu na rozsah aktivit SEC v EHP.
 (1) Úř. věst. C 31, 02.02.2002, s. 12.
 (2) Rozhodnutí 2002/271/ES ze dne 18. července 2001, které se týká řízení podle článku 81 Smlouvy o ES a článku 53 Smlouvy o EHP – Věc COMP/E-1/36.490 – Grafitové elektrody (Úř. věst. 2002, L 100, s. 1).


text:
 21.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 118/15
 Žaloba podaná dne 9. února 2012 — Evropská komise v. Španělské království
 (Věc C-67/12)
 2012/C 118/24
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: K. Herrmann a I. Galindo Martin, zmocněnci)
 Žalovaný: Španělské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně navrhuje Soudnímu dvoru, aby
 —
 určil, že Španělské království tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s články 3, 7 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES (1) ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov nebo v každém případě tím, že Komisi o uvedených předpisech neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro ně vyplývají z uvedených článků ve spojení s článkem 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU (2) ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov;
 —
 uložil Španělskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 1)
 Článek 15 směrnice 2002/91/ES stanoví, že členské státy přijmou předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 4. ledna 2006.
 2)
 Komise konstatuje, že Španělské království doposud nepřijalo předpisy nezbytné v souvislosti s články 3, 7 y 8 směrnice 2002/91/ES, respektive že o nich v každém případě Komisi neuvědomilo.
 (1) Úř. věst. L 1, s. 65; Zvl. vyd. 12/02, s. 168.
 (2) Úř. věst. L 153, s. 13.


text:
 7.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/47
 Žaloba podaná dne 15. července 2013 — Polská republika v. Evropská komise
 (Věc T-367/13)
 2013/C 260/84
 Jednací jazyk: polština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Polská republika (zástupce: B. Majczyna)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil prováděcí rozhodnutí Komise 2013/214/EU ze dne 2. května 2013 (oznámeno pod číslem C[2013] 2436), kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (1) v rozsahu, ve kterém vylučuje z financování Evropskou unií výdaje vynaložené platební agenturou schválenou Polskou republikou ve výši 8 292 783,94 eur a 71 610 559,39 eur;
 —
 uložil Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně tři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení čl. 7 odst. 4 prvního pododstavce nařízení (ES) č. 1258/1999 a čl. 31 odst. 1 nařízení (ES) č. 1290/2005, neboť na základě nesprávného skutkového zjištění a nesprávného výkladu práva byla provedena finanční oprava, přestože výdaje polských orgánů byly vynaloženy v souladu s právními předpisy Společenství.
 Podle názoru žalobkyně Komise odůvodnila provedenou finanční opravu pěti údajnými vadami při provádění opatření „podpora pro částečně soběstačná hospodářství“. První vada se měla týkat porušení údajného požadavku, aby příjemce vyhradil minimálně 50 % podpory pro restrukturalizační opatření. Druhou vadou měla být chybějící vzájemná kontrola zemědělských užitkových zvířat v rámci správní kontroly prvotního návrhu týkající se správnosti hospodářské velikosti podniku uvedené zemědělcem (EVJ). V případě třetí vady se mělo jednat o porušení údajného požadavku, aby byly v prvním roce provádění programu prováděny kontroly na místě. Čtvrtá vada spočívala podle názoru Komise v tom, že chyběla přiměřená souvislost mezi mezitímními cíli a podnikovou potřebou. V případě páté vady se naopak mělo jednat o porušení údajného požadavku kvantitativního stanovení mezitímních cílů. Žalobkyně napadá právní názor i skutková zjištění Komise s ohledem na všechny výše uvedené údajné vady.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení podstatných formálních náležitostí, neboť byla použita metoda finanční opravy, která je v hrubém rozporu s čl. 7 odst. 4 čtvrtým pododstavcem nařízení (ES) č. 1258/1999 a čl. 31 odst. 2 nařízení (ES) č. 1290/2005, jakož i s pokyny č. VI/5330/97.
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že Komise uplatnila metodu opravy, která je v rozporu s unijním právem a s pokyny č. VI/5330/97. Bilaterální postup kromě toho polským orgánům neumožnil přezkoumat posouzení zjištěných nesrovnalostí, neboť Komise začala provádět posouzení teprve po skončení tohoto řízení. V důsledku toho Komise provedla finanční opravu v hrubém rozporu s postupem v rámci schválení účetní závěrky.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení čl. 296 odst. 2 SFEU, neboť napadené rozhodnutí nebylo podle žalobkyně dostatečně odůvodněno.
 Žalobkyně Komisi vytýká, že polské orgány nebyly při napadeném rozhodnutí úzce začleněny do procesu rozhodování, neboť Komise přednesla své zásadní stanovisko teprve po provedení bilaterální konzultace. Komise nepředložila žádné důkazy a neodůvodnila skutková a právní zjištění, ze kterých vycházela při provedení finanční opravy.
 (1) Úř. věst. L 123, 4.5.2013, s. 11.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/13
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 8. března 2007 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-160/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2003/51/ES - Práva společností - Roční účetní závěrky některých forem společností - Neprovedení směrnice ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 95/21)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: E. Montaguti a G. Zavvos, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, P. Gentili, avocat)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí, ve stanovené lhůtě, veškerých ustanovení nezbytných k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/51/ES ze dne 18. června 2003, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS, 83/349/EHS, 86/635/EHS a 91/674/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách některých forem společností, bank a jiných finančních institucí a pojišťoven (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 178, s. 16; Zvl. vyd. 17/01, s. 273)
 Výrok
 1)
 Italská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/51/ES ze dne 18. června 2003, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS, 83/349/EHS, 86/635/EHS a 91/674/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách některých forem společností, bank a jiných finančních institucí a pojišťoven, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají na základě této směrnice.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 131, 3.6.2006.


