text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/62
 Žaloba podaná dne 28. listopadu 2011 — Al-Chihabi v. Rada
 (Věc T-593/11)
 (2012/C 25/119)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Fares Al-Chihabi (Aleppo, Sýrie) (zástupci: L. Ruessmann a W. Berg, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 —
 zrušit nařízení Rady (EU) č. 878/2011 ze dne 2. září 2011 (1) a nařízení Rady (EU) č. 1011/2011 ze dne 13. října 2011 (2), jakož i rozhodnutí Rady 2011/522/SZBP ze dne 2. září 2011 (3) a rozhodnutí Rady 2011/684/SZBP ze dne 13. října 2011 (4), a jakýkoli následující legislativní akt, kterým budou prodloužena nebo nahrazena omezující opatření v rozsahu, v němž se týkají žalobce, a
 —
 uložit žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vychází z porušení práva na řádnou správu, především povinnosti uvést odůvodnění, podle článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, článku 216 SFEU a čl. 14 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. 442/2011 (5).
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení žalobcova práva na obhajobu, především práva být vyslechnut, a práva na účinný soudní přezkum těchto práv.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení základních práv žalobce neoprávněným a nepřiměřeným způsobem, především práva vlastnit majetek, práva na respektování dobrého jména a pověsti, práva pracovat a podnikat a práva na presumpci neviny.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení žalobcova práva na soukromí v rozsahu, v němž zmrazení finančních prostředků a omezení svobody pohybu představují rovněž nepřiměřený zásah do žalobcova základního práva na soukromí, jakož i porušení obecné zásady proporcionality.
 (1) Nařízení Rady (EU) č. 878/2011 ze dne 2. září 2011, kterým se mění nařízení (EU) č. 442/2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. L 228, s. 1).
 (2) Nařízení Rady (EU) č. 1011/2011 ze dne 13. října 2011, kterým se mění nařízení (EU) č. 442/2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. L 269, s. 18).
 (3) Rozhodnutí Rady 2011/522/SZBP ze dne 2. září 2011, kterým se mění rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 228, s. 16).
 (4) Rozhodnutí Rady 2011/684/SZBP ze dne 13. října 2011, kterým se mění rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii (Úř. věst. L 269, s. 33).
 (5) Nařízení Rady (EU) č. 442/2011 ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii (Úř. věst. L 121, s. 1).


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/26
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Tivoli (Itálie) dne 7. listopadu 2012 — Antonella Pedone v. Maria Adele Corrao
 (Věc C-498/12)
 2013/C 26/50
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Tivoli
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Antonella Pedone
 Žalovaná: Maria Adele Corrao
 Předběžné otázky
 1)
 Je článek 130 nařízení prezidenta republiky č. 115 ze dne 30. května 2002 týkající se vyúčtování bezplatné právní pomoci v italském právním řádu — v části, v níž stanoví, že částky přináležející obhájci, pomocné osobě soudu a soudnímu znalci se snižují o polovinu — v souladu s čl. 47 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie, jenž zakotvuje, že bezplatná právní pomoc je poskytnuta všem, kdo nemají dostatečné prostředky, pokud je to nezbytné k zajištění účinného přístupu ke spravedlnosti?
 2)
 Je článek 130 nařízení prezidenta republiky č. 115 ze dne 30. května 2002 týkající se vyúčtování bezplatné právní pomoci v italském právním řádu — v části, v níž stanoví, že částky přináležející obhájci, pomocné osobě soudu a soudnímu znalci se snižují o polovinu — v souladu s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv, jak je proveden do právních předpisů Společenství ve smyslu čl. 52 odst. 3 Listiny základních práv Evropské unie a článku 6 [SFEU]?

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 5.2.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 31/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Gerechtshof Arnheim ze dne 27. října 2004 ve věci N. proti Inspecteur van de Belastingdienst Oost/Kantoor Almelo
 (Věc C-470/04)
 (2005/C 31/11)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Gerechtshof Arnheim ze dne 27. října 2004 ve věci N. proti Inspecteur van de Belastingdienst Oost/Kantoor Almelo, které došlo kanceláři Soudního dvora dne 2. listopadu 2004, podána žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Gerechtshof Arnheim žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o následujících otázkách:
 1.1.1.
 Může se obyvatel členského státu, který se zřekne svého bydliště v tomto členském státě za účelem usazení v jiném členském státě, odvolat v řízení proti státu, ze kterého se vystěhoval, jednoduše proto na článek 18 Smlouvy o ES, jelikož vyměření daně, které je v souvislosti s jeho vystěhováním provedeno, představuje nebo může představovat překážku pro toto vystěhování?
 1.1.2.
 Pokud je třeba zodpovědět otázku 1.1.1. záporně: Může se obyvatel členského státu, který se zřekne svého bydliště v tomto členském státě za účelem usazení v jiném členském státě, odvolat v řízení proti státu, ze kterého se vystěhoval, na článek 43 Smlouvy o ES, pokud nebylo okamžitě zjištěno nebo se nevycházelo z toho, že bude vykonávat v jiném členském státě výdělečnou činnost ve smyslu tohoto ustanovení? Je pro zodpovězení této otázky důležité, zda bude tato činnost vykonávána v rámci dohledné doby? Za jak dlouhou může být tato doba v kladném případě určena?
 1.1.3.
 Pokud je třeba otázku 1.1.1. nebo otázku 1.1.2. zodpovědět kladně: Brání článek 18 Smlouvy o ES nebo článek 43 Smlouvy o ES příslušné nizozemské právní úpravě, podle které je vyměření daně z příjmu/pojistné na národní pojištění s odvoláním na fiktivní realizaci zisku z podstatné účasti provedeno pouze proto, jelikož s obyvatelem Nizozemska, jehož daňová povinnost jako osobě s bydlištěm na území tohoto státu končí, jelikož přenáší své bydliště do jiného členského státu, je třeba zacházet tak, jako by své podíly, které náleží k podstatné účasti, prodal?
 1.1.4.
 Pokud je otázka 1.1.3. zodpovězena kladně z důvodu, že pro povolení odkladu stanoveného daňového dluhu musí být poskytnuta záruka: Může být existující překážka odstraněna se zpětným účinkem uvolněním poskytnuté záruky? Je pro zodpovězení této otázky rovněž důležité, zda je záruka uvolněna na základě zákonné právní úpravy nebo případně v rámci provedení směrnice? Je pro zodpovězení této otázky rovněž dále důležité, zda je nabídnuta náhrada případné škody, která vznikla poskytnutím záruky?
 1.1.5.
 Pokud je otázka 1.1.3. zodpovězena kladně a první otázka v položené otázce 1.1.4. zodpovězena záporně: Je možné potom existující překážku odůvodnit?


text:
 30.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 226/4
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 9. června 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Supremo Tribunal de Justiça — Portugalsko) — José Maria Ambrósio Lavrador, Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio v. Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA
 (Věc C-409/09) (1)
 (Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Směrnice 72/166/EHS, 84/5/EHS a 90/232/EHS - Právo na náhradu škody z povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel - Podmínky pro omezení - Podíl poškozeného na škodě, která mu vznikla - Odpovědnost za škodlivý následek - Ustanovení použitelná na třetí nezletilou osobu, která je v rámci nehody poškozeným)
 2011/C 226/06
 Jednací jazyk: portugalština
 Předkládající soud
 Supremo Tribunal de Justiça
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelé: José Maria Ambrósio Lavrador, Maria Cândida Olival Ferreira Bonifácio
 Odpůrkyně: Companhia de Seguros Fidelidade-Mundial SA
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Supremo Tribunal de Justiça — Výklad článku 1 třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (Úř. věst. L 129, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 249) — Rozsah pokrytí povinného pojištění ve prospěch třetích osob — Ustanovení použitelná na třetí nezletilé osoby, které jsou v rámci nehody poškozenými
 Výrok
 Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění, druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a třetí směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel musejí být vykládány v tom smyslu, že nebrání vnitrostátním ustanovením spadajícím pod právo občanskoprávní odpovědnosti, která na základě individuálního posouzení výlučného či částečného podílu poškozeného v rámci nehody na škodě, která mu vznikla, umožňují vyloučit či omezit právo tohoto poškozeného požadovat poskytnutí náhrady škody z titulu pojištění občanskoprávní odpovědnosti motorového vozidla, které se nehody účastnilo.
 (1) Úř. věst. C 11, 16.1.2010.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/40
 Kasační opravný prostředek podaný dne 20. srpna 2013 Evropskou agenturou pro léčivé přípravky (EMA) proti rozsudku vydanému Soudem pro veřejnou službu dne 26. června 2013 ve spojených věcech F-135/11, F-51/12 a F-110/12, BU v. EMA
 (Věc T-444/13 P)
 2013/C 325/67
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMA) (zástupce: T. Jabłoński a N. Rampal Olmedo, zmocněnci, ve spolupráci s D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)
 Další účastník řízení: BU (Londýn, Spojené království)
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka) navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozsudek Soudu pro veřejnou službu ve věcech F-135/11, F-51/12 a F-110/12 v rozsahu, v němž se zrušuje rozhodnutí EMA neprodloužit dalšímu účastníkovi řízení o kasačním opravném prostředku pracovní smlouvu a v němž se EMA ukládá náhrada nákladů řízení vynaložených BU ve věcech F-135/11 a F-51/12;
 —
 vyhověl návrhovým žádáním navrhovatelky uváděným v prvním stupni, a sice zamítnout žalobu jako zcela neopodstatněnou;
 —
 uložil dalšímu účastníkovi řízení o kasačním opravném prostředku náhradu nákladů tohoto řízení i řízení před Soudem pro veřejnou službu.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku vychází z toho, že Soud svým rozhodnutím, že má pravomoc ověřovat, zda důvody, kterými administrativa odůvodnila neprodloužení smlouvy, nemohou zpochybnit základní kritéria a podmínky, které zákonodárce stanovil ve služebním řádu úředníků Evropské unie a kterých účelem je zaručit smluvním zaměstnancům možnost dosáhnout při skončení smlouvy jisté kontinuity v zaměstnání (viz body 57 až 62 napadeného rozsudku), porušil zákaz rozhodovat ultra vires. EMA tvrdí, že pravomoc, které se Soud dovolává, postrádá veškerý právní základ.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení, jehož se Soud dopustil při výkladu čl. 8 prvního pododstavce pracovního řádu ostatních zaměstnanců de Evropské unie (PŘOZ) tím, že dospěl k závěru, že příslušný orgán měl povinnost zjistit, zda neexistuje pracovní místo, na které by mohl být dočasný zaměstnanec, jehož smlouva brzy skončí, přijat nebo převeden.
 3)
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení spočívajícího v tom, že Soud zkreslil pojem „zájem služby“, jelikož způsob, jakým jej Soud vykládá, zakládá domněnku, že zaměstnání žalobce je zachováno, nemůže-li příslušný orgán prokázat, že neexistuje žádné pracovní místo, na které by mohl být dočasný zaměstnanec, jehož smlouva brzy skončí, přijat nebo převeden.
 4)
 Čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku vychází z nesprávného právního posouzení v souvislosti s tím, že EMA bylo uloženo nahradit náklady řízení ve věci F-51/12, která byla jako nepřípustná odmítnuta.


