text:
 19.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 195/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Salerno (Itálie) dne 16. listopadu 2016 – trestní řízení proti Nicole Turco
 (Věc C-581/16)
 (2017/C 195/10)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Salerno
 Účastník původního trestního řízení
 Nicola Turco
 Soudní dvůr (sedmý senát) usnesením ze dne 4. dubna 2017 rozhodl:
 1)
 Články 49 a 56 SFEU, jakož i zásady rovného zacházení a účinnosti je třeba vykládat v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě týkající se hazardních her, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, jež z důvodu reorganizace systému prostřednictvím sjednocení data uplynutí platnosti koncesí stanoví vyhlášení nové veřejné zakázky týkající se udělení koncesí platných po kratší dobu než dříve poskytované koncese.
 2)
 Články 49 a 56 SFEU je třeba vykládat v tom smyslu, že brání takovému vnitrostátnímu restriktivnímu ustanovení, jako je ustanovení dotčené v původním řízení, které ukládá držiteli koncese pro hazardní hry, aby při ukončení činnosti z důvodu uplynutí platnosti koncese bezplatně postoupil užívání hmotného a nehmotného majetku v jeho vlastnictví, jenž tvoří síť pro provoz a sběr her, pokud toto omezení přesahuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení cíle, který toto ustanovení skutečně sleduje, což náleží ověřit předkládajícímu soudu.


text:
 31.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/36
 Žaloba podaná dne 24. června 2013 — Borghezio v. Parlament
 (Věc T-336/13)
 2013/C 252/61
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Mario Borghezio (Turín, Itálie) (zástupce: H. Laquay, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 rozhodl, že žaloba je přípustná a opodstatněná a v důsledku toho zrušil rozhodnutí Evropského parlamentu přijaté formou prohlášení předsedy Evropského parlamentu na plenárním zasedání dne 10. června 2013, podle nějž se žalobce s účinností ode dne 3. června 2013 stává „nezařazeným“ poslancem a je tedy od tohoto dne vyloučen z politické skupiny „Evropa Svobody a Demokracie“;
 —
 uložil náhradu nákladů řízení podle práva.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby žalobce — kromě poukázání na to, že rozhodnutí o tom, že bude vykonávat mandát jako nezařazený poslanec vyvolává právní účinky, protože ho zbavuje možnosti vykonávat svůj poslanecký mandát za stejných podmínek jako poslanci, kteří patří do určité politické skupiny — uvádí dva žalobní důvody týkající se věci samé. Žalobce tvrdí, že Parlament má povinnost ověřit, zda nebyly závažným a zjevným způsobem porušeny stanovy politické skupiny nebo obecná právní zásada.
 1)
 První žalobní důvod vycházející ze závažného a zjevného porušení stanov politické skupiny „Evropa Svobody a Demokracie“, neboť rozhodnutí o vyloučení žalobce ze skupiny bylo přijato před dalším zasedáním této skupiny, což je v rozporu s tím, co je stanoveno v jejích stanovách.
 2)
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení práva žalobce na obhajobu, protože žalobce neměl na zasedání politické skupiny „Evropa Svobody a Demokracie“ možnost uvést důvody na svoji obhajobu.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 28.8.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/17
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná usnesením Tribunale di Oristano ze dne 14. června 2004 ve věci Medda Ignazio a Banco di Napoli SpA proti autonomnímu regionu Sardinie
 (Věc C-285/04)
 (2004/C 217/31)
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla usnesením Tribunale di Oristano (Itálie) ze dne 14. června 2004 ve věci Medda Ignazio a Banco di Napoli SpA proti autonomnímu regionu Sardinie, které došlo Kanceláři Soudního dvora dne 1. července 2004, předložena žádost o rozhodnutí o předběžné otázce.
 Tribunale di Oristano žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o platnosti rozhodnutí Komise č. 97/612/ES (1) s ohledem na následující vady:
 a)
 nepříslušnost Komise k přijetí napadeného rozhodnutí (porušení spojených ustanovení článků 32 až 38 ES);
 b)
 porušení ustanovení upravujících řízení ve smyslu čl. 88 odst. 1 ES;
 c)
 porušení ustanovení upravujících řízení ve smyslu čl. 88 odst. 2 a 3 ES;
 d)
 nedostatek odůvodnění rozhodnutí s ohledem na spojená ustanovení článku 253, čl. 88 odst. 3 a čl. 87 odst. 1 ES;
 e)
 porušení a nedodržení „stanovené praxe pro podpory zemědělským podnikům v potížích“ a „hlavních zásad Společenství pro státní podpory na záchranu a restrukturalizaci podniků v potížích“;
 f)
 porušení zásady legitimního očekávání.
 (1) Úř. věst. L 248, 11.9.1997, s. 27.


text:
 14.12.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 367/24
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené království) dne 26. září 2013 — The Queen na žádost Eventech Ltd v. The Parking Adjudicator
 (Věc C-518/13)
 2013/C 367/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka: The Queen, na žádost Eventech Ltd
 Odpůrce: The Parking Adjudicator
 Další účastníci řízení: London Borough of Camden, Transport for London
 Předběžné otázky
 1)
 Představuje, za okolností projednávané věci, zpřístupnění jízdního pruhu pro autobusy na veřejné komunikaci vozidlům taxislužby, ale nikoliv vozidlům mini taxi v době omezení provozu v tomto jízdním pruhu, použití „státních prostředků“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU?
 2)
 a)
 Co představuje relevantní cíl, podle kterého má být posuzována otázka, zda se vozidla taxislužby a vozidla mini taxi nacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci pro určení, zda je zpřístupnění jízdního pruhu pro autobusy na veřejné komunikaci v době, kdy v tomto jízdním pruhu platí omezení jízdy, vozidlům taxislužby, ale nikoliv vozidlům mini taxi, selektivní ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU?
 b)
 Pokud je možné prokázat, že relevantním cílem pro účely otázky 2 písm. a) je — alespoň částečně — vytvoření bezpečného a efektivního dopravního systému a že existují důvody týkající se bezpečnosti nebo efektivity, které odůvodňují skutečnost, že vozidlům taxislužby je umožněna jízda v jízdním pruhu pro autobusy, a které se stejným způsobem neuplatní na vozidla mini taxi, lze konstatovat, že toto opatření není selektivní ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU?
 c)
 Je pro odpověď na otázku 2 písm. b) nutné zkoumat, zda členský stát, který se dovolává tohoto odůvodnění, krom toho prokázal, že příznivé zacházení s vozidly taxislužby ve srovnání s vozidly mini taxi je přiměřené a nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné?
 3)
 Může zpřístupnění jízdního pruhu pro autobusy na veřejné komunikaci v době, kdy v tomto pruhu platí omezení jízdy, vozidlům taxislužby, ale nikoliv vozidlům mini taxi, ovlivnit obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU za okolností, kdy se dotyčná komunikace nachází v centru Londýna a neexistuje žádná překážka, která by občanům z jiných členských států bránila v tom, aby vlastnili nebo řídili vozidla taxislužby nebo vozidla mini taxi?