text:
 9.6.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/28
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2007 – Baudelet-Leclaire v. Komise
 (Věc F-40/07)
 (2007/C 129/50)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Cécile Baudelet-Leclaire (Brusel, Belgie) (zástupce: M. Korving, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit diskriminaci mezi kandidáty „uvnitř “evropských orgánů a externími kandidáty v rámci výběrového řízení EPSO/AST/7/05 (1);
 —
 určit neexistenci důkazu předloženého žalovanou o nediskriminaci mezi kandidáty „uvnitř “evropských orgánů a externími kandidáty v rámci uvedeného výběrového řízení;
 —
 zrušit uvedené výběrové řízení z důvodu porušení základní zásady rovnosti příležitostí mezi kandidáty;
 —
 podpůrně nařídit žalované, aby předložila všechny důkazy, včetně, pokud to bude třeba, důkazy o jednání výběrové komise, která jsou tajná podle článku 6 přílohy III služebního řádu úředníků, které prokazují, že výběrová komise neupřednostnila určité kandidáty z důvodu jejich profesního původu;
 —
 v případě neexistence důkazu předloženého žalovanou nařídit změnu zařazení všech kandidátů pouze na základě takových kritérií zásluh, jaké jsou uvedeny v oznámení o výběrovém řízení a na základě nestranného uplatnění zásady rovnosti příležitostí mezi kandidáty;
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně byla dopisem ze dne 29. ledna 2007 informována o tom, že její jméno nebude zapsáno v seznamu úspěšných uchazečů, jelikož známky, které obdržela, jsou nižší než známky 110 nejlepších kandidátů, i když byly vyšší než požadované minimum.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje zejména porušení zásady rovnosti příležitostí a rovného zacházení v rozsahu, v němž výběrová komise provedla mezi kandidáty diskriminaci ve prospěch kandidátů, kteří již mají odbornou zkušenost v rámci evropských orgánů, a zvláště v rámci generálního ředitelství, v němž pracuje předsedkyně výběrové komise.
 (1) Úř. věst. C 178 A, 20.7.2005, s. 22.