text:
 8.12.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 297/19
 Rozsudek Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 27. září 2007 – Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-66/07) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 2004/27/ES - Humánní léčivé přípravky - Neprovedení ve stanovené lhůtě)
 (2007/C 297/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: B. Stromsky a D. Lawunmi, zmocněnci)
 Žalované: Irsko (zástupce: D. O'Hagan, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Nepřijetí, ve stanovené lhůtě, všech předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků (Úř. věst. L 136, s. 34; Zvl. vyd. 13/34, s. 262)
 Výrok
 1)
 Irsko tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/27/ES ze dne 31. března 2004, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, nesplnilo povinnosti, které pro ně z této směrnice vyplývají.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 69, 24.3.2007.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/10
 Kasační opravný prostředek podaný dne 16. prosince 2010 Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 30. září 2010 ve věci T-85/09, Yassin Abdullah Kadi v. Evropská komise
 (Věc C-595/10 P)
 2011/C 72/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: E. Jenkinson, zmocněnec, D. Beard a M. Wood, Barristers)
 Další účastníci řízení: Yassin Abdullah Kadi, Evropská komise, Rada Evropské unie, Francouzská republika
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 —
 zrušit v plném rozsahu rozhodnutí Tribunálu ve věci T-85/09;
 —
 zamítnout žalobu Yassina Abdullaha Kadiho na zrušení nařízení 881/2002 (1) v rozsahu, v němž se jej týká;
 —
 uložit Yassinu Abdullahu Kadimu náhradu nákladů řízení Spojeného království před Tribunálem.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Závěr Tribunálu, že lze v plném rozsahu přezkoumat opatření EU, kterými se přesně provádějí rezoluce Rady bezpečnosti OSN, je v rozporu s ustanoveními smluv o EU a judikaturou soudů EU. Je v přímém rozporu s historií a účelem EU, a zejména s rozvojem pravomoci v oblasti společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
 Charta OSN zavazuje členské státy k plnění povinností, které jsou v ní stanoveny. Tyto povinnosti mají přednost před povinnostmi, jež mohou vyplývat z jakýchkoli jiných mezinárodních smluv. K nim patří povinnosti uložené rezolucemi Rady bezpečnosti zaměřenými na boj proti mezinárodnímu terorismu.
 Zejména vzhledem k čl. 3 odst. 5 a 21 SEU a článku 351 SFEU má povinnost členských států EU dodržovat rozhodnutí Rady bezpečnosti přednost před povinnostmi, jež mohou vyplynout ze Smluv o EU.
 EU musí považovat ustanovení Charty OSN a rozhodnutí Rady bezpečnosti OSN přijatá na jejich základě za závazná.
 Přezkum opatření EU, jimiž jsou prováděna rozhodnutí Rady bezpečnosti OSN, soudy Unie je neslučitelný se závazným účinkem rozhodnutí Rady bezpečnosti OSN.
 Je-li jakýkoli přezkum opatření EU, jimiž se přesně provádějí rezoluce Rady Bezpečnosti, vůbec vhodný, Soudy unie musí náležitě zohledňovat povahu a cíl Charty OSN a úlohu Rady bezpečnosti jakožto hlavního orgánu pověřeného zajišťováním mezinárodního míru a bezpečnosti. Vzhledem k povaze Rady bezpečnosti a významné úloze, kterou plní, vzhledem ke zřízení a fungování Úřadu ombudsmana a vzhledem k souhrnu důvodů sdělených Komisi a Yassinu Abdullahu Kadimu neexistuje důvod ke zrušení nařízení 881/2002 v rozsahu, v němž se týká Yassina Abdullaha Kadiho.
 (1) Úř. věst. L 139, s. 9


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/13
 Žaloba podaná dne 20. srpna 2012 — American Express Marketing & Development v. OHIM (EUROPE IP ZONE)
 (Věc T-369/12)
 2012/C 319/24
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: American Express Marketing & Development Corp. (New York, Spojené státy) (zástupci: V. Spitz, A. Gaul, T. Golda a S. Kirschstein-Freund, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 Zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. června 2012 ve věci R 1451/2011-2;
 —
 podpůrně, změnil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 12. června 2012 ve věci R 1451/2011-2, a rozhodl, že odvolání je opodstatněné; a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení před odvolacím senátem OHIM a před Tribunálem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „EUROPE IP ZONE“ pro služby zařazené do třídy 42 — přihláška ochranné známky Společenství č. 9488032
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky k zápisu ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 21.3.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/49
 Žaloba podaná dne 19. ledna 2009 – Johnson & Johnson v. OHIM – Simca (YourCare)
 (Věc T-25/09)
 (2009/C 69/108)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Johnson & Johnson GmbH (Düsseldorf, Německo) (zástupce: A. Gérard, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Simca Srl (Cesano Boscone (MI), Itálie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. listopadu 2008 ve věci R 175/2008-1;
 —
 vyhovět námitkám a zamítnout přihlášku č. 4 584 587 obrazové ochranné známky „YourCare“ a
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: Další účastník řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „YourCare“, pro výrobky tříd 3, 8 a 21
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „Young Care“ zapsaná v Německu pod. č. 2 913 574 pro výrobky tříd 3 a 5; obrazová ochranná známka „bebe young care“ zapsaná v Německu pod č. 30 416 018 pro výrobky a služby tříd 3, 21 a 44; slovní ochranná známka „Young Care“ zapsaná v Německu pod č. 30 414 452 pro výrobky třídy 21.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Námitkám bylo vyhověno v plném rozsahu a přihláška byla zamítnuta
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady 40/94 tím, že odvolací senát nesprávně posoudil, že neexistovalo nebezpečí záměny mezi dotčenými ochrannými známkami; porušení čl. 74 odst. 1 nařízení Rady 40/94 tím, že odvolací senát nezohlednil skutkové okolnosti uvedené žalobkyní.


text:
 15.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 198/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Landgericht Köln (Německo) dne 9. března 2015 – Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH v. Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)
 (Věc C-117/15)
 (2015/C 198/23)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Landgericht Köln
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Reha Training Gesellschaft für Sport- und Unfallrehabilitation mbH
 Žalovaný: Gesellschaft für musikalische Aufführungs- und mechanische Vervielfältigungsrechte (GEMA)
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba otázku, zda se jedná o sdělování veřejnosti ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 (1) nebo ve smyslu čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115 (2), posuzovat vždy podle stejných kritérií, a sice že
 —
 uživatel při plném vědomí důsledků svého chování zprostředkovává třetím osobám přístup k chráněnému dílu, který by tyto osoby bez jeho jednání neměly;
 —
 pojmem „veřejnost“ se rozumí neurčitý počet potenciálních adresátů, který musí být tvořen značným počtem osob, přičemž neurčitost je dána tehdy, pokud se jedná o „osoby obecně“, tedy nikoli o osoby náležící do soukromé skupiny, a „značný počet osob“ znamená, že musí být překročen určitý minimální práh, takže příliš malý nebo dokonce nevýznamný počet dotčených osob toto kritérium nesplňuje. V této souvislosti přitom záleží nejen na tom, kolik osob mělo současně přístup k témuž dílu, ale také na tom, kolik z nich mělo přístup k dílu následně;
 —
 jde o novou veřejnost, které je dílo sdělováno, tedy o veřejnost, kterou autor díla nezohlednil při udělování svolení k jeho užití sdělováním původní veřejnosti, ledaže k následnému sdělení dochází za použití specifické technologie, která se liší od technologie původního sdělování, a
 —
 není nepodstatné, zda dotčené užití slouží výdělečným účelům a dále zda je veřejnost vůči tomuto sdělování vnímavá a není jím pouze náhodně „zachycena“, ačkoliv se nejedná o nutnou podmínku existence sdělování veřejnosti?
 2)
 Je třeba otázku, zda se jedná o sdělování veřejnosti v takových případech, jako je případ v původním řízení, v němž provozovatel rehabilitačního centra umístí ve svých prostorách televizní přijímače, připojí je k vysílacímu signálu a tím veřejnosti zpřístupní televizní vysílání, posoudit podle pojmu „sdělování veřejnosti“ podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 nebo podle čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115, pokud jsou zpřístupněním televizního vysílání dotčena autorská práva a práva s ním související velkého počtu účastníků, zejména skladatelů, textařů a hudebních vydavatelů, ale také výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a autorů mluvených děl, jakož i jejich vydavatelství?
 3)
 Jedná se v takových případech, jako je případ v původním řízení, v němž provozovatel rehabilitačního centra umístí ve svých prostorách televizní přijímače, připojí je k vysílacímu signálu a tím zpřístupní televizní vysílání svým pacientům, o „sdělování veřejnosti“ podle čl. 3 odst. 1 směrnice 2001/29 nebo podle čl. 8 odst. 2 směrnice 2006/115?
 4)
 Pokud bude v takových případech, jako je případ v původním řízení, uznáno, že se v tomto smyslu jedná o sdělování veřejnosti: potvrdí Soudní dvůr svou judikaturu, podle které se nejedná o sdělování veřejnosti v případě sdělování chráněných zvukových záznamů v rámci rozhlasového vysílání pro pacienty v zubní ordinaci nebo v obdobných zařízeních (viz rozsudek SCF ze dne 15. března 2012, C–135/10 (3))?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (Úř. věst. L 167, s. 10).
 (2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/115/ES ze dne 12. prosince 2006 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem (Úř. věst. L 376, s. 28).
 (3) EU:C:2012:140.