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/12
 Žaloba podaná dne 21. září 2005 Komisí Evropských společenství proti Portugalské republice
 (Věc C-345/05)
 (2005/C 281/22)
 Jednací jazyk: portugalština
 Soudnímu dvoru Evropských společenství byla předložena dne 21. září 2005 žaloba směřující proti Portugalské republice podaná Komisí Evropských společenství, zastoupenou R. Lyalem a M. Afonso, jako zmocněnci, s adresou pro účely doručování v Lucemburku.
 Žalobkyně navrhuje, aby Soudní dvůr:
 1)
 určil, že Portugalská republika tím, že ponechává v platnosti daňová ustanovení, která podmiňují osvobození od daně u zisku z úplatného převodu nemovitostí, určených k vlastnímu a trvalému bydlení osoby povinné k dani nebo její rodiny, podle čl. 10 odst. 5 Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (zákoník o dani z příjmu fyzických osob) tím, že podle bodu a) téhož ustanovení musí být zisk znovu investován do nabytí nemovitostí nacházejících se na portugalském území, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18 ES, 39 ES, 43 ES a čl. 56 odst. 1 ES, jakož i z článků 28, 31 a 40 Dohody o Evropském hospodářském prostoru;
 2)
 uložil Portugalské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Podmínka, že zisk z prodeje nemovitosti, určené k vlastnímu a trvalému bydlení osoby povinné k dani nebo její rodiny, musí být znovu investován do nabytí jiné nemovitosti nacházející se na portugalském území, zjevně představuje překážku výkonu základních svobod zaručených Smlouvou o ES a Dohodou o EHP.
 Vysvětlení a odůvodnění této podmínky předložená Portugalskou republikou nelze přijmout.


text:
 22.12.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 462/5
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 15. října 2014 – Evropský parlament v. Evropská komise
 (Věc C-65/13) (1)
 („Žaloba na neplatnost - Nařízení (EU) č. 492/2011 - Prováděcí rozhodnutí 2012/733/EU - Síť EURES - Prováděcí pravomoc Evropské komise - Rozsah - Článek 291 odst. 2 SFEU“)
 (2014/C 462/07)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Evropský parlament (zástupci: A. Tamás a J. Rodrigues, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: J. Enegren a C. Zadra, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Evropskému parlamentu se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 108, 13.4.2013.


text:
 18.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 314/17
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 6. října 2004
 ve věci T-294/02, Miguel Vicente-Nuñez proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Výkon rozsudku Soudu - Rozhodnutí týkající se služebního povýšení - Počet let odsloužených v platové třídě - Datum nabytí účinku)
 (2004/C 314/43)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci 294/02, Miguel Vicente-Nuñez, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Kraainem (Belgie), zastoupený M. A. Lucasem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: C. Berardis-Kayser a L. Lozano Palacios, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je návrh na zrušení rozhodnutí Komise o služebním povýšení žalobce do platové třídy A 5/3 za období 1998, které bylo přijato k výkonu rozsudku vydaného Soudem dne 9. března 2000, ve věci T-10/99, v rozsahu, v němž omezuje účinek rozsudku k datu 1. dubna 2000, a kromě toho návrh na náhradu škody, Soud (třetí senát), ve složení J. Azizi, předseda senátu, M. Jaeger a F. Dehousse, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 6. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Rozhodnutí Komise ze dne 11. června 2002 se zrušuje v rozsahu, v němž nemá za účinek uvedení M. Vicente–Nuñeze do situace, která je z hlediska počtu jeho let odsloužených v platové třídě srovnatelná se situací, ve které by se nacházel, pokud by byl povýšen do platové třídy A5 dne 1. dubna 1998.
 2)
 Ve zbývající části se žaloba zamítá.
 3)
 Komise ponese náhradu nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 289, ze dne 23.11.2002.


text:
 26.5.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 117/31
 Žaloba podaná dne 22. března 2007 – Itálie v. Komise
 (Věc T-93/07)
 (2007/C 117/49)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníce řízení
 Žalobkyně: Italská republika (zástupce: P. Gentili, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit přípis Evropské komise č. 175 ze dne 11. ledna 2007, Generální ředitelství regionální politiky – Programy a projekty na Kypru, v Řecku, Maďarsku, Itálii, na Maltě a v Nizozemsku – jehož předmětem jsou platby Komise ve výši, jež se liší od výše, v které byly tyto platby požadovány. Odkaz: Program POR Sicílie (č. CCI 1999 IT 161 PO 011);
 —
 zrušit přípis Evropské komise č. 234 ze dne 12. ledna 2007, Generální ředitelství regionální politiky – jehož předmětem jsou platby Komise ve výši, jež se liší od výše, v které byly tyto platby požadovány. Odkaz: Program POR Sicílie (č. CCI 1999 IT 161 PO 011);
 —
 zrušit všechny související a předchozí akty a uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou obdobné žalobním důvodům a hlavním argumentům uvedeným ve věci T-345/04, Italská republika v. Komise (1).
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004, s. 55.


text:
 29.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 339/20
 Žaloba podaná dne 16. července 2014 – Sheraton International IP v. OHIM – Staywell Hospitality Group (PARK REGIS)
 (Věc T-536/14)
 2014/C 339/24
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Sheraton International IP LLC (Stamford, Spojené státy americké) (zástupce: E. Armijo Chávarri, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Staywell Hospitality Group Pty Ltd (Sydney, Austrálie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 30. dubna 2014 ve spojených věcech R 240/2013-5 a R 303/2013-5;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladu řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka obsahující slovní prvky „PARK REGIS“ pro služby zařazené do tříd 35, 36 a 43 – přihláška ochranné známky Společenství č. 9 4 88 933
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: zápisy ochranných známek Společenství, mezinárodní zápisy ochranných známek a proslulá ochranná známka „ST REGIS“
 Rozhodnutí námitkového oddělení: částečné vyhovění námitkám
 Rozhodnutí odvolacího senátu: zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení o ochranné známce Společenství.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/45
 Usnesení Soudního dvora (sedmého senátu) ze dne 14. května 2013 — You-Q BV v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Apple Corps Ltd
 (Věc C-294/12 P) (1)
 (Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Obrazová ochranná známka obsahující slovní prvek „BEATLE“ - Námitka podaná majitelkou slovních a obrazových ochranných známek Společenství a národních slovních a obrazových ochranných známek obsahujících slovní prvky „BEATLES“ a THE BEATLES - Odmítnutí zápisu odvolacím senátem - Článek 8 odst. 5 nařízení (ES) č. 40/94)
 2013/C 225/77
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: You-Q BV (zástupce: G. S. C. M van Roeyen, advokát)
 Další účastníci řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: D. Botis a I. Harrington, zmocněnci), Apple Corps Ltd (zástupci: A. Terry, solicitor a F. Clark, barrister)
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) ze dne 29. března 2012, You-Q v. OHMI — Apple Corps (Beatle) (T-369/10), kterým Tribunál zamítl žalobu na neplatnost podanou majitelkou obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „BEATLE“ pro výrobky zařazené do třídy 12 proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 31. května 2010, R 1276/2009-2, jímž bylo zrušeno rozhodnutí námitkového oddělení, kterým bylo zrušeno odvolání majitelky slovních a obrazových ochranných známek Společenství a národních slovních a obrazových ochranných známek obsahujících slovní prvky „BEATLES“ a „THE BEATLES“ pro výrobky zařazené do tříd 6, 9, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, 34 a 41
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti You-Q BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 303, 6.10.2012.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/15
 Žaloba podaná dne 24. července 2007 – Tailor v. OHIM (Gesäßtasche links)
 (Věc T-282/07)
 (2007/C 235/28)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Tom Tailor GmbH (Hamburk, Německo) (zástupci: S. O. Gillert, K. Vanden Bossche a F. Schiwek, Rechtsanwälte)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 15. května 2007 (věc R 669/2006-1);
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Gesäßtasche links“ pro výrobky zařazené do třídy 25 (přihláška č. 4 287 751).
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 (1), jelikož přihlášená obrazová ochranná známka vykazuje dostatečnou rozlišovací způsobilost.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).