text:
 7.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/52
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2008 – Petrilli v. Komise
 (Věc F-100/08)
 (2009/C 55/94)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Alessandro Petrilli (Grottammare, Itálie) (zástupci: J.-L. Lodomez, J. Lodomez, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování týkajícího se určení místa trvalého bydliště žalobce
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování ze dne 16. září 2008, kterým zamítl určení místa trvalého bydliště žalobce v Itálii;
 —
 v nezbytném rozsahu zrušit případné rozhodnutí, jež by Komise mohla přijmout na základě stížnosti podané žalobkyní po předložení nových důkazních prostředků;
 —
 uložit Komisi zaplatit z částky dlužné z titulu zpětného uplatnění opravného koeficientu pro Itálii na jeho důchod od 1. července 2007 úroky na základě sazby stanovené ECB pro hlavní operace refinancování, použitelné během dotyčného období, zvýšené o dva body;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.


text:
 3.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 254/12
 Kasační opravný prostředek podaný dne 1. června 2015 Radou Evropské unie proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 19. března 2015 ve věci T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT v. Rada Evropské unie
 (Věc C-259/15 P)
 (2015/C 254/16)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Rada Evropské unie (zástupci: S. Boelaert, zmocněnec, R. Bierwagen, C. Hipp, Rechtsanwälte)
 Další účastnice řízení: Chin Haur Indonesia, PT, Evropská komise, Maxcom Ltd
 Návrhová žádání
 Rada navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek vydaný Tribunálem dne 19. března 2015 ve věci T-412/13, Chin Haur Indonesia, PT v. Rada de Evropské unie, a oznámený Radě dne 23. března 2015,
 —
 zamítl žalobu podanou v prvním stupni společností Chin Haur Indonesia, PT, jíž bylo navrhováno zrušení sporného nařízení (1), a
 —
 uložil společnosti Chin Haur Indonesia, PT náhradu nákladů řízení vynaložených Radou v obou stupních.
 Podpůrně,
 —
 vrátil věc Tribunálu k novému rozhodnutí, a
 —
 rozhodl, že o nákladech řízení v obou stupních bude rozhodnuto později.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Tribunál se dopustil nesprávného výkladu čl. 13 odst. 1 základního nařízení (2), jelikož došel k závěru, že Rada neměla k dispozici dostatečné důkazy k rozhodnutí, že žalobkyně v prvním stupni prováděla překládku zboží. Tribunál vyložil podmínky, jež musí společnosti splnit k tomu, aby se na ně neuplatnila rozšířená opatření, způsobem rozporným se systematikou článku 13 základního nařízení (první důvod kasačního opravného prostředku).
 Tribunál dostatečně neodůvodnil svůj závěr, podle něhož Rada na základě předložených dokumentů neměla průkazné poznatky k tomu, aby mohla v napadeném nařízení dojít k závěru, že se žalobkyně v prvním stupni účastnila překládacích operací. Mimoto, na rozdíl od toho, co je uvedeno v napadeném rozsudku, jelikož byly překládky řádně prokázány na vnitrostátní úrovni a jelikož žádost žalobkyně v prvním stupni o udělení výjimky nebyla odůvodněná, jediný závěr, který Rada a po ní i Tribunál mohly z těchto skutečností vyvodit, byl, že se žalobkyně v prvním stupni překládek účastnila. Přijetím odlišného závěru Tribunál tyto skutečnosti zkreslil (druhý důvod kasačního opravného prostředku).
 (1) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 501/2013 ze dne 29. května 2013, kterým se konečné antidumpingové clo uložené prováděcím nařízením (EU) č. 990/2011 na dovoz jízdních kol pocházejících z Čínské lidové republiky rozšiřuje na dovoz jízdních kol zasílaných z Indonésie, Malajsie, ze Šrí Lanky a z Tuniska, bez ohledu na to, zda je u nich deklarován původ z Indonésie, Malajsie, ze Šrí Lanky a z Tuniska (Úř. věst. L 153, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, s. 51, oprava Úř. věst. 2010, L 7, s. 22).