text:
 28.4.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 95/37
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. března 2007 – Dascalu v. Komise
 (Věc T-430/03) (1)
 („Úředníci - Jmenování - Přezkum zařazení do platové třídy a platového stupně - Použití judikatury Soudního dvora - Článek 5, čl. 31 odst. 2, čl. 32 druhý pododstavec, články 45 a 62 služebního řádu“)
 (2007/C 95/73)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Iosif Dascalu (Kraainem, Belgie) (zástupce: N. Lhoëst, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: původně C. Berardis-Kayser, L. Lozano Palacios a H. Krämer, poté C. Berardis-Kayser a H. Krämer, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. prosince 2002 a 14. dubna 2003, kterými došlo ke změně zařazení žalobce do platové třídy, v rozsahu, ve kterém stanovují jeho zařazení do platového stupně, ke dni jeho jmenování do platové třídy A6, prvního platového stupně, ve kterém stanovují den počátku jejich finančních dopadů na 5. října 1995 a ve kterém neumožnily služební postup žalobce v platové třídě, a, v případě potřeby, návrh na zrušení rozhodnutí, kterými byly zamítnuty stížnosti žalobce, a jednak návrh na náhradu škody údajně způsobené těmito rozhodnutími.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 14. dubna 2004 se ruší v rozsahu, ve kterém stanovuje den počátku svých finančních dopadů na 5. října 1995.
 2)
 Komise provede srovnávací přezkoumání zásluh žalobce a zásluh úředníků povýšených do platové třídy A5 počínaje dnem 16. dubna 1993 a poté do platové třídy A4 počínaje dnem 16. ledna 1998.
 3)
 Po provedení tohoto přezkumu a nebude-li Komise moci poskytnout žalobci povýšení do platové třídy, které by se jevilo být odůvodněným, se účastníci řízení vyzývají k nalezení dohody o odpovídající náhradě, přičemž případně zohlední návrh na náhradu škody předložený žalobcem.
 4)
 Účastnící řízení budou Soud informovat ve lhůtě tří měsíců ode dne vydání tohoto rozsudku o obsahu dohody, kterou uzavřou, nebo, při její neexistenci, o číselných údajích týkajících se odhadu škody.
 5)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 6)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 47, 21.2.2004.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/25
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. září 2013 — Mamoli Robinetteria v. Komise
 (Věc T-376/10) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Belgický, německý, francouzský, italský, nizozemský a rakouský trh zařízení a pevných součástí koupelen - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP - Koordinace cenového navyšování a výměna citlivých obchodních informací - Právo na obhajobu - Oznámení o spolupráci z roku 2002 - Námitka protiprávnosti - Pojem „kartelová dohoda“ - Výpočet výše pokuty - Pokyny o metodě stanovování pokut z roku 2006 - Závažnost - Koeficient dodatečné částky)
 2013/C 325/42
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Mamoli Robinetteria SpA (Milán, Itálie) (zástupci: F. Capelli a M. Valcada, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: F. Castillo de la Torre, A. Antoniadis a L. Malferrari, zmocněnci, původně ve spolupráci s F. Ruggeri Laderchi a A. De Matteis, poté s F. Ruggeri Laderchi, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2010) 4185 final ze dne 23. června 2010 v řízení podle článku 101 SFEU a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/39.092 — zařízení a pevné součásti koupelen) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně zrušení nebo snížení pokuty, která jí byla uložena.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Mamoli Robinetteria SpA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení Evropské komise.
 (1) Úř. věst. C 288, ze dne 23.10.2010.


text:
 22.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 68/34
 Žaloba podaná dne 12. prosince 2015 – Klyuyev v. Rada
 (Věc T-731/15)
 (2016/C 068/44)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Sergiy Klyuyev (Doněck, Ukrajina) (zástupci: R. Gherson, Solicitor, B. Kennelly, Barrister, a T. Garner, Solicitor)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Rady (SZBP) 2015/1781 ze dne 5. října 2015, kterým se mění rozhodnutí 2014/119/SZBP o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině a prováděcí nařízení Rady (EU) 2015/1777 ze dne 5. října 2015, kterým se provádí nařízení (EU) č. 208/2014 o omezujících opatřeních vůči některým osobám, subjektům a orgánům vzhledem k situaci na Ukrajině, v rozsahu, v němž se týkají žalobce; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce šest žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z toho, že Rada neurčila správný právní základ. Článek 29 SEU není správným právním základem pro napadené rozhodnutí, protože stížnost proti žalobci ho neidentifikovala jako osobu, která porušila právní stát nebo lidská práva na Ukrajině (ve smyslu čl. 21 odst. 2 SEU a článku 23 SEU). Jelikož rozhodnutí bylo neplatné, Rada nemohla vycházet z čl. 215 odst. 2 SFEU, aby napadené nařízení provedla. V době, kdy byla omezující opatření uložena, nebyla vůči žalobci vznesena žaloba v kontextu soudních řízení, že by jeho činnosti ohrožovaly právní stát nebo porušovaly lidská práva na Ukrajině. Omezující opatření ve skutečnosti podporují porušení práva ze strany ukrajinských orgánů při jejich zacházení se žalobcem.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada se dopustila zjevně nesprávného posouzení tím, že měla za to, že žalobce splnil kritéria pro zahrnutí do seznamu osob. Tvrzení předložená Radě kanceláří státního zástupce byly velmi obecné a nebyly podloženy důkazy (tím méně „konkrétními“ důkazy) v rámci jakéhokoli soudního řízení proti žalobci. Žalobce poukázal na omyly ještě před uložením omezujících opatření, ale Rada nezískala odpovědi a nezbytné důkazy od ukrajinských orgánů. Rada pochybila tím, že tvrzení přijala bez jejich ověření, zejména kvůli tomu, že soudní řízení na Ukrajině nesplňuje evropské standardy.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z toho, že Rada porušila právo žalobce na obhajobu a právo na účinnou soudní ochranu. Ve věci opětovného určení má Rada zvýšenou povinnost provést šetření u dožadujících orgánů a poskytnout informace dotčené osobě. Tato povinnost byla v tomto případě porušena.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z toho, že Rada žalobci neposkytla dostatečné důvody pro jeho uvedení na seznamu. Tyto důvody nebyly dostatečně podrobné a přesné.
 5.
 Pátý žalobní důvodu vycházející z toho, že Rada vážně porušila žalobcova základní práva na majetek a dobrou pověst. Omezující opatření byla uložena bez řádné ochrany, která by žalobci umožnila se řádně obrátit na Radu. Omezující opatření nejsou omezena na konkrétní majetek, který by měl představovat zpronevěřené veřejné prostředky či omezena na jen část prostředků, které měly být údajně zpronevěřeny.
 6.
 Šestý žalobní důvod vycházející z toho, že ačkoli má Rada pravdu, že kritéria pro určení se mohou rozšířit na jakákoli šetření, jež nesouvisí se soudním řízením, tato kritéria jsou nepřiměřená a protiprávní.


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/41
 Usnesení Tribunálu ze dne 2. září 2010 — Schemaventotto v. Komise
 (Věc T-58/09) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Spojování podniků - Upuštění od zamýšleného spojení podniků - Rozhodnutí o ukončení řízení zahájeného na základě čl. 21 odst. 4 nařízení (ES) č. 139/2004 - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost)
 (2010/C 288/78)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Schemaventotto SpA (Milán, Itálie) (zástupci: M. Siragusa, G. Scassellati Sforzolini, G. Rizza a M. Piergiovanni, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci a É. Gippini Fournier, zmocněnci)
 Vedlejší účastnice řízení podporující žalobkyni: Abertis Infraestructuras, SA (Barcelona, Španělsko) (zástupci: M. Roca Junyent a P. Callol García, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení jednoho nebo více rozhodnutí údajně obsažených v dopise Komise ze dne 13. srpna 2008, která se týkají řízení zahájeného na základě čl. 21 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (Úř. věst. L 24, s. 1; Zvl.vyd. 08/03, s. 40), v rozsahu, v němž se týkají spojení mezi vedlejší účastnicí řízení a společností Autostrade SpA (věc COMP/M.4388 Abertis v. Autostrade)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnost Schemaventotto Spa ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropskou komisí.
 3)
 Společnost Abertis Infraestructuras, SA ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 82, 4.4.2009.