text:
 23.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 55/26
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-147/12)
 2013/C 55/44
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí o převodu nároků žalobce na starobní důchod nabytých před nástupem do služebního poměru, které uplatňuje nová obecná prováděcí ustanovení (OPU) k článkům 11 a 12 přílohy VIII služebního řádu, a v rozsahu, v němž je to nezbytné, zrušit rozhodnutí potvrzující uvedený převod.
 Návrhová žádání žalobce
 —
 Prohlásit článek 9 obecných prováděcích ustanovení k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu za protiprávní;
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 3. února 2012 o uplatnění parametrů uvedených v obecných prováděcích ustanoveních k čl. 11 odst. 2 přílohy VIII služebního řádu ze dne 3. března 2011 na převod nároků na starobní důchod žalobce;
 —
 v rozsahu, v němž je to nezbytné, zrušit rozhodnutí ze dne 11. října 2012 potvrzující uvedený převod;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 11.2.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 39/18
 Žaloba podaná dne 2. prosince 2011 — GFKL Financial Services v. Komise
 (Věc T-620/11)
 2012/C 39/35
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: GFKL Financial Services AG (Essen, Německo) (zástupci: M. Schweda, S. Schultes-Schnitzlein, J. Eggers a M. Knebelsberger, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Evropské Komise ze dne 26. ledna 2011, o státní podpoře Německa C-7/10 (ex CP 250/09 a NN 5/10) „Zákon o dani z příjmu právnických osob (KStG), systém převodu daňových ztrát („Sanierungsklausel“)“, oznámeno pod číslem K(2011) 275 (Úř. věst. L 235, s. 26);
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby uplatňuje žalobkyně následující:
 1)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: systém převodu daňových ztrát nepředstavuje selektivní opatření.
 —
 Žalobkyně se domnívá, že žalovaná založila své rozhodnutí na špatném porozumění německé právní úpravy o dani z příjmu právnických osob. Zvláště žalovaná nesprávně určuje relevantní referenční systém. Mylně vychází z toho, že výjimečné ustanovení § 8c odst. 1 německého zákona o dani z příjmu právnických osob („Körperschaftsteuergesetz“, „KStG“), podle kterého v určitých případech nabytí podílů převoditelné ztráty zaniknou, je částí referenčního systému. Ve skutečnosti je však toto ustanovení odchylkou od referenčního systému. Referenční systém spočívá v obecné možnosti převést ztráty do pozdějších daňových období. To vyplývá v neposlední řadě z (ústavněprávní) objektivní zásady, podle které se daň počítá z čistého příjmu (Nettoprinzip).
 —
 Systém převodu daňových ztrát je navíc podle žalobkyně obecným opatřením daňové politiky, které neposkytuje žádnou selektivní výhodu, neboť jím nejsou určité podniky nebo určitá výrobní odvětví zvýhodněna a které proto s hospodářskými subjekty, které se s ohledem na účel daňového systému nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci, nezachází rozdílně.
 —
 Systém převodu daňových ztrát je konečně odůvodněn i vnitřní strukturou německého daňového systému, neboť dopomáhá k platnosti zásadním zásadám německého práva daně z příjmu právnických osob (mimo jiné zásadě interperiodického započítávání ztrát), které vyplývají bezprostředně z německé ústavy.
 2)
 Porušení čl. 107 odst. 1 SFEU: Neexistence podpory ze státních prostředků
 V této souvislosti žalobkyně uplatňuje, že systémem převodu daňových ztrát zachované převody ztrát nepředstavují žádnou podporu ze státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jelikož systémem převodu daňových ztrát není přiznávána žádná majetková výhoda, nýbrž již existující majetkové postavení pouze není odňato.
 3)
 Porušení povinnosti odůvodnění
 Žalobkyně na tomto místě tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje podstatné formální náležitosti. Podle názoru žalobkyně chybí srozumitelné odůvodnění pro referenční systém, o který se žalobkyně opírá. Navíc vede množství chyb žalované při posuzování německého práva o dani z příjmu právnických osob, které je základem věci, celkově k tomu, že hlavní úvahy žalované nelze již rozpoznat. Žalobkyně uplatňuje, že v napadeném rozhodnutí skutkové a právní okolnosti, o které žalovaná opírá své stanovisko, podle kterého systém převodu daňových ztrát naplňuje skutkovou podstatu podpory, nelze rozpoznat.
 4)
 Porušení zásady ochrany legitimního očekávání
 V této souvislosti žalobkyně uplatňuje, že napadené rozhodnutí je protiprávní také proto, že nařizuje okamžité a účinné navrácení (údajných) podpor, aniž by Německu umožnilo vzít ohled na existující legitimní očekávání zvýhodnění na straně příjemců. Napadené rozhodnutí tedy porušuje nepsanou zásadu práva Unie o ochraně legitimního očekávání.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/22
 Žaloba podaná dne 17. prosince 2010 — Evropská komise v. Řecká republika
 (Věc C-601/10)
 2011/C 63/41
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: M. Patakia a D. Kukovec)
 Žalovaná: Řecká republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 Určit, že Řecká republika tím, že za použití vyjednávacího řízení bez předchozího vyhlášení zakázky udělila veřejné zakázky, jejichž předmětem jsou dodatečné služby katastrální evidence a územního plánování, které nebyly uvedeny v původní smlouvě obcí Vasiliki, Kassandra, Egnatia a Arethousa, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 a čl. 11 odst. 3 směrnice 92/50/EHS (1), jakož i článku 20 a čl. 31 odst. 4 směrnice 2004/18/ES (2);
 —
 uložit Řecké republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Komise má za to, že vzhledem k tomu, že 1) výše uvedené obce coby místní samosprávné celky spadají pod pojem zadavatel ve smyslu čl. 1 písm. b) směrnice 92/50/EHS a čl. 1 odst. 9 směrnice 2004/18/ES, 2) že se jedná o zakázky sjednané úplatnou smlouvou na služby územního plánování (článek 8, ve spojení s přílohou IA, bodem 12 směrnice 92/50/EHS, a článek 20, ve spojení s přílohou IIA, bodem 12 směrnice 2004/18/ES) a 3) že odhadovaná hodnota každé kritizované zakázky překračuje prahové hodnoty stanovené v článku 7 směrnice 92/50/EHS a v článku 7 směrnice 2004/18/ES, sporné zakázky spadají do působnosti těchto směrnic.
 i)
 Porušení článku 8 a čl. 11 odst. 3 směrnice 92/50/EHS
 Pokud jde o sporné zakázky na dodatečné služby udělené obcí Kassandra, Komise poukazuje na to, že zadavatel zvolil přímé udělení bez předchozího zveřejnění vyhlášení zakázky, přestože nebyly splněny podmínky stanovené v článku 8 a čl. 11 odst. 3 písm. e) směrnice 92/50/EHS, které umožňují využít tohoto výjimečného řízení a uplatní se na dotčené zakázky. Zejména žádná ze sporných zakázek na dodatečné služby nesplňuje podmínku existence nepředvídané události. Podpůrně Komise zdůrazňuje, že i kdyby podmínky stanovené ve výjimečných ustanoveních čl. 11 odst. 3 písm. e) směrnice 92/50/EHS byly splněny, hodnota zakázek zadaných na dodatečné služby překračuje práh 50 % částky původní zakázky stanovený směrnicí.
 ii)
 Porušení článku 20 a čl. 31 odst. 4 směrnice 2004/18/ES
 Pokud jde o sporné zakázky na dodatečné služby udělené obcemi Vasiliki, Egnatia a Arethousa, Komise poukazuje na to, že zadavatelé zvolili přímé udělení zakázky bez předchozího zveřejnění oznámení o zakázce, přestože nebyly splněny podmínky stanovené článkem 20 a čl. 31 odst. 4 písm. a) směrnice 2004/18/ES, které umožňují využít tohoto výjimečného řízení a uplatní se na dotčené zakázky. Zejména žádná ze sporných zakázek na dodatečné služby nesplňuje podmínku existence nepředvídané okolnosti. Podpůrně Komise zdůrazňuje, že i kdyby podmínky stanovené ve výjimečných ustanoveních čl. 31 odst. 4 písm. a) směrnice 2004/18/ES byly splněny, hodnota zakázek zadaných na dodatečné služby překračuje práh 50 % částky původní zakázky stanovený směrnicí.
 Pokud jde o tvrzení Řecké republiky, že řízení zvolené pro udělení kritizovaných zakázek bylo v souladu s vnitrostátní právní úpravou platnou v tehdejší době, Komise podotýká, že zvolené řízení bylo v rozporu se směrnicí 92/50/EHS, která již byla do řeckého právního řádu provedena v době, kdy došlo k udělení výše uvedených zakázek (jakož i se směrnicí 2004/18/ES, přijatou později). V každém případě Komise namítá, že dotčené řízení nebylo v souladu ani s dovolávanou vnitrostátní právní úpravou.
 Vzhledem k tomu, že se členské státy nemohou dovolávat vnitrostátních situací coby důvodu, proč nesplnily povinnosti a nedodržely lhůty vyplývající z práva Společenství, Komise je toho názoru, že Řecká republika tím, že nepřijala a účinně neuplatnila opatření nutná k dosažení souladu s právními předpisy Společenství, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 8 a čl. 11 odst. 3 směrnice 92/50/EHS, jakož i z článku 20 a čl. 31 odst. 4 směrnice 2004/18/ES.
 (1) Úř. věst. L 209, 24.7.1992, s. 1; Zvl. vyd. 06/01, s. 322.
 (2) Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114; Zvl. vyd. 06/07, s. 132.