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. června 2011 společností Lancôme parfums et beauté & Cie proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 14. dubna 2011 ve věci T-466/08: Lancôme parfums et beauté & Cie v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Focus Magazin Verlag GmbH
 (Věc C-334/11 P)
 2011/C 282/08
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Lancôme parfums et beauté & Cie (zástupci: A. von Mühlendahl, J. Pagenberg, Rechtsanwälte)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Focus Magazin Verlag GmbH
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr rozhodl následovně:
 —
 rozsudek Tribunálu ze dne 14. dubna 2011 ve věci T-466/08 a rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu ze dne 29. července 2008 ve věci R 1796/2007-1 se zrušují;
 —
 náklady řízení před odvolacím senátem Úřadu, Tribunálem a Soudním dvorem ponese Úřad a vedlejší účastník řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek tvrdí, že napadený rozsudek musí být zrušen, neboť Tribunál porušil čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení o ochranné známce Společenství a dopustil se nesprávného právního posouzení, když rozhodl, že lhůta pěti let od zápisu, během níž musí být starší německá ochranná známka FOCUS, na níž byly založeny námitky proti přihlášce ACNO FOCUS jako ochranné známky Společenství, skutečně užívána, začala v daném případě běžet až od 13. ledna 2004.
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek nezpochybňuje závěr o nebezpečí záměny. S tímto závěrem sice nesouhlasí, má však za to, že se Tribunál nedopustil nesprávného právního posouzení.


text:
 22.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/16
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgericht Hannover (Německo) dne 11. května 2012 — Andreas Ingemar Thiele Meneses v. Region Hannover
 (Věc C-220/12)
 2012/C 287/29
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgericht Hannover
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Andreas Ingemar Thiele Meneses
 Žalovaný: Region Hannover
 Předběžná otázka
 Brání právo svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států přiznané občanu Unie na základě článků 20 a 21 SFEU takové vnitrostátní právní úpravě, podle níž může být německým státním příslušníkům s trvalým bydlištěm mimo Spolkovou republiku Německo přiznána podpora při studiu na vzdělávacím zařízení nacházejícím se v členském státě Evropské unie pouze tehdy, když se dané vzdělávací zařízení nachází buď ve státě trvalého bydliště nebo ve státě, který s tímto státem sousedí, a když je tato podpora navíc odůvodněna zvláštními okolnostmi konkrétního případu?


text:
 15.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 448/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 5. listopadu 2014 – Vtesse Naworks v. Komise
 (Věc T-362/10) (1)
 („Státní podpory - Podpora za účelem zavedení širokopásmových sítí příští generace v regionu Cornwall a na ostrovech Scilly - Rozhodnutí, kterým se podpora prohlašuje za slučitelnou s vnitřním trhem - Článek 107 odst. 3 písm. c) SFEU - Žaloba na neplatnost - Nedostatek podstatného dotčení soutěžního postavení - Aktivní legitimace - Procesní práva zúčastněných stran - Částečná nepřípustnost - Neexistence pochybností, které by odůvodňovaly zahájení formálního vyšetřovacího řízení“)
 (2014/C 448/20)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Vtesse Naworks Ltd (Hertford, Spojené království) (zástupce: H. Mercer, QC)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a L. Armati, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci podporující žalovanou: Polská republika (zástupci: původně M. Szpunar a B. Majczyna, poté B. Majczyna, zmocněnci); Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: původně S. Behzadi-Spencer a L. Seeboruth, poté L. Seeboruth, J. Beeko a L. Christie, zmocněnci, původně ve spolupráci s K. Bacon, poté ve spolupráci s S. Lee, barristers); a British Telecommunications plc (Londýn, Spojené království) (zástupci: původně M. Nissen a J. Gutiérrez Gisbert, poté M. Nissen a G. van de Walle de Ghelcke a nakonec G. van de Walle de Ghelcke, J. Rivas Andrés, advokáti, a J. Holmes, barrister)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 3204 ze dne 12. května 2010, kterým se opatření podpory „Cornwall & Isles of Scilly Next Generation Broadband“ poskytující podporu z Evropského fondu pro regionální rozvoj za účelem zavádění širokopásmových sítí příští generace v regionu Cornwall a na ostrovech Scilly, prohlašuje za slučitelné s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (státní podpora č. 461/2009 – Spojené království).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnost Vtesse Networks Ltd ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí, jakož i společností British Telecommunications plc.
 3)
 Polská republika, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 11.9.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 246/43
 Žaloba podaná dne 9. července 2010 — Verheyden v. Komise
 (Věc F-54/10)
 ()
 2010/C 246/75
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Luc Verheyden (Angera, Itálie) (zástupce: E. Boigelot, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o zamítnutí žádosti žalobce směřující k tomu, aby se mu dostalo zacházení rovného se zacházením, kterého se dostalo žalobcům ve věcech F-5/05 a F-7/05
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit implicitní rozhodnutí o zamítnutí žádosti podané žalobcem dne 16. července 2009;
 —
 v případě potřeby zrušit výslovné rozhodnutí o zamítnutí stížnosti podané žalobcem dne 28. prosince 2009, přijaté dne 29. března 2010;
 —
 uložit Komisi zaplacení částky 3 000 eur jako náhrady škody;
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/36
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. září 2014 – Peri v. OHIM (Tvar bednícího zámku)
 (Věc T-171/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška trojrozměrné ochranné známky Společenství - Tvar bednícího zámku - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2014/C 395/43)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Peri GmbH (Weißenhorn, Německo) (zástupkyně: J. Dönch, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupkyně: D. Walicka, zmocněnkyně)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 26. ledna 2012 (věc R 1209/2011-1) týkajícímu se přihlášky k zápisu trojrozměrného označení tvořeného tvarem bednícího zámku jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Peri GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 23.6.2012.