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/19
 Žaloba podaná dne 5. prosince 2011 — SinnLeffers v. Komise
 (Věc T-621/11)
 2012/C 39/36
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: SinnLeffers GmbH (Hagen, Německo) (zástupci: C. Rupp a H. Wunderlich, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské komise ze dne 26. ledna 2011 K(2011) 275 v konečném znění v řízení o státní podpoře Německa C-7/2010 (ex CP 250/2009 a ex NN 5/2010) „zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát“ („Sanierungsklausel“);
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož opatření není selektivní
 —
 Nezohlednění relevantního referenčního systému: Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise při posouzení selektivity systému převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a německého zákona o dani z příjmu právnických osob (KStG) vychází z nesprávného referenčního systému. Podle názoru žalobkyně z použití zásady zdanění čistého zisku jako relevantního referenčního systému naopak vyplývá, že systém převodu daňových ztrát není výjimkou z referenčního systému, nýbrž naopak tento referenční systém obnovuje.
 —
 Nezohlednění chybějící selektivnosti obecných ustanovení: v tomto ohledu žalobkyně uvádí, že selektivita systému převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a KStG musí být zamítnuta rovněž s odkazem na obecnou platnost právní úpravy.
 —
 Nezohlednění odůvodnění na základě povahy a vnitřní struktury německého systému dani z příjmu právnických osob: Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že systém převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a KStG je s odkazem na relevantní referenční systém zásady zdanění čistého zisku jako výraz zásady zdanění podle daňové způsobilosti v každém případě odůvodněn na základě povahy a vnitřní struktury německého systému dani z příjmu právnických osob.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení právní normy vyšší právní síly — Porušení zásady legitimního očekávání
 —
 Žalobkyně v této souvislosti mimo jiné uvádí, že Komise před zahájením formálního vyšetřovacího řízení ve věci systému převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a KStG nikdy nevyjádřila pochybnosti týkající se státní podpory ohledně systému převodu daňových ztrát podle třetí věty § 8c odst. 4 KStG v původním znění nebo ohledně srovnatelných právních úprav jiných členských států. Na základě tohoto jednání Komise v minulosti nemohla žalobkyně i při nejvyšší míře opatrnosti obezřetného a opatrného hospodářského subjektu předvídat napadené rozhodnutí. Žalobkyně tedy mohla spoléhat na nezpochybnitelnost nového systému převodu daňových ztrát podle § 8c odst. 1a KStG.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/44
 Žaloba podaná dne 17. května 2016 – Společný podnik Clean Sky 2 v. Scouring Environnement
 (Věc T-238/16)
 (2016/C 260/55)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Společný podnik Clean Sky 2 (SPCS) (zástupci: B. Mastantuono, zmocněnec, ve spolupráci s M. Velardo, advokátkou)
 Žalovaná: Scouring Environnement SARL (Tauriac, Francie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 Uložil žalované zaplatit SPCS částku ve výši 60 000 eur v souvislosti s grantovou dohodou č. 287071 „BiMed – Metoda tryskání za použití bikarbonátu pro odstraňování nátěrů a suchou povrchovou úpravu“, zvýšenou o úroky z prodlení ve výši 3 600 eur, vypočítané na základě sazby 3,65 % za období od 12. září 2014 do 3. května 2016; a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
 Žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila své smluvní povinnosti tím, že nepředložila požadované zprávy, finanční výkazy a výsledky za první období v souladu s článkem 3 grantové dohody, jakož i čl. II.2 odst. 3 a článkem II.4 její přílohy. Žalobkyně tudíž ukončila grantovou dohodu na základě jejího článku II.38 přílohy II a vydala oznámení o dluhu týkající se předběžného financování v částce 60 000 eur, která již byla vyplacena koordinátorovi podle ustanovení grantové dohody. V důsledku toho žalobkyně vydala oznámení o dluhu za účelem vrácení částky předběžného financování, která je ve vlastnictví žalobkyně do poslední platby.
 Skutkové okolnosti, z nichž vyplývají povinnosti společnosti Scouring Environnement SARL, jako koordinátora, jsou v projednávané věci ve velké míře nesporné, neboť žalovaná nevznesla žádnou námitku týkající se okolností ukončení dohody a způsobu výpočtu částky, která se má žalobkyni vrátit.
 V důsledku toho je žalobkyně oprávněna domáhat se vrácení částky, kterou vyplatila žalované v rámci předběžného financování, zvýšené o úroky z prodlení.


text:
 22.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 85/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Fővárosi Törvényszék Gazdasági Kollégiuma (Maďarsko) dne 17. prosince 2013 — OTP Bank Nyrt. v. Magyar Állam, Magyar Államkincstár
 (Věc C-672/13)
 2014/C 85/25
 Jednací jazyk: maďarština
 Předkládající soud
 Fővárosi Törvényszék Gazdasági Kollégiuma
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: OTP Bank Nyrt.
 Žalovaní: Magyar Állam, Magyar Államkincstár
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje státní záruka přiznaná v rámci nařízení vlády 12/2001 ze dne 31. ledna 2001 a převzatá před přistoupením Maďarska k Evropské unii státní pomoc, a pokud ano, je slučitelná s vnitřním trhem?
 2)
 Pokud je státní záruka přiznaná v rámci uvedeného nařízení neslučitelná s vnitřním trhem, jak lze v souladu s právem Společenství napravit případné poškození zájmů dotčených osob?


text:
 30.1.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 24/47
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 30. listopadu 2009 — Esber v. OHIM — Coloris Global Coloring Concept (COLORIS)
 (Věc T-535/07) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství COLORIS - Starší mezinárodní slovní ochranná známka COLORIS - Relativní důvod pro zamítnutí - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 15 odst. 2 písm. a) a čl. 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 15 odst. 1 písm. a) a čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009)“)
 2010/C 24/81
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Esber, SA (Burceña-Baracaldo, Španělsko) (zástupci: T. Villate Consonni, J. Calderón Chavero a M. Yañez Manglano, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Soudem: Coloris Global Coloring Concept (Villeneuve Loubet, Francie) (zástupkyně: K. Manhaeve, advokátka)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 28. června 2007 (věc R 1060/2006-1) týkajícímu se námitkového řízení mezi Coloris Global Coloring Koncept a Esber, SA
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Esber, SA se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.11.2007.


text:
 18.12.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 346/8
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. října 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Anotato Dikastirio Kyprou — Kyperská republika) — Symvoulio Apochetefseon Lefkosias v. Anatheoritiki Archi Prosforon
 (Věc C-570/08) (1)
 (Veřejné zakázky - Směrnice 89/665/EHS - Článek 2 odst. 8 - Orgán příslušný k přezkumu, který není soudem - Zrušení rozhodnutí zadavatele přijmout nabídku - Možnost zadavatele podat návrh na soudní přezkum tohoto zrušujícího rozhodnutí)
 2010/C 346/12
 Jednací jazyk: řečtina
 Předkládající soud
 Anotato Dikastirio Kyprou
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
 Žalovaný: Anatheoritiki Archi Prosforon
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Anotato Dikastirio Kyprou (Kypr) — Výklad čl. 2 odst. 8 směrnice Rady 89/655/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce (Úř. věst. L 395, s. 33) — Právo zadavatele podat návrh na soudní přezkum rozhodnutí orgánu příslušného ve smyslu tohoto ustanovení, který není soudem
 Výrok
 Článek 2 odst. 8 směrnice Rady 89/665/EHS ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce, ve znění směrnice Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992, musí být vykládán v tom smyslu, že členským státům neukládá povinnost stanovit rovněž ve prospěch zadavatelů právo podat návrh na soudní přezkum rozhodnutí orgánů, které nejsou soudy, příslušných k přezkumu při zadávání veřejných zakázek. Nicméně toto ustanovení nebrání členským státům v tom, aby takové právo podat návrh na přezkum ve prospěch zadavatelů ve svých příslušných právních řádech případně stanovily.
 (1) Úř. věst. C 55, 7.3.2009.


text:
 31.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 98/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Krajský súd v Prešove (Slovensko) dne 17. ledna 2012 — Katarína Haasová v. Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 (Věc C-22/12)
 2012/C 98/22
 Jednací jazyk: slovenština
 Předkládající soud
 Krajský súd v Prešove
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Katarína Haasová
 Žalovaní: Rastislav Petrík, Blanka Holingová
 Předběžné otázky
 1)
 Má se čl. 1 odst. 1 směrnice Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (1), ve spojení s čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 72/166/EHS (2) vykládat tak, že brání takové vnitrostátní právní úpravě (jakou je právní úprava vyplývající z § 4 zákona č. 381/2001 Sb. o povinném smluvním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla a § 6 zákona č. 168/1999 Sb. o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla), podle níž odpovědnost za škodu způsobenou provozem motorového vozidla nekryje nemajetkovou újmu vyjádřenou v peněžité formě, způsobenou pozůstalým po obětech dopravní nehody způsobené provozem motorového vozidla?
 2)
 V případě, že odpověď na první předběžnou otázku bude znít, že uvedená právní úprava není v rozporu s právem Společenství, mají se ustanovení § 4 odst. 1 a 2 a § 4 odst. 4 zákona č. 381/2001 Sb. o povinném smluvním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem motorového vozidla a § 6 odst. 1 až 3 zákona č. 168/1999 Sb. o pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou provozem vozidla vykládat tak, že nebrání tomu, aby vnitrostátní soud v souladu s čl. 1 odst. 1 směrnice 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel, ve spojení s čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS, přiznal nárok na nemajetkovou újmu způsobenou pozůstalým po obětech dopravní nehody způsobené provozem motorového vozidla jako poškozeným i v peněžité formě?
 (1) Úř. věst. L 129, s. 33, Zvl. vyd. 06/01, s. 249.
 (2) Směrnice Rady ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (Úř. věst. L 103, s. 33; Zvl. vyd. 06/01, s. 10).