text:
 20.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 327/20
 Žaloba podaná dne 27. října 2008 – Komise Evropských společenství v. Estonská republika
 (Věc C-464/08)
 (2008/C 327/34)
 Jednací jazyk: estonština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: K. Simonsson a K. Saaremäel-Stoilov)
 Žalovaná: Estonská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Estonská republika tím, že nepřijala právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2005/65/ES (1) ze dne 26. října 2005 (o zvýšení zabezpečení přístavů) nebo o nich každopádně Komisi neinformovala, nesplnila povinnosti, které pro ni z této směrnice vyplývají;
 —
 uložit Estonské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta pro provedení směrnice uplynula dne 15. června 2007.
 (1) Úř. věst. L 310, s. 28.


text:
 22.9.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 329/19
 Žaloba podaná dne 30. června 2014 – Mayer v. EFSA
 (Věc T-493/14)
 2014/C 329/27
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ingrid Alice Mayer (Ellwangen, Německo) (zástupce: T. Mayer, advokát)
 Žalovaný: Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 obnovil přidělení žalobkyně až do 30. června 2015;
 —
 určil, že ukončení smlouvy, přesněji rozhodnutí EFSA „Termination of Secondment“ ze dne 16. dubna 2014, je protiprávní;
 —
 uložil žalované, aby se zdržela obsazení funkce „Observer“ pro národní experty přidělené k výboru zaměstnanců;
 —
 určil, že šestiměsíční pozastavení její činnosti ve výboru zaměstnanců je protiprávní;
 —
 uložil EFSA, aby žalobkyni zpřístupnil veškerou elektronickou komunikaci mezi ředitelkou EFSA a soukromoprávní organizací působící v odvětví potravinářství;
 —
 podpůrně, aby zpřístupnil tyto dokumenty třetí osobě, která bude určena Tribunálem, a to za účelem zkoumání, zda došlo ke střetu zájmů;
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně následující žalobní důvody.
 Žalobkyně tvrdí, že nárok na prodloužení přidělení národního experta vyplývá z obecné zásady rovnosti, z Listiny základních práv Evropské unie, ze zákazu svévole a z článku 2 SEU.
 Žalobkyně v tomto ohledu tvrdí, že neobnovení přidělení je založeno na chybném rozhodnutí o výběru nebo na neexistenci rozhodnutí o výběru.
 Krom toho žalobkyně tvrdí, že její vyloučení z výboru zaměstnanců je protiprávní, jelikož jí nebylo poskytnuto žádné odůvodnění, nebyla vyslechnuta a neobdržela písemné rozhodnutí.
 Žalobkyně se mimoto domáhá práva na zpřístupnění některých elektronických zpráv a přitom se opírá o článek 2 nařízení č. 1049/2001 (1). V tomto ohledu tvrdí, že se na elektronické zprávy, k jejichž výměně došlo v rámci služby, nevztahuje ochrana osobních údajů.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43).