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (čtvrtého senátu)
 ze dne 8. července 2004
 ve věci C-27/03: Komise Evropských společenství proti Belgickému království (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Životní prostředí - Směrnice 91/271/EHS - Rozhodnutí 93/481/EHS - Odvádění a čištění městských odpadních vod - Neprovedení směrnice v předepsané lhůtě)
 (2004/C 217/07)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Ve věci C-27/03, Komise Evropských společenství (zmocněnci: G. Valero Jordana a M. van Beek) proti Belgickému království (zmocněnci: A. Snoecx, ve spolupráci s A. Cornet), jejímž předmětem je určení, že Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro úplné uplatnění článků 3, 5 a 17 – tohoto posledního článku čteného ve spojení s články 3 a 4 – směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40), jakož i rozhodnutí Komise 93/481/EHS ze dne 28. července 1993 o formulářích pro předkládání státních programů podle článku 17 směrnice Rady 91/271 (Úř. věst. L 226, s. 23), nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedené směrnice a rozhodnutí, Soudní dvůr (čtvrtý senát), ve složení J. N. Cunha Rodrigues, předseda senátu, J.-P. Puissochet a F. Macken (zpravodaj), soudci, generální advokát: F. G. Jacobs, tajemník: R. Grass, vydal dne 8. července 2004 tento rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Belgické království tím, že nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro úplné uplatnění článků 3, 5 a 17 – tohoto posledního článku čteného ve spojení s články 3 a 4 – směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod, jakož i rozhodnutí Komise 93/481/EHS ze dne 28. července 1993 o formulářích pro předkládání státních programů podle článku 17 směrnice 91/271, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 226 ES, jakož i z uvedené směrnice a rozhodnutí.
 2.
 Belgickému království se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 70, 22. 3. 2003


text:
 27.1.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 20/40
 Žaloba podaná dne 11. prosince 2006 – Hartwig v. Komise a Parlament
 (Věc F-141/06)
 (2007/C 20/61)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Marc Hartwig (Brusel, Belgie) (zástupce: T. Bontinck, advokát)
 Žalovaní: Komise Evropských společenství a Evropský parlament
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit individuální rozhodnutí Komise Evropských společenství a Evropského parlamentu ze dne 12. dubna 2006 a 27. března 2006 týkající se převedení ze statutu dočasného zaměstnance na statut úředníka;
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobce poté, co několik let pracoval u Komise jako dočasný zaměstnanec zařazený do platové třídy B*7, uspěl v otevřeném výběrovém řízení Evropského parlamentu PE/34/B (platová třída B5/B4). Poté byl jmenován úředníkem ve zkušební době platové třídy B*3 posledně jmenovaným orgánem, který jej neprodleně převedl Komisi, kde byl zařazen do téže platové třídy.
 Žalobce na podporu své žaloby uvádí porušení článků 31 a 62 služebního řádu, jakož i článků 5 a 2 přílohy XIII služebního řádu.
 Žalobce krom toho uplatňuje porušení zásady legitimního očekávání a zásady zachování nabytých práv.