text:
 21.9.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 311/56
 Žaloba podaná dne 20. července 2015 – Morgan & Morgan v. OHIM – Grupo Morgan & Morgan (Morgan & Morgan)
 (Věc T-399/15)
 (2015/C 311/61)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Morgan & Morgan International Insurance Brokers S.r.l. (Conegliano, Itálie) (zástupci: F. Gatti a F. Caricato, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Grupo Morgan & Morgan (Ciudad de Panamá, Panama)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „Morgan & Morgan“ – Přihláška č. 11 596 087
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 7. května 2015 ve věci R 1657/2014-1
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 uznal žalobu podanou žalobkyní a prohlásil ji za přípustnou a opodstatněnou;
 —
 změnil napadené rozhodnutí;
 —
 umožnil konečný zápis ochranné známky Společenství č. 11 596 087 jménem Morgan & Morgan International Insurance Brokers S.r.l. ve třídě 36;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů tří řízení.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 12.4.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 92/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 21. února 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio – Itálie) – Telecom Italia SpA v. Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni
 (Věc C-296/06) (1)
 (Telekomunikační služby - Směrnice 97/13/ES - Články 6, 11, 22 a 25 - Poplatky za obecná povolení a individuální licence - Povinnost uložená bývalému držiteli výlučného práva - Dočasné zachování)
 (2008/C 92/07)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Telecom Italia SpA
 Žalovaní: Ministero dell'Economia e delle Finanze, Ministero delle Comunicazioni
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio – Výklad článků 11, 22 a 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v odvětví telekomunikačních služeb (Úř. věst. L 117, s. 15) – Možnost uložit jiné poplatky než ty, které jsou povoleny směrnicí
 Výrok
 Články 6, 11, 22 a 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/13/ES ze dne 10. dubna 1997 o společném rámci pro obecná povolení a individuální licence v odvětví telekomunikačních služeb brání tomu, aby členský stát od provozovatele, bývalého držitele výlučného práva k veřejným telekomunikačním službám, jenž se stal držitelem obecného povolení, vyžadoval zaplacení peněžního poplatku, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který odpovídá částce dříve vyžadované jako protiplnění za uvedené výlučné právo, za rok počítaný od konečného data pro provedení této směrnice do vnitrostátního právního řádu, tedy až do 31. prosince 1998.
 (1) Úř. věst. C 224, 16.9.2006.


text:
 13.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 211/63
 Žaloba podaná dne 18. dubna 2016 – Wessel Werk v. EUIPO – Wolf PVG (Nástavce vysavače)
 (Věc T-175/16)
 (2016/C 211/78)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Wessel-Werk GmbH (Reichshof, Německo) (zástupce: C. Becker, advokát)
 Žalovaný: Úřad Evropské unie pro duševní vlastnictví (EUIPO)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Wolf PVG GmbH & Co. KG (Vlotho, Německo)
 Údaje týkající se řízení před EUIPO
 Majitelka sporného (průmyslového) vzoru: Žalobkyně
 Sporný (průmyslový) vzor: (Průmyslový) vzor Společenství č. 725932-0008 (Nástavec vysavače)
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí třetího odvolacího senátu EUIPO ze dne 18. února 2016, ve věci R 1725/2014-3
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 uložil účastníkům řízení, kteří neměli ve věci úspěch, náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002;
 —
 porušení čl. 63 odst. 1 nařízení č. 6/2002;
 —
 porušení článku 62 nařízení č. 6/2002.


text:
 26.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 26/5
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 6. prosince 2012 (žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Spolková republika Německo v. Karen Dittrich (C-124/11), Spolková republika Německo v. Robert Klinke (C-125/11) a Jörg-Detlef Müller v. Spolková republika Německo (C-143/11)
 (Spojené věci C-124/11, C-125/11 a C-143/11) (1)
 (Rovné zacházení v zaměstnání a povolání - Vnitrostátní právní úprava - Podpora vyplácená úředníkům v případě nemoci - Směrnice 2000/78/ES - Článek 3 - Oblast působnosti - Pojem „odměna“)
 2013/C 26/08
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Spolková republika Německo (C-124/11 a C-125/11), Jörg-Detlef Müller (C-143/11)
 Žalovaní: Karen Dittrich (C-124/11), Robert Klinke (C-125/11), Spolková republika Německo (C-143/11)
 Předmět věci
 Žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht — Výklad směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79) — Vnitrostátní právní úprava, která stanoví podporu vyplácenou úředníkům v případě nemoci a vylučuje registrované partnery z okruhu rodinných příslušníků, kterým může být dotčená podpora poskytnuta — Rovné zacházení s pracovníky, kteří uzavřeli registrované partnerství a s pracovníky, kteří uzavřeli manželství — Oblast působnosti směrnice 2000/78/ES — Pojem odměna
 Výrok
 Článek 3 odst. 1 písm. c) a odst. 3 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, musí být vykládán v tom smyslu, že taková podpora vyplácená úředníkům v případě nemoci, jako je podpora poskytovaná úředníkům Spolkové republiky Německo na základě zákona o spolkových úřednících (Bundesbeamtengesetz), spadá do působnosti uvedené směrnice, jestliže ji financuje stát jakožto veřejný zaměstnavatel, což přísluší ověřit vnitrostátnímu soudu.
 (1) Úř. věst. C 269, 10.9.2011.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/1
 2010/C 301/01
 Poslední publikace Soudního dvora Evropské unie v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 288, 23.10.2010
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 274, 9.10.2010
 Úř. věst. C 260, 25.9.2010
 Úř. věst. C 246, 11.9.2010
 Úř. věst. C 234, 28.8.2010
 Úř. věst. C 221, 14.8.2010
 Úř. věst. C 209, 31.7.2010
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


text:
 7.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 201/13
 Žaloba podaná dne 14. června 2004 Komisí Evropských společenství proti Řecké republice
 (Věc C-251/04)
 (2004/C 201/24)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 14. června 2004 žaloba směřující proti Řecké republice podaná Komisí Evropských společenství zastoupenou Georgiosem Zavvosem a Knutem Simonssonem, členy právní služby Komise.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 určil, že Řecká republika tím, že umožnila pouze plavidlům plujícím pod řeckou vlajkou poskytovat odtahové služby na volném moři, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 1 nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 (1) ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž);
 —
 uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní tvrzení:
 Platné řecké právní předpisy jsou v rozporu s článkem 1 nařízení (EHS) č. 3577/92.
 (1) Úř. věst. L 364, 12.12.1992, s. 7.


text:
 5.7.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 171/8
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 15. května 2008 – Komise Evropských společenství v. Italská republika
 (Věc C-503/06) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 79/409/EHS - Ochrana volně žijících ptáků - Výjimky z režimu ochrany volně žijících ptáků - Region Ligurie)
 (2008/C 171/13)
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupce: D. Recchia, zmocněnec)
 Žalovaná: Italská republika (zástupci: I. Braguglia, zmocněnec, a G. Fiengo, advokát)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Přijetí a uplatňování právního předpisu týkajícího se povolení výjimek z režimu ochrany volně žijících ptáků regionem Ligurie v rozporu s podmínkami stanovenými v článku 9 směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (Úř. věst. L 103, s. 1; Zvl. vyd. 15/01, s. 98)
 Výrok
 1)
 Tím, že region Ligurie přijal a uplatňoval právní předpis týkající se povolení výjimek z režimu ochrany volně žijících ptáků, který je v rozporu s podmínkami stanovenými v článku 9 směrnice 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků, nesplnila Italská republika povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 9 této směrnice.
 2)
 Italské republice se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů vztahujících se k řízení o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 82, 14.4.2007.


text:
 23.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 51/58
 Žaloba podaná dne 21. prosince 2007 – Imperial Chemical Industries v. OHIM (FACTORY FINISH)
 (Věc T-487/07)
 (2008/C 51/106)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Imperial Chemical Industries (ICI) plc (Londýn, Spojené království) (zástupce: S. Malynicz, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu ze dne 24. října 2007 ve věci R 668/2007-4;
 —
 uložit Úřadu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „FACTORY FINISH“ pro výrobky ve třídě 2 – přihláška č. 4 538 518
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí žádosti.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady č. 40/94, jelikož „FACTORY FINISH“ není popisem, ale netypickou juxtapozicí, jejímž výsledkem je slovní novotvar, a porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 40/94, jelikož ochranná známka, jejíž zápis se požaduje, nepostrádá rozlišovací způsobilost.