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/51
 Žaloba podaná dne 6. října 2004 Jean-Paulem Keppennem proti Komisi Evropských společenství
 (Věc T-411/04)
 (2004/C 300/100)
 Jednací jazyk: francouzština
 Soudu prvního stupně Evropských společenství byla předložena dne 6. října 2004 žaloba podaná proti Komisi Evropských společenství Jean-Paulem Keppennem, s bydlištěm v Etterbeek (Belgie), zastoupeným Paul-Emmanuelem Ghislainem, advokátem.
 Žalobce navrhuje, aby Soud:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise nezvýšit počet prioritních bodů GŘ udělených za hodnotící období 2003 a nepovýšit žalobce do třídy A5 na základě hodnotícího období pro povýšení 2003, jakož i rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování (OOJ) týkajících se odpovědi na stížnosti žalobce (R/673/03 a R/716/03);
 —
 uložil Komisi, aby žalobci uhradila částku 3 000 euro z titulu náhrady utrpěné morální újmy;
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba je podána v návaznosti na žalobu podanou ve věci T-272/04, jíž byla napadena rozhodnutí implicitně zamítající stížnosti vznesené stejným žalobcem. OOJ nakonec přijal rozhodnutí, jež je výslovně zamítá, a zrušení těchto rozhodnutí je právě v této věci požadováno.
 K podpoře svých tvrzení žalobce v podstatě uplatňuje, že dotčená rozhodnutí představují skrytou sankci z důvodu jeho dočasného přidělení v zájmu služby k Soudnímu dvoru a že nebylo náležitě přihlédnuto k zásluhám žalobce.
 Žalobní důvody, jichž se dovolává ve své žalobě, jsou založeny na porušení pravidel upravujících hodnocení a povyšování úředníků, zásadě nediskriminace a proporcionality, jakož i na údajné existenci zneužití pravomoci v této věci.


text:
 5.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 148/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná tribunal de première instance de Bruxelles (Belgie) dne 12. března 2010 — Corman SA v. Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)
 (Věc C-131/10)
 2010/C 148/22
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal de première instance de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Corman SA
 Žalovaný: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)
 Předběžné otázky
 1)
 Lze ustanovení nařízení [Komise] (ES) č. 2571/97 ze dne 15. prosince 1997 o prodeji másla za snížené ceny a o poskytování podpory pro smetanu, máslo a zahuštěné máslo určené k použití při výrobě cukrářských výrobků, zmrzliny a jiných potravin (1), prováděcího nařízení k nařízení [Rady] (ES) č. 1255/99 [ze dne 17. května 1999 ] o společné organizaci trhu s mlékem a mléčnými výrobky (2), považovat za odvětvovou právní úpravu Společenství, jež se odchyluje od čl. 3 odst. 1 nařízení č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 (3) a brání použití vnitrostátních právních předpisů o promlčení?
 2)
 Je třeba čl. 3 odst. 3 nařízení 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 chápat tak, že se použije pouze na případy, ve kterých je nesrovnalost způsobena příjemcem podpory, přičemž obecné pravidlo o čtyřleté promlčecí době se použije ve všech případech nesrovnalostí způsobených smluvními partnery příjemce, a to vzhledem k maximální době 4 let použitelné na právní úpravu [Společenství] smluvních partnerů v rámci společné organizace trhu s mlékem a mléčnými výrobky?
 (1) Úř. věst. L 350, s. 3; Zvl. vyd. 03/22, s. 147.
 (2) Úř. věst. L 160, s. 48; Zvl. vyd. 03/25, s. 366.
 (3) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).


text:
 29.1.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 30/56
 Žaloba podaná dne 3. prosince 2010 — H.Eich v. OHIM — Arav (H.EICH)
 (Věc T-557/10)
 ()
 2011/C 30/98
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: H. Eich Srl (Signa, Itálie) (zástupci: D. Mainini, T. Rubin, A. Masetti Zannini de Concina, M. Bucarelli, G. Petrocchi, B. Passaretti, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Arav Holding Srl (Palma Campania, Itálie)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 9. září 2010;
 —
 určit, že ochranná známka „H.EICH“ uvedená v přihlášce č. 6 256 242 je platná;
 —
 uložit OHIM náhradu veškerých nákladů vynaložených v řízení jako celku, včetně obou stupňů řízení před OHIM.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: H. Eich Srl
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „H. Eich“ (přihláška č. 6 256 242) pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Arav Holding Srl
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Obrazová ochranná známka se slovním prvkem „H-Silvian Heach“ (italská ochranná známka č. 976 125 a ochranná známka č. 880 562 vztahující se v souladu s protokolem k Madridské dohodě na Benelux, Českou republiku, Německo, Řecko, Španělsko, Francii, Maďarsko, Rakousko, Polsko, Portugalsko, Rumunsko a Spojené království) pro výrobky zařazené do tříd 18 a 25
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitek
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zrušení napadeného rozhodnutí a zamítnutí přihlášky
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávné použití a výklad čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 o ochranné známce Společenství (neexistence nebezpečí záměny).


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/16
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (pléna)
 ze dne 13. července 2004
 ve věci C-27/04: Komise Evropských společenství proti Radě Evropské unie (1)
 (Žaloba na neplatnost - Článek 104 ES - Nařízení (ES) č. 1467/97 - Pakt stability a růstu - Nadměrné schodky veřejných financí - Rozhodnutí Rady podle čl. 104 odst. 8 a 9 ES - Nedosažení požadované většiny - Nepřijetí rozhodnutí - Žaloby proti „rozhodnutím o nepřijetí formálních nástrojů obsažených v doporučeních Komise“ - Nepřípustnost - Žaloba proti „závěrům Rady“)
 (2004/C 228/31)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci 27/04, Komise Evropských společenství (zmocněnci: M. Petit, A. van Solinge a P. Aalto) proti Radě Evropské unie (zmocněnci: J.-C. Piris, T. Middleton a J. Monteiro), jejímž předmětem jsou návrhy na zrušení aktů Rady ze dne 25. listopadu 2003, a to:
 —
 rozhodnutí nepřijmout ve vztahu k Francouzské republice a ke Spolkové republice Německo formální nástroje obsažené v doporučeních Komise podle čl. 104 odst. 8 a 9 ES;
 —
 závěrů přijatých ve vztahu ke každému z těchto členských států s názvem ‛Závěry Rady k vyhodnocení opatření podniknutých [Francouzskou republikou resp. Spolkovou republikou Německo] v reakci na doporučení podaná Radou v souladu s čl. 104 odst. 7 Smlouvy o založení Evropského společenství a k posouzení nových opatření ke snížení schodku za účelem nápravy situace nadměrného schodku‛ v rozsahu, v němž tyto závěry s sebou nesou pozastavení postupu při nadměrném schodku, použití nástroje neupraveného Smlouvou a změnu doporučení přijatých Radou na základě čl. 104 odst. 7 ES,
 Soudní dvůr (plénum), ve složení V. Skouris, předseda, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, C. Gulmann (zpravodaj), J.-P. Puissochet a J. N. Cunha Rodrigues, předsedové senátů, R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts, soudci, generální advokát: A. Tizzano, tajemník: M.-F. Contet, vrchní rada, vydal dne 13. července 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba Komise Evropských společenství je v rozsahu, v němž směřuje ke zrušení nepřijetí v doporučeních Komise podle čl. 104 odst. 8 a 9 ES obsažených formálních nástrojů ze strany Rady Evropské unie, nepřípustná.
 2.
 Závěry Rady ze dne 25. listopadu 2003, přijaté ve vztahu k Francouzské republice resp. ke Spolkové republice Německo, se zrušují v rozsahu, v němž obsahují rozhodnutí o pozastavení postupu při nadměrném schodku a rozhodnutí, jímž dochází ke změně doporučení již dříve přijatých Radou na základě čl. 104 odst. 7 ES.
 3.
 Každý účastník řízení ponese své vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 35, 7.2.2004.