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/7
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Augstākās tiesas Senāts — Lotyšsko) — Valsts ieņēmumu dienests v. Ablessio SIA
 (Věc C-527/11) (1)
 (DPH - Směrnice 2006/112/ES - Články 213, 214 a 273 - Identifikace osob povinných k dani pro účely DPH - Odmítnutí přidělit identifikační číslo pro účely DPH z důvodu, že osoba povinná k dani nemá materiální, technické a finanční prostředky pro výkon deklarované ekonomické činnosti - Legalita - Boj proti daňovým únikům - Zásada proporcionality)
 2013/C 141/10
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāts
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Valsts ieņēmumu dienests
 Žalovaná: Ablessio SIA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Augstākās tiesas Senāts — Výklad článku 214 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) ve spojení s článkem 273 téže směrnice — Vnitrostátní právní předpisy, které stanovují možnost odmítnout zápis do rejstříku osob povinných k DPH, jestliže osoba povinná k dani neposkytne informace nebo poskytne nepravdivé informace o své hmotné, technické a finanční způsobilosti pro výkon deklarované ekonomické činnosti — Odmítnutí zápisu společnosti do rejstříku osob povinných k DPH z důvodu, že tato společnost není způsobilá vykonávat deklarovanou ekonomickou činnost
 Výrok
 Články 213, 214 a 273 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty musí být vykládány v tom smyslu, že brání tomu, aby daňová správa členského státu odmítla přidělit identifikační číslo pro účely DPH společnosti pouze z toho důvodu, že podle názoru této správy nemá společnost k dispozici materiální, technické a finanční prostředky pro výkon deklarované ekonomické činnosti a že držiteli podílů na kapitálu této společnosti již bylo několikrát takové číslo přiděleno pro společnosti, které ve skutečnosti nikdy nevykonávaly ekonomickou činnost a jejichž podíly na kapitálu byly převedeny krátce po přidělení uvedeného čísla, aniž dotyčná daňová správa s ohledem na objektivní skutečnosti prokázala, že existují pádné nepřímé důkazy umožňující nabýt podezření, že přidělené identifikační číslo pro účely DPH bude užíváno podvodným způsobem. Předkládajícímu soudu přísluší posoudit, zda uvedená daňová správa ve věci v původním řízení předložila pádné nepřímé důkazy o existenci nebezpečí podvodného jednání.
 (1) Úř. věst. C 6, 7.1.2012.