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/14
 Žaloba podaná dne 25. října 2010 — Evropská komise v. Nizozemské království
 (Věc C-508/10)
 ()
 2011/C 30/23
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande a R. Troosters)
 Žalované: Nizozemské království
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Nizozemské království tím, že od státních příslušníků třetích zemí a jejich rodinných příslušníků, kteří podali žádost o právní postavení státních příslušníků, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, vyžadují vysoké a nepřiměřené poplatky, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají ze směrnice 2003/109/ES, a tím povinnosti, které pro něj vyplývají z článku 258 SFEU;
 —
 uložit Nizozemskému království náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise považuje částku, podle okolností případu, ve výši od 201 do 830 eur za zpracování žádosti o uznání právního postavení státního příslušníka, který je dlouhodobě pobývajícím rezidentem, za nepřiměřeně vysokou ve srovnání s částkou 30 eur, kterou musí uhradit občané Unie za pobytovou kartu. Takový postup tedy nelze považovat za „oprávněný“. Podle Komise mohou poplatky takového druhu bez ohledu na otázku, zda představují náhradu za skutečně vzniklé náklady, být prostředkem „k omezování výkonu práva pobytu“ ve smyslu bodu 10 odůvodnění směrnice a tímto způsobem mít odrazující účinek na státní příslušníky třetích zemí, kteří si přejí uplatnit práva, která jim směrnice přiznává. Pro tento závěr hovoří rovněž skutečnost, že Komise v této souvislosti obdržela od občanů stížnosti.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/31
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 31. srpna 2010 Babcock Novell v. Evropský společný podnik pro ITER a rozvoj termonukleární energie
 (Věc T-299/10 R)
 (Předběžné opatření - Veřejné zakázky - Nabídkové řízení - Odmítnutí nabídky - Návrh na odklad vykonatelnosti - Fumus boni juris - Naléhavost - Zvážení zájmů)
 2010/C 301/53
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Babcock Noell GmbH (Würzburg, Německo) (zástupci: M. Werner a C. Elbreht, advokáti)
 Žalovaný: Evropský společný podnik pro ITER a rozvoj termonukleární energie (zástupci: A. Verpont, zmocněnec, ve spolupráci s C. Kennedy-Loest, K. Wilson a C. Thomasem, solicitors, a N. Pourbaix, advokát)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí přijatých žalovaným v rámci nabídkového řízení, kterými byly odmítnuty nabídky žalobkyně a položka D zakázky na dodávku toroidních budících cívek ITER byla přidělena jinému uchazeči.
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžná opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 24.8.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 279/9
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 25. června 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Administratīvā apgabaltiesa – Lotyšsko) – VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija“, Latvijas Republikas Satiksmes ministrija v. Kaspars Nīmanis
 (Věc C-664/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Řidičský průkaz - Prodloužení platnosti vydávajícím členským státem - Podmínka bydliště na území tohoto členského státu - Ohlášení bydliště“)
 (2015/C 279/10)
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Administratīvā apgabaltiesa
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: VAS „Ceļu satiksmes drošības direkcija“, Latvijas Republikas Satiksmes ministrija
 Žalovaný: Kaspars Nīmanis
 Výrok
 Článek 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které jediný prostředek, který má osoba, jež žádá o vydání řidičského průkazu nebo prodloužení jeho platnosti v tomto členském státě, k prokázání skutečnosti, že splňuje podmínku „obvyklého bydliště“ – ve smyslu tohoto článku 12 – na území uvedeného členského státu, která je stanovena v čl. 7 odst. 1 písm. e) a odst. 3 písm. b) této směrnice, spočívá v prokázání existence ohlášeného bydliště na území dotyčného členského státu.
 (1) Úř. věst. C 71, 8.3.2014.


text:
 22.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/40
 Žaloba podaná dne 30. dubna 2015 – Fiesta Hotels & Resorts v. OHIM – Residencial Palladium (PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA)
 (Věc T-217/15)
 (2015/C 205/54)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Fiesta Hotels & Resorts, SL (Ibiza, Španělsko) (zástupce: J. Devaureix, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Residencial Palladium, SL (Ibiza, Španělsko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „PALLADIUM PALACE IBIZA RESORT & SPA“ – Ochranná známka Společenství č. 10 524 213
 Řízení před OHIM: Řízení o zrušení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 23. února 2015, ve věci R 2391/2013-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil a ponechal bez účinků napadené rozhodnutí přijaté dne 23. února 2015 druhým odvolacím senátem OHIM;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 53 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 ve spojení s čl. 8 odst. 4 nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/31
 Rozsudek Tribunálu ze dne 25. listopadu 2015 – Ewald Dörken v. OHIM – Schürmann (VENT ROLL)
 (Věc T-223/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Slovní ochranná známka VENT ROLL - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 52 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 016/37)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ewald Dörken AG (Herdecke, Německo) (zástupkyně: N. Grüger, advokátka)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: M. Fischer, zmocněnec)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Wolfram Schürmann (Neuhausen, Švýcarsko) (zástupce: M. Wesle, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 30. ledna 2014 (věc R 2156/2012-4) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Wolframem Schürmannem a společností Ewald Dörken AG.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Ewald Dörken AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 184, 16.6.2014.


text:
 17.4.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 100/41
 Žaloba podaná dne 11. ledna 2010 — Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada
 (Věc T-18/10)
 2010/C 100/64
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Inuit Tapiriit Kanatami (Ottawa, Kanada), Nattivak Hunters & Trappers Association (Qikiqtarjuaq, Kanada) Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Organisation (Pangnirtung, Kanada), Jaypootie Moesesie (Qikiqtarjuaq, Kanada), Allen Kooneeliusie (Qikiqtarjuaq, Kanada), Toomasie Newkingnak (Qikiqtarjuaq, Kanada), David Kuptana (Ulukhaktok, Kanada), Karliin Aariak (Iqaluit, Kanada), Efstathios Andreas Agathos (Atény, Řecko), Canadian Seal Marketing Group (Quebec, Kanada), Ta Ma Su Seal Products (Cap-aux-Meules, Kanada), Fur Institute of Canada (Ottawa, Kanada), NuTan Furs, Inc (Catalina, Kanada), Inuit Circumpolar Conference Greenland (ICC) (Nuuk, Kanada), Johannes Egede (Nuuk, Kanada), Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) (Nuuk, Kanada) (zástupci: J. Bouckaert, M. van der Woude a H. Viaene, advokáti)
 Žalovaní: Evropský parlament a Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobců
 —
 prohlásit žalobu za přípustnou;
 —
 zrušit rozhodnutí č. 1007/2009 podle článku 263 SFEU;
 —
 uložit žalovaným náhradu nákladů řízení vynaložených žalobci;
 —
 rozhodnout, že žalovaní ponesou vlastní náklady řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Prostřednictvím této žaloby se žalobci, což jsou inuitští lovci tuleňů, fyzické osoby, které jsou nějak zapojeny do jiných činností souvisejících s produkty z tuleňů, organizace zastupující zájmy Inuitů, jakož i jiné fyzické osoby a společnosti činné ve zpracování produktů z tuleňů, domáhají zrušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1007/2009 ze dne 16. září 2009 o obchodování s produkty z tuleňů (1), které omezuje uvádění produktů z tuleňů na trh Evropské unie.
 Žalobci na podporu své žaloby předkládají tři žalobní důvody.
 Zaprvé žalobci tvrdí, že se Evropský parlament a Rada dopustily nesprávného právního posouzení tím, že použily článek 95 ES (nyní článek 114 SFEU) jako právní základ pro přijetí napadeného nařízení. V tomto ohledu žalobci tvrdí, že ustálená judikatura Soudního dvora Evropské unie potvrzuje, že účelem opatření, na která odkazuje článek 95 ES, musí být skutečné zlepšení podmínek pro vytvoření a fungování vnitřního trhu a že pouhá skutečnost, že mají vliv na jeho vytvoření, nepostačuje k tomu, aby se článek 95 ES uplatnil. Podle žalobců nevede napadené nařízení k takovému zlepšení, jaké je požadováno judikaturou Soudního dvora Evropské unie, ale naopak vylučuje jakoukoliv možnost, aby vnitřní trh s produkty z tuleňů spadal do rozsahu působnosti nařízení.
 Zadruhé žalobci tvrdí, že se žalovaní dopustili nesprávného právního posouzení tím, že porušili zásady subsidiarity a proporcionality zakotvené v článku 5 SEU a podrobně rozpracované v Protokolu o používání zásad subsidiarity a proporcionality. Tvrdí, že žalovaní neprokázali, proč je zásah na úrovni Evropské unie nutný. Žalobci poukazují na to, že pouze dva členské státy Unie dosud zavedly zákaz produktů z tuleňů. Mimoto tvrdí, že k tomu, aby byly splněny cíle stanovené nařízením, by stačila méně omezující opatření. Žalobci napadají skutečnost, že se žalovaní rozhodli pro téměř úplný zákaz produktů z tuleňů než pro přijetí méně omezujících alternativ, jako jsou požadavky na označování výrobků.
 Zatřetí žalobci tvrdí, že nařízení nadměrně omezuje jejich existenční možnosti tím, že omezuje jejich hospodářskou činnost na tradiční metody lovu a zdroje živobytí. Tvrdí, že i přes tento přímý zásah do jejich každodenního života, nikdy nebyli Radou ani Parlamentem vyslechnuti. Mimoto tvrdí, že žalovaní neporovnali zájmy inuitské komunity na přežití v Arktidě s morálním přesvědčením některých občanů Unie, a tudíž porušili článek I Evropské úmluvy o ochraně lidských práv (dále jen „EÚLP“) a článek 8 EÚLP, ve spojení s články 9 a 10 EÚLP, jak je vykládá judikatura Soudního dvora, jakož i jejich základní právo být vyslechnut.
 (1) Úř. věst. 2009 L 286, s. 36.


text:
 27.10.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 380/3
 Žaloba podaná dne 20. srpna 2014 – Evropská komise v. Portugalská republika
 (Věc C-398/14)
 2014/C 380/03
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: P. Guerra e Andrade a E. Manhaeve, zmocněnci)
 Žalovaná: Portugalská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Portugalská republika tím, že nezajistila odpovídající úroveň čištění městských odpadních vod v 52 uvedených aglomeracích, u nichž bylo zjištěno porušení povinnosti, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 4 směrnice 91/271/EHS (1) o čištění městských odpadních vod;
 —
 uložit Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Článek 4 směrnice 91/271/EHS stanoví mimo jiné, že nejpozději do 31. prosince 2005 musí být všechna vypouštění do sladkých vod a do ústí řek z aglomerací s populačním ekvivalentem v rozmezí 2000 až 10000 PE podrobena před vypuštěním sekundárnímu čištění nebo jinému rovnocennému čištění.
 Komise má za to, že v Portugalsku existuje systematický problém, jelikož portugalský stát nepřijal ani na celostátní, ani na regionální úrovni žádná plánovací opatření vhodná k řádnému splnění ustanovení směrnice 91/271/EHS.
 (1) Směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (Úř. věst. L 135, s. 40).