text:
 31.7.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 249/31
 Žaloba podaná dne 1. června 2017 – Campbell v. Komise
 (Věc T-312/17)
 (2017/C 249/47)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Liam Campbell (Dundalk, Irsko) (zástupce: J. MacGuill, Solicitor)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 7. dubna 2017, kterým se žalobkyni odepírá přístup k dokumentům týkajícím se řízení o nesplnění povinnosti zahájeného proti Litvě za údajné neprovedení směrnice 2010/64/EU (1).
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce pět žalobních důvodů.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná konkrétně neposoudila žádost o přístup k dokumentům podle nařízení č. 1049/2001, a to v rozporu s příslušnou judikaturou.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná neoprávněně vycházela z určitých obecných předpokladů týkajících se zpřístupnění dokumentů, a to v rozporu se zásadami uvedenými v příslušné judikatuře.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná konkrétně a ve skutečnosti neposoudila rizika ve vztahu ke každému dokumentu, což je rovněž v rozporu s příslušnou judikaturou.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z tvrzení, že žalovaná konkrétně a ve skutečnosti neposoudila možnost částečného přístupu, a to v rozporu s judikaturou.
 5.
 Pátý žalobní důvod vycházející ze zjevně nesprávného posouzení žalované ohledně existence převažujícího veřejného zájmu v rozporu se zásadami v judikatuře.
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení (Úř. věst. 2010, L 280, s. 1).


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/12
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 1. července 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sąd Najwyższy — Polská republika) — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. v. Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 (Věc C-99/09) (1)
 (Telekomunikační služby - Směrnice 2002/22/ES - Článek 30 odst. 2 - Přenositelnost telefonních čísel - Pravomoc vnitrostátních regulačních orgánů - Přímé zpoplatnění účastníků - Odrazující povaha - Zohlednění nákladů)
 2010/C 234/17
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Sąd Najwyższy
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.
 Žalovaný: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Sąd Najwyższy — Výklad čl. 30 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51) — Přenositelnost telefonních čísel — Povinnost vnitrostátního regulačního orgánu, který musí dohlédnout na to, aby poplatek, který spotřebitel platí s ohledem na využití služby přenositelnosti, neměl odrazující charakter, zohlednit náklady, které vznikají mobilním operátorům v souvislosti s poskytováním této služby
 Výrok
 Článek 30 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) musí být vykládán v tom smyslu, že vnitrostátní regulační orgán při posuzování odrazující povahy přímého zpoplatnění účastníků při užívání služby přenositelnosti čísel musí zohlednit náklady, které vznikají mobilním operátorům v souvislosti s poskytováním uvedené služby. Nicméně má přitom možnost stanovit maximální výši tohoto poplatku, který mohou operátoři požadovat, na nižší úrovni, než je výše nákladů, které vznikají posledně uvedeným, může-li poplatek stanovený pouze na základě těchto nákladů odrazovat účastníky od využívání možnosti přenositelnosti.
 (1) Úř. věst. C 129, 6.6.2009.


text:
 18.7.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 260/28
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná cour d'appel de Bruxelles (Belgie) dne 3. května 2016 – Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA v. AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS a další
 (Věc C-253/16)
 (2016/C 260/35)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour d'appel de Bruxelles
 Účastníci původního řízení
 Odvolatelky: Flibtravel International SA, Leonard Travel International SA
 Další účastníci: AAL Renting SA, Haroune Tax SPRL, Saratax SCS, Ryad SCRI, Taxis Bachir & Cie SCS, Abdelhamid El Barjraji, Abdelouahab Ben Bachir, Sotax SCRI, Mostapha El Hammouchi, Boughaz SPRL, Sahbaz SPRL, Jamal El Jelali, Mohamed Chakir Ben Kadour, Taxis Chalkis SCRL, Mohammed Gheris, Les délices de Fès SPRL, Abderrahmane Belyazid, E.A.R. SCS, Sotrans SPRL, B.M.A. SCS, Taxis Amri et Cie SCS, Aramak SCS, Rachid El Amrani, Mourad Bakkour, Mohamed Agharbiou, Omar Amri, Jmili Zouhair, Mustapha Ben Abderrahman, Mohamed Zahyani, Miltotax SPRL, Lextra SA, Ismael El Amrani, Farid Benazzouz, Imad Zufri, Abdel-Ilah Bokhamy, Ismail Al Bouhali, Bahri Messaoud & Cie SCS, Mostafa Bouzid, BKN Star SPRL, M.V.S. SPRL, A.B.M.B. SCS, Imatrans SPRL, Reda Bouyaknouden, Ayoub Tahri, Moulay Adil El Khatir, Redouan El Abboudi, Mohamed El Abboudi, Bilal El Abboudi, Sofian El Abboudi, Karim Bensbih, Hadel Bensbih, Mimoun Mallouk, Abdellah El Ghaffouli, Said El Aazzoui
 Předběžné otázky
 1)
 Musí být čl. 96 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán tak, že se může použít na ceny a podmínky uložené členským státem provozovatelům taxislužeb, pokud (a) jízdy dotčených taxi až na výjimky nevedou přes vnitrostátní hranice, (b) významná část zákazníků dotčených taxi jsou státní příslušníci nebo osoby s bydlištěm v Evropské unii, kteří nejsou státními příslušníky dotčeného členského státu ani v něm nemají bydliště a (c) v konkrétních okolnostech projednávané věci jsou sporné jízdy taxi pro cestující velmi často jen jednou částí delší cesty, jejíž bod příjezdu nebo odjezdu se nachází v jiné zemi Unie než v dotčeném členském státě?
 2)
 Musí být čl. 96 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán tak, že se může použít na jiné podmínky provozování, než jsou tarifní podmínky a podmínky pro získání povolení vykonávat dotčenou přepravní činnost, jako je v projednávané věci zákaz provozovatelům taxi poskytovat jednotlivá místa namísto celého dopravního prostředku a zákaz těmto provozovatelům, aby sami určovali cílové místo jízdy nabízené zákazníkům, které těmto provozovatelům brání seskupovat zákazníky podle stejného cílového místa?
 3)
 Musí být čl. 96 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán tak, že zakazuje, ledaže k tomu dá svolení Komise, opatření takového typu, jako jsou opatření uvedená ve druhé otázce, (a) která mají obecně za cíl mimo jiné chránit provozovatele taxi před konkurencí podniků poskytujících nájem vozidel s řidičem a (b) jejichž zvláštním účinkem je v konkrétních okolnostech projednávané věci ochrana provozovatelů autokarů před konkurencí provozovatelů taxi?
 4)
 Musí být čl. 96 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládán tak, že zakazuje opatření, ledaže k tomu dá svolení Komise, které provozovatelům taxi zakazuje přetahování zákazníků, pokud má toto opatření v konkrétních okolnostech projednávané věci za následek snížení jejich schopnosti získat zákazníky konkurenční služby autokarů?