text:
 4.7.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 153/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 20. května 2009 — CFCMCEE v. OHIM (P@YWEB CARD a PAYWEB CARD)
 (Spojené věci T-405/07 a T-406/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihlášky slovních ochranných známek Společenství P@YWEB/email CARD a PAYWEB CARD - Absolutní důvod pro zamítnutí - Částečný nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94“)
 2009/C 153/70
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Caisse fédérale du Crédit mutuel Centre Est Europe (CFCMCEE) (Štrasburk, Francie) (zástupci: P. Greffe, J. Schouman a L. Paudrat, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloby podané proti rozhodnutím prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 10. července 2007 (věc R 119/2007-1) a ze dne 12. září 2007 (věc R 120/2007-1), týkajícím se přihlášek slovních označení P@YWEB CARD a PAYWEB CARD jako ochranných známek Společenství
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 10. července 2007 (věc R 119/2007-1) a 12. září 2007 (věc R 120/2007-1) se zrušují v rozsahu, v němž zamítají zápis slovních označení P@YWEB CARD a PAYWEB CARD jako ochranné známky Společenství pro fotografické, kinematografické, signalizační přístroje a nástroje, regulátory (kontrolní přístroje a nástroje), přístroje pro nahrávání, přenos a reprodukci zvuku nebo obrazu; nahrané disky a gramofonové desky, elektronické diáře, automatické distribuční stroje, automatické rozvaděče, video pásky, automaty pro prodej vstupenek, automaty pro zasílání informací o stavu účtu, výpisů z účtu, fotoaparáty (kinematografické přístroje), videokamery, videokazety, CD disky, čtečky čárových kódů, kompaktní disky (audio video), kompaktní optické disky, přístroje k ověření pravosti bankovek, diskety, nosiče magnetických dat, nosiče optických dat, video obrazovky, přístroje ke zpracování dat, přístroje pro interkomunikaci, rozhraní (počítačové), přehrávače (počítačové), software (nahrané programy), monitory (počítačové programy), počítače, periferní zařízení počítačů, nahrané počítačové programy, nahrané programy operačního systému (pro počítače), telefonní stanice, přijímače (audio, video), telefonní přístroje, televizní přístroje, přístroje k zaznamenání času, vysílače (telekomunikace), centrální zpracovatelské jednotky (procesory), které spadají do třídy 9, jakož i služby nazvané (nové) informační agentury zejména v odvětví bankovnictví, rozhlasová komunikace, telefonní komunikace, zasílání zásilek, přenos zásilek, vysílání televizních programů, rozhlasové vysílání, televizní vysílání, pronájem telekomunikačních přístrojů, pronájem přístrojů pro přenos zpráv, pronájem telefonů, mobilní radiotelefonie, telefonní služby, které spadají do třídy 38 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Caisse fédérale du Crédit mutuel Centre Est Europe (CFCMCEE) a OHIM ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 8, 12.1.2008.


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/13
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Curtea de Apel Suceava (Rumunsko) dne 16. prosince 2013 — Casa Județeană de Pensii Botoșani v. Evangeli Paraskevopoulou
 (Věc C-668/13)
 2014/C 85/23
 Jednací jazyk: rumunština
 Předkládající soud
 Curtea de Apel Suceava
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Casa Județeană de Pensii Botoșani
 Žalovaný: Evangeli Paraskevopoulou
 Předběžná otázka
 Je třeba ustanovení čl. 7 odst. 2 písm. c) nařízení (ES) č. 1408/71 (1) vykládat v tom smyslu, že spadá do jejich působnosti dvoustranná dohoda uzavřená mezi dvěma členskými státy před dnem vstupu uvedeného nařízení v platnost, na základě které těmto státům zanikla povinnost týkající se dávek sociálního zabezpečení, ke kterým byl povinen jeden stát vůči občanům druhého státu, jež měli na území prvního státu postavení politických uprchlíků a byli navráceni na území druhého státu, výměnou za paušální platbu prvního státu za účelem úhrady plateb starobních důchodů a pokrytí doby, po kterou prvnímu členskému státu byly placeny příspěvky na sociální zabezpečení?
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2).


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/2
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 6. listopadu 2008 – Komise Evropských společenství v. Spolková republika Německo
 (Věc C-247/06) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 85/337/EHS - Vliv určitých záměrů na životní prostředí - Tepelné zařízení - Výroba energie - Částečné spálení nebezpečných výrobků“)
 (2008/C 327/02)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: U. Wölker a F. Simonetti, zmocněnci)
 Žalovaná: Spolková republika Německo (zástupci: M. Lumma a E. Schulze-Bahr, zmocněnci)
 Další účastník podporující žalovanou: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: T. Harris a I. Rao, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení čl. 4 odst. 1 ve spojení s bodem 9 přílohy I směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40; Zvl. vyd. 15/01, s. 248), ve znění směrnice 97/11/ES ze dne 3. března 1997 (Úř. věst L 73, s. 5; Zvl. vyd. 15/03, s. 151) – Povolení tepelného zařízení na výrobu energie, které částečně spaluje nebezpečné odpady, bez posouzení vlivů na životní prostředí – Operace zneškodňování a zhodnocování odpadů
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 190, 12.8.2006.