text:
 14.5.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 145/31
 Žaloba podaná dne 28. února 2011 — Centre national de la recherche scientifique v. Komise
 (Věc T-125/11)
 2011/C 145/51
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Centre national de la recherche scientifique (Paříž, Francie) (zástupce: N. Lenoir, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí ze dne 17. prosince 2010 v rozsahu, v němž se týká započtení pohledávky, kterou má CNRS vůči Společenství na základě smlouvy PIEF na jedné straně, proti údajné pohledávce Společenství vůči CNRS uplatňované na základě smlouvy ALLOSTEM na straně druhé;
 —
 uložil Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobce uplatňuje šest žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu a zejména čl. 12 odst. 4 nařízení (ES) (1) č. 2321/2002, neboť si Komise nevyžádala vyjádření žalobce k opodstatněnosti svého rozhodnutí uspokojit svou údajnou pohledávku započtením.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, jelikož Komise pouze odkázala na obecná ustanovení své auditorské zprávy ze dne 16. března 2009, aniž vysvětlila důvody, proč nezohlednila důkazy, které žalobce předložil s cílem prokázat způsobilost nákladů vykázaných žalobcem.
 3)
 Třetí žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávných posouzení, jelikož Komise měla za to, že odměna paní T., výzkumné pracovnice v CNRS, za období od 1. dubna 2006 do 31. března 2007 nepatří mezi způsobilé náklady navzdory důkazům, jež žalobce předložil ve formě časových výkazů a čtyř vědeckých článků odkazujících na dotčenou smlouvu.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z právních omylů v rozsahu, v němž Komise popřela jakoukoli důkazní hodnotu časových výkazů paní T. za období od 1. dubna 2006 do 31. března 2007 a neuznala způsobilost odměny paní B., výzkumné pracovnice v CNRS, během její mateřské dovolené na jedné straně, a sociálních výdajů zvaných „rezerva pro případ ztráty zaměstnání“, které zaplatilo CNRS z titulu pojištění v nezaměstnanosti svých dočasných zaměstnanců na straně druhé.
 5)
 Pátý žalobní důvod vycházející z porušení zásady legitimního očekávání v rozsahu, v němž Komise:
 —
 na rozdíl od toho, co uvedla ve své auditorské zprávě a na jednání, popřela jakoukoli důkazní hodnotu čtyř vědeckých publikací;
 —
 podala nový výklad kritérií způsobilosti výdajů souvisejících s mateřskou dovolenou;
 —
 oznámila rozhodnutí navzdory ujištěním poskytnutým v průběhu smírného řešení sporu.
 6)
 Šestý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 73 odst. 1 finančního nařízení (2) v rozsahu, v němž pohledávka uplatňovaná Komisí není jistá.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2321/2002 ze dne 16. prosince 2002 o pravidlech pro účast podniků, výzkumných středisek a vysokých škol a pro šíření výsledků výzkumu k provádění šestého rámcového programu Evropského společenství (2002–2006) (Úř. věst. L 355, s. 23; Zvl. vyd. 13/31, s. 46).
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


text:
 18.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 141/6
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. března 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Oberster Gerichtshof — Rakousko) — Jutta Leth v. Rakouská republika, Land Niederösterreich
 (Věc C-420/11) (1)
 (Životní prostředí - Směrnice 85/337/EHS - Posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí - Schválení takového záměru bez přiměřeného posouzení - Cíle tohoto posouzení - Podmínky, kterým podléhá nárok na náhradu újmy - Zahrnutí ochrany jednotlivců před majetkovými újmami)
 2013/C 141/09
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Oberster Gerichtshof
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Jutta Leth
 Žalovaná: Rakouská republika, Land Niederösterreich
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Oberster Gerichtshof — Výklad článku 3 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (Úř. věst. L 175, s. 40), ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997 (Úř. věst. L 73, s. 5) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 (Úř. věst. L 156, s. 17) — Povolení záměru, aniž by bylo provedeno vhodné posouzení vlivů na životní prostředí — Žaloba jednotlivce na náhradu škody spočívající ve snížení hodnoty jeho pozemku, k němuž došlo v důsledku záměru — Cíle posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí — Otázka zahrnutí či nezahrnutí ochrany jednotlivce před vznikem škody na majetku
 Výrok
 Článek 3 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, ve znění směrnice Rady 97/11/ES ze dne 3. března 1997 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003, musí být vykládán v tom smyslu, že posuzování vlivů na životní prostředí, jak je stanoveno v tomto článku, nezahrnuje posuzování vlivů dotčeného záměru na hodnotu hmotného majetku. Majetkové újmy jsou nicméně v rozsahu, v němž jsou přímými hospodářskými důsledky vlivů veřejného nebo soukromého záměru na životní prostředí, pokryty cílem ochrany sledovaným touto směrnicí.
 Podle unijního práva, aniž jsou dotčena méně omezující pravidla vnitrostátního práva v oblasti odpovědnosti státu, ze samotné okolnosti, že v rozporu s požadavky uvedené směrnice nebylo provedeno posouzení vlivů na životní prostředí, v zásadě nevyplývá právo jednotlivce na náhradu čistě majetkové újmy způsobené snížením hodnoty jeho nemovitosti, které bylo vyvoláno vlivy daného záměru na životní prostředí. Je nicméně věcí vnitrostátního soudu, aby ověřil, zda jsou dodrženy požadavky unijního práva použitelné na právo na náhradu škody, zejména existence přímé příčinné souvislosti mezi tvrzeným porušením a způsobenými škodami.
 (1) Úř. věst. C 319, 29.10.2011.


text:
 14.7.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 223/48
 Žaloba podaná dne 2. května 2014 – Fricopan Back v. Komise
 (Věc T-300/14)
 2014/C 223/51
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Fricopan Back GmbH Immekath (Klötze, Německo) (zástupci: T. Volz, M. Ringel, B. Wißmann, M. Püstow, C. Oehme a T. Wielsch, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské Komise ze dne 18. prosince 2013 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU proti Spolkové republice Německo ve věci podpory elektřiny z obnovitelných zdrojů a nižšího příplatku EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie, státní podpora SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN), v části, ve které se týká nižšího příplatku EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně dva žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z neexistence zvýhodnění ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 Žalobkyně tvrdí, že nižší příplatek EEG pro uživatele s vysokou spotřebou energie stanovený v zákoně o upřednostňování energií z obnovitelných zdrojů (Gesetz für den Vorrang erneuerbarer Energien)(dále jen „EEG“) nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Na tomto místě uvádí, že uživatelé s vysokou spotřebou energie zajisté nebudou touto právní úpravou zvýhodněni. Zvláštní systém náhrad je spíše náhradou za mimořádné výdaje, které zvláštní mírou postihují žalobkyni a srovnatelné uživatele v rámci podpory výroby elektrické energie z obnovitelných zdrojů energie a slouží k obnovení konkurenceschopnosti uživatelů s vysokou spotřebou energie, kteří by byli příplatkem EEG především významným způsobem poškozeni.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z neexistence státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že zvláštní systém náhrad nepředstavuje opatření poskytované „státem nebo ze státních prostředků“. V této souvislosti uvádí, že samotný příplatek EEG není státním prostředkem a proto také zřeknutí se tohoto prostředku prostřednictvím zvláštního systému náhrad nemůže představovat opatření poskytované ze státních prostředků.
 —
 Příplatek EEG není vybírán, spravován a už vůbec ne rozdělován státem nebo státem zřízenou veřejnou či soukromou institucí. Naopak, příplatek EEG mohou vybírat přímo provozovatelé přenosové sítě na základě příslušného soukromoprávního nároku. Příplatek EEG nepřipadá státnímu rozpočtu, zvláštní systém náhrad proto žádným způsobem, přímo či nepřímo, nesnižuje příjmy státu.
 —
 Prostředky EEG rovněž nejsou k dispozici státním orgánům. Nad prostředky EEG kromě toho neexistuje žádná veřejná kontrola, jako například kontrola ze strany Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle [Spolkový úřad pro hospodářství a kontrolu vývozu (BAFA)] nebo Bundesnetzagentur (Spolková agentura pro sítě).


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/23
 Žaloba podaná dne 20. ledna 2014 – Ludwig-Bölkow-Systemtechnik v. Komise
 (Věc T-53/14)
 2014/C 129/30
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH (Ottobrunn, Německo) (zástupci: M. Núñez Müller a T. Becker, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 konstatoval, že žalobkyně v rámci smluv SES6-CT-2004-502596 (HyWays), SES6-CT-2005-019813 (HyApproval) a SES6-CT-2005-513542 (HarmonHy) uzavřenými mezi Komisí a žalobkyní a jinými, vypočítala své náklady na projekt v souladu s platnými smluvními ustanoveními, zejména s článkem II.19 všeobecných podmínek a Komise tedy porušila své smluvní povinnosti, když při vydávání svých oznámení o dluhu č. 3241314522 a 3241315423 (HyWays), č. 3241314527 a 3241314526 (HyApproval), jakož i č. 3241314519 a 3241313756 (HarmonHy) vypočítala náklady na projekt žalobkyně odlišným způsobem,
 —
 konstatoval, že žalobkyně obdržela v rámci smlouvy SES6-CT-2004-502596 (HyWays) pouze finanční příspěvek Společenství ve výši 495 269,48 eur a Komise při vydávání svých oznámení o dluhu č. 3241314522 a 3241315423 tedy nesprávně vycházela z toho, že žalobkyni byl poskytnut finanční příspěvek ve výši 604 240,79 eur,
 —
 konstatoval, že náklady, které Komise v rámci smlouvy SES-CT-2005-019813 (HyApproval) překlasifikovala na základě Final Audit Report ze dne 15. července 2011 z Management (MGT) na Research (RTD), jsou ve skutečnosti náklady na Management,
 —
 konstatoval, že žalobkyně není povinna zaplatit v rámci výše uvedených smluv náhradu škody (Liquidated damages) podle článku II.30 všeobecných podmínek,
 —
 konstatoval, že Komise vydala neprávem výše uvedená oznámení o dluhu, s výjimkou částky ve výši 1 323,02 eur týkající se oznámení o dluhu č. 3241314523 (HyWays), částky ve výši 3 870,02 eur týkající se oznámení o dluhu č. 3241314527 (HyApproval), jakož i částky ve výši 16 868,66 eur týkající se oznámení o dluhu č. 3241314519 (HarmonHy) a že žalobkyně Komisi nedluží částky uvedené v těchto oznámeních o dluhu s výjimkou zde uvedených částek,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod
 Žalobkyně uvádí v rámci prvního žalobního důvodu, že použila metodu výpočtu svých nákladů na projekt, která je v souladu s článkem II.19 všeobecných podmínek sporných smluv. Proto se domnívá, že Komise nebyla oprávněna zpochybnit jí uplatněnou metodu výpočtu nákladů na projekt a použít při vydávání sporných oznámení o dluhu odchylnou metodu výpočtu.
 2.
 Druhý žalobní důvod
 Žalobkyně zde uvádí, že žalobkyně obdržela v projektu HyWays jen finanční částku ve výši 495 269,48 eur. Komise při vydávání oznámení o dluhu v důsledku toho vycházela neprávem z toho, že žalobkyni byl poskytnut finanční příspěvek ve výši 604 240,79 eur.
 3.
 Třetí žalobní důvod
 Žalobkyně uvádí v rámci třetího žalobního důvodu, že Komise v projektu HyApproval neprávem překlasifikovala některé náklady z kategorie „Management“ na „Research“.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod
 Žalobkyně zde uvádí, že Komise nemá právo od ní požadovat náhradu škody podle článku II.30 všeobecných podmínek sporných smluv.