text:
 12.5.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 138/14
 Rozsudek Tribunálu ze dne 28. března 2012 — Rehbein v. OHIM — Dias Martinho (OUTBURST)
 (Věc T-214/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství OUTBURST - Starší národní slovní ochranná známka OUTBURST - Skutečné užívání starší ochranné známky - Článek 43 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 42 odst. 2 a 3 nařízení (ES) č. 207/2009) - Předložení důkazů poprvé před odvolacím senátem - Článek 74 odst. 2 nařízení č. 40/94 (nyní čl. 76 odst. 2 nařízení č. 207/2009) - Pravidlo 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 2868/95)
 2012/C 138/23
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG (Glinde, Německo) (zástupce: T. Lampel, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: D. Botis a P. Geroulakos, zmocněnci)
 Další účastníci řízení před odvolacím senátem OHIM: Hervé Dias Martinho a Manuel Carlos Dias Martinho (Le Plessis-Trévise, Francie)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 13. března 2008 (věc R 1261/2007-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společností Paul Alfons Rehbein (GmbH & Co.) KG na straně jedné a Hervém Diasem Martinhem a Manuelem Carlosem Diasem Martinhem na straně druhé.
 Výrok
 1)
 Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 13. března 2008 (věc R 1261/2007-2) se zrušuje.
 2)
 OHIM se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 197, 2.8.2008.


text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/34
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Kehl (Německo) dne 21. června 2016 – trestní řízení proti C
 (Věc C-346/16)
 (2016/C 335/46)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Kehl
 Účastníci původního trestního řízení
 C
 Další účastník řízení: Staatsanwaltschaft Offenburg
 Předběžné otázky
 1)
 Mají se čl. 67 odst. 2 SFEU, jakož i články 20 a 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (1) (Schengenský hraniční kodex, dále jen „SHK“), nebo jiná pravidla Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní úpravě, která policejním orgánům dotčeného členského státu svěřuje pravomoc k tomu, aby v pásmu jdoucím až do hloubky 30 km podél státní hranice tohoto členského státu se smluvními státy Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 k zabránění nebo zamezení nedovoleného vstupu na svrchované území tohoto členského státu nebo za účelem prevence určitých trestných činů, které směřují proti bezpečnosti hranice nebo výkonu ochrany hranice nebo jsou spáchány v souvislosti s překročením hranic, provedli prohlídku věci bez ohledu na chování osoby, která danou věc s sebou přivezla, a bez ohledu na existenci mimořádných okolností, aniž by se podle článku 23 a násl. SHK dočasně znovu zavedeny hraniční kontroly na dotčené vnitřní hranici?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku: Mají se čl. 67 odst. 2 SFEU, jakož i články 20 a 21 nařízení č. 562/2006 o SHK nebo jiná pravidla Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní úpravě nebo praxi, která trestnímu soudu tohoto členského státu umožňuje použít důkaz v neprospěch obviněného, přestože byl daný důkaz získán opatřením státu, které je v rozporu s předpisy Evropské unie?
 (1) Úř. věst. L 105, s. 1.


text:
 21.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 217/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Itálie) dne 14. května 2012 — WIND Telecomunicazioni SpA v. Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni a další
 (Věc C-230/12)
 2012/C 217/19
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: WIND Telecomunicazioni SpA
 Žalovaní: Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni a další
 Předběžná otázka
 Musí být ustanovení práva Společenství platná v daném odvětví, zejména ustanovení směrnice č. 2002/20 (1), vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě uvedené v tomto usnesení, zejména zákonu č. 266 z roku 2005, zejména z důvodu jejího konkrétního použití při regulaci?
 (1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337).


text:
 9.2.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 37/7
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Bergamo (Itálie) dne 21. listopadu 2007 – Luigi Scarpelli v. NEOS Banca SpA
 (Věc C-509/07)
 (2008/C 37/08)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Bergamo
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Luigi Scarpelli
 Žalovaná: NEOS Banca SpA
 Předběžné otázky
 „Je třeba čl. 11 odst. 2 směrnice 87/102/EHS (1) vykládat v tom smyslu, že dohoda mezi dodavatelem a poskytovatelem úvěru, na základě které tento poskytovatel úvěru poskytuje úvěr výhradně zákazníkům tohoto dodavatele, je nezbytným předpokladem práva spotřebitele uplatňovat práva vůči poskytovateli úvěru – v případě neplnění povinností dodavatele – i když toto právo je a) pouze právem na zrušení smlouvy o úvěru, nebo b) právem na zrušení a následné vrácení částek zaplacených poskytovateli úvěru?“
 (1) Úř. věst. L 42, s. 48; Zvl. vyd. 15/01, s. 326.