text:
 7.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 6/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 15. listopadu 2011 — Abbott Laboratories v. OHIM (RESTORE)
 (Věc T-363/10) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství RESTORE - Absolutní důvody pro zamítnutí - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 - Porušení práva být vyslechnut - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 první a druhá věta nařízení č. 207/2009)
 2012/C 6/24
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Abbott Laboratories (Abbott Park, Illinois, Spojené státy) (zástupci: M. Kinkeldey, S. Schäffler a J. Springer, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: R. Manea, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. června 2010 (věc R 1560/2009-1) týkajícímu se týkajícímu se zápisu slovního označení RESTORE jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Abbott Laboratories se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 288, 23.10.2010.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/22
 Žaloba podaná dne 3. března 2005 Komisí Evropských společenství proti Finské republice
 (Věc C-107/05)
 (2005/C 93/42)
 Jednací jazyk: finština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 3. března 2005 žaloba směřující proti Finské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou U. Wölkerem a P. Aaltem, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Komise Evropských společenství navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1.
 určil, že Finská republika tím, že nepřijala do vnitrostátního právního řádu s ohledem na oblast Åland právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), nebo v každém případě o nich Komisi neuvědomila, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z této směrnice;
 2.
 uložil Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty:
 Lhůta k provedení směrnice uplynula dne 31. prosince 2003.
 (1) Směrnice 2003/87/ES ze dne 13. října 2003, Úř. věst. L 275, 25.10.2003, s. 32.


text:
 9.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 13. prosince 2012 Koninklijke Wegenbouw Stevin BV proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 27. září 2012 ve věci T-357/06, Koninklijke Wegenbouw Stevin v. Komise
 (Věc C-586/12 P)
 2013/C 71/11
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Koninklijke Wegenbouw Stevin BV (zástupce: E. Pijnacker Hordijk, advokát)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 —
 zrušit napadený rozsudek částečně v rozsahu, v němž měl Tribunál v tomto rozsudku za to, že Komise prokázala právně dostačujícím způsobem, že KWS hrála vedoucí úlohu v kartelové dohodě zjištěné Komisí;
 —
 zrušit částečně čl. 1 písm. j) napadeného rozhodnutí (1) v rozsahu, v němž Komise uložila navrhovatelce pokutu ve výši 27,36 milionů euro;
 —
 stanovit novou částku pokuty určenou na milionů euro;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení KWS v řízení v prvním stupni, a to v poměru, který určí Soudní dvůr, a náhradu nákladů vynaložených v řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka uplatňuje dva důvody na podporu svého kasačního opravného prostředku.
 První důvod
 V rámci svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka uvádí, že Tribunál porušil zásadu rovného zacházení a základní požadavky v oblasti soudržnosti soudních rozhodnutí v rozsahu, v němž v napadeném rozsudku zohlednil stejné důkazy rozporným způsobem, a to bez jakéhokoliv — a již vůbec ne přesvědčujícího odůvodnění, ve vztahu k příslušné žalobkyni, KWS a Shell Nederland Verkoop Maatschappij B.V. (dále jen „SNV“) (žaloba, kterou podala SNV je předmětem rozsudku Tribunálu ze dne 27. září 2012, věc T-343/06) navzdory tomu, že KWS a SNV hrály podle napadeného rozhodnutí v rámci kartelových dohod stejnou úlohu.
 —
 Posouzení údajné úlohy podněcovatele a vůdčí úlohy hrané KWS a SNW Tribunálem musí být přezkoumáno na základě jejich vzájemných vztahů: Komise ve svém rozhodnutí konstatovala, že KWS a SNW byly společně vůdčími silami v kartelové dohodě.
 —
 Důkazní síla řady důkazů uplatněných Komisí proti KWS a SNV byla Tribunálem rozporně posouzena, a to způsobem z právního hlediska nepřijatelným.
 —
 S ohledem na výše uvedené nemůže být zachován závěr, podle kterého KWS hrála sama vůdčí úlohu ve zjištěné kartelové dohodě mezi dodavateli bitumenu a staviteli silnic.
 Druhý důvod
 Svým druhým důvodem kasačního opravného prostředku navrhovatelka uvádí, že Tribunál porušil zákaz svévolnosti, zásadu rovného zacházení a zásadu proporcionality v rozsahu, v němž v napadeném rozsudku rozhodl, že z důvodu existence úlohy podněcovatele a vůdce je možné zachovat zvýšení pokuty o 50 %, které Komise uplatnila na KWS, navzdory tomu, že Tribunál konstatoval, že neexistuje dostatečný důvod domnívat se, že KWS hrála úlohu podněcovatele.
 —
 Vzhledem k tomu, že nemůže být zachován závěr, podle kterého KWS sama hrála vůdčí úlohu, platí to rovněž, pokud jde o zvýšení částky pokuty.
 —
 Tribunál tím, že zachoval zvýšení částky pokuty uložené Komisí, ačkoliv Komise neuvedla dostačující důkazy, pokud jde o jednu z obou okolností, které mohou odůvodnit sporné zvýšení pokuty, „odměnil“ Komisi za nepečlivé úvahy v napadeném rozhodnutí.
 —
 Zásada rovného zacházení a zásada proporcionality brání tomu, aby Soudní dvůr zachoval zvýšení pokuty o 50 % uložené KWS (přinejmenším v plné výši), zatímco v souběžném řízení o žalobě ve věci T-343/06 bylo ve vztahu k SNV a dalším v plném rozsahu zrušeno.
 —
 Na základě výše uvedeného nemůže být zvýšení pokuty, které bylo uloženo k tíži KWS, opodstatněné.
 (1) Rozhodnutí Komise C(2006) 4090 final ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] [věc COMP/F/38.456 – Bitumen – (Nizozemsko)]


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/20
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hof van beroep te Antwerpen (Belgie) dne 26. června 2009 — G.A. Dijkman a M.A. Dijkman-Lavaleije v. Belgický stát
 (Věc C-233/09)
 2009/C 220/38
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hof van beroep te Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobci
 :
 G.A. Dijkman
 M.A. Dijkman-Lavaleije
 Žalovaný
 :
 Belgický stát
 Předběžná otázka
 Představuje porušení čl. 56 odst. 1 Smlouvy o ES skutečnost, že belgičtí rezidenti, kteří investují nebo ukládají majetek v zahraničí, např. v Nizozemsku, aby zabránili vzniku daňové povinnosti týkající se odvodu dodatečné komunální daně podle čl. 465 WIB 92, jsou povinni využít pro výplatu příjmů z movitého majetku služeb belgického prostředníka, zatímco rezidenti, kteří investují nebo ukládají majetek v Belgii, mohou využít zprošťující zálohové daně z příjmů z movitého majetku podle čl. 313 WIB 92 a mohou se tak vyhnout odvedení dodatečné komunální daně podle čl. 465 WIB 92, neboť zálohová daň z příjmů z movitého majetku byla odvedena již u zdroje příjmu?


text:
 15.8.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/16
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 1. července 2009 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-259/05) (1)
 („EZOZF - Záruční sekce - Výdaje vyloučené z financování Společenství - Textilní len - Konopí - Banány - Zpráva OLAF - Zpráva Účetního dvora - Dvoustranné jednání podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 1663/95 - Porušení podstatných formálních náležitostí - Zneužívající praktiky - Vznik finanční škody EZOZF“)
 2009/C 193/21
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: M. Muñoz Pérez, abogado del Estado)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: T. van Rijn, L. Parpala a F. Jimeno Fernández, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení rozhodnutí Komise 2005/354/ES ze dne 29. dubna 2005 o vyloučení některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) z financování Společenství (Úř. věst. L 112, s. 14)
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise 2005/354/ES ze dne 29. dubna 2005 o vyloučení některých výdajů vynaložených členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF) z financování Společenství se ruší v rozsahu, v němž z financování Společenství vylučuje výdaje vynaložené Španělským královstvím v rámci podpory na produkci konopí za hospodářské roky 1996/1997 až 1999/2000.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 3.9.2005.