text:
 20.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 205/15
 Přidělení soudců k senátům
 (2005/C 205/28)
 Dne 7. července 2005 Soud rozhodl zřídit pět senátů složených z pěti soudců a pět senátů složených ze tří soudců na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006 a přidělit k nim následující soudce:
 První rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 p. Vesterdorf, předseda, p. García-Valdecasas, p. Cooke, pí Labucka a pí Trstenjak, soudci.
 První senát, v němž zasedají tři soudci:
 p. García-Valdecasas, předseda senátu, p. Cooke, pí Labucka a pí Trstenjak, soudci.
 Druhý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 p. Pirrung, předseda senátu, p. Meij, p. Forwood, pí Pelikánová a p. Papasavvas.
 Druhý senát, v němž zasedají tři soudci:
 p. Pirrung, předseda senátu
 a)
 p. Meij a pí Pelikánová, soudci;
 b)
 p. Forwood a p. Papasavvas, soudci.
 Třetí rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 p. Jaeger, předseda senátu, pí Tiili, p. Azizi, pí Cremona a p. Czúcz, soudci.
 Třetí senát, v němž zasedají tři soudci:
 p. Jaeger, předseda senátu
 a)
 pí Tiili a p. Czúcz, soudci;
 b)
 p. Azizi a pí Cremona, soudci.
 Čtvrtý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 p. Legal, předseda senátu, pí Lindh, p. Mengozzi, pí Wiszniewska-Białecka a p. Vadapalas, soudci.
 Čtvrtý senát, v němž zasedají tři soudci:
 p. Legal, předseda senátu
 a)
 pí Lindh a p. Vadapalas, soudci;
 b)
 p. Mengozzi a pí Wiszniewska-Białecka, soudci.
 Pátý rozšířený senát, v němž zasedá pět soudců:
 p. Vilaras, předseda senátu, pí Martins Ribeiro, p. Dehousse, p. Šváby a pí Jürimäe, soudci.
 Pátý senát, v němž zasedají tři soudci:
 p. Vilaras, předseda senátu
 a)
 pí Martins Ribeiro a pí Jürimäe, soudci;
 b)
 p. Dehousse a p. Šváby, soudci.
 V prvním senátu, v němž zasedají tři soudci, jsou soudci, kteří zasedají s předsedou senátu jako kolegium složené ze tří soudců, určeni postupně podle pořadí podle článku 6 jednacího řádu Soudu, aniž je dotčena souvislost věcí. V druhém až pátém senátu, v němž zasedají tři soudci, předseda senátu zasedá buď se soudci uvedenými pod písm. a), nebo se soudci uvedenými pod písm. b), podle kolegia, ke kterému přísluší soudce zpravodaj. Ve věcech, v nichž je předseda senátu soudcem zpravodajem, zasedá předseda senátu se soudci jednoho z těchto kolegií alternativně podle pořadí zápisu věcí do rejstříku Soudu, aniž je dotčena souvislost věcí.
 Ve věcech, v nichž byla před 1. říjnem 2005 písemná část řízení ukončena a jednání k ústní části řízení se konalo nebo bylo stanoveno, první senát, v němž zasedají tři soudci, nadále zasedá pro účely ústní části řízení, porady a rozsudku ve svém předchozím složení.
 Složení velkého senátu
 Dne 7. července 2005 Soud rozhodl, že na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006 bude třinácti soudci, z nichž se skládá velký senát v souladu s čl. 10 odst. 1 jednacího řádu, předseda Soudu, předsedové druhého rozšířeného senátu, třetího rozšířeného senátu, čtvrtého rozšířeného senátu a pátého rozšířeného senátu, soudci rozšířeného senátu, který by rozhodoval v dotčené věci, kdyby tato věc byla přidělena senátu složenému z pěti soudců, jakož i další soudci v potřebném počtu k doplnění velkého senátu, určení předsedou Soudu ze soudců z každého z ostatních senátů podle pořadí, které soudci zaujímají ve svých senátech podle délky doby ve funkci v souladu s článkem 6 jednacího řádu Soudu, podle pořadí uplatňovaného po dobu tří let, na kterou jsou zvoleni předsedové senátů složených z pěti soudců.
 Plénum
 Dne 7. července 2005 Soud rozhodl v souladu s čl. 32 odst. 1 druhým pododstavcem jednacího řádu, že pokud je v návaznosti na určení generálního advokáta na základě článku 17 jednacího řádu počet soudců pléna Soudu sudý, předem stanovené pořadí, uplatňované po dobu tří let, na kterou jsou zvoleni předsedové senátů složených z pěti soudců, podle kterého předseda Soudu určí soudce, který se nezúčastní rozhodování dotyčné věci, je opačným pořadím, než které soudci zastávají podle délky doby ve funkci v souladu s článkem 6 jednacího řádu, ledaže soudce, který je takto určený, je soudcem zpravodajem. V tomto případě je určen soudce, který mu v pořadí podle délky doby ve funkci bezprostředně předchází.
 Určení soudce, který nahradí předsedu Soudu jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních
 Dne 7. července 2005 Soud rozhodl v souladu s článkem 106 jednacího řádu určit soudce p. Garcíu-Valdecasase, aby nahradil předsedu Soudu v případě jeho nepřítomnosti nebo překážky na jeho straně jako soudce příslušného pro rozhodování o předběžných opatřeních na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006.
 Kritéria přidělování věcí senátům
 Dne 7. července 2005 Soud stanovil následující kritéria přidělování věcí senátům na dobu od 1. října 2005 do 30. září 2006 v souladu s článkem 12 jednacího řádu:
 1.
 Věci jsou přidělovány po podání návrhu nebo žaloby, aniž je dotčeno pozdější použití článků 14 a 51 jednacího řádu, senátům složeným ze tří soudců.
 2.
 Věci jsou přidělovány mezi senáty podle čtyř různých pořadí stanovených v závislosti na pořadí zápisu věcí v soudní kanceláři:
 —
 ve věcech týkajících se provádění soutěžních pravidel použitelných na podniky, pravidel ohledně podpor poskytnutých státy a pravidel vztahujících se na ochranná obchodní opatření;
 —
 ve věcech uvedených v článku 236 Smlouvy o ES a v článku 152 Smlouvy o ESAE;
 —
 ve věcech týkajících se práv duševního vlastnictví uvedených v čl. 130 odst. 1 jednacího řádu;
 —
 ve všech ostatních věcech.
 V rámci těchto pořadí nebude brán v úvahu první senát při každém pátém kole.
 Předseda Soudu se může odchýlit od těchto pořadí, aby přihlédl k souvislosti některých věcí nebo aby zajistil vyvážené rozdělení pracovního zatížení.


text:
 2.10.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 330/4
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Consiglio di Stato (Itálie) dne 12. června 2017 – Mobit Soc.cons.arl v. Regione Toscana
 (Věc C-350/17)
 (2017/C 330/05)
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Consiglio di Stato
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Mobit Soc.cons.arl
 Odpůrkyně: Regione Toscana
 Předběžné otázky
 1)
 Musí se čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 1370/2007 (1) (konkrétně pokud jde o zákaz uvedený v písm. „b“ a „d“ pro vnitřního provozovatele účastnit se nabídkových řízení extra moenia) použít či nikoli i na smlouvy uzavřené před vstupem tohoto nařízení v platnost?
 2)
 Je teoreticky možné kvalifikovat jako „vnitřního provozovatele“ na základě téhož nařízení a případně per analogiam s účelem judikatury vytvořené na základě institutu „in house providing“ právnickou osobu veřejného práva, která uzavřela přímo smlouvu na služby místní dopravy s veřejným orgánem, pokud je prvně uvedená osoba spojena s veřejným orgánem z hlediska organizačního a z hlediska kontroly a jejíž základní kapitál vlastní stát (zcela nebo pro quota, v takovém případě společně s dalšími veřejnými orgány)?
 3)
 Je s ohledem na přímo uzavřenou smlouvu na služby spadající do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1370/2007 skutečnost, že po uzavření smlouvy uvedený orgán veřejné moci zřídí veřejný správní orgán s organizačními pravomocemi na dotčené služby (přičemž státu zůstane výlučná pravomoc udělovat koncese), orgán, který nevykonává žádnou „podobnou kontrolu“ nad subjektem, kterému byly služby přímo zadány, okolností, která může vést k tomu, že dotčené uzavření smlouvy nebude podléhat režimu uvedenému v čl. 5 odst. 2 nařízení?
 4)
 Vede původní doba platnosti smlouvy uzavřené přímo přesahující třicetiletou lhůtu, která uplyne 3. prosince 2039 (lhůta počínající ode dne vstupu nařízení (ES) 1370/2007 v platnost) k neslučitelnosti uzavření smlouvy se zásadami uvedenými v ustanovení článku 5 ve spojení s ustanovením čl. 8 odst. 3 téhož nařízení, nebo tato nesrovnalost musí být považována za automaticky napravenou, a to pro všechny právní účely, implicitním omezením „ex lege“ (čl. 8 odst. 3) na tuto třicetiletou lhůtu?
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (Úř. věst. L 315, 3.12.2007, s. 1).


text:
 30.9.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 237/12
 Žaloba podaná dne 16. srpna 2006 – Neurim Pharmaceuticals (1991) v. OHIM – Eurim-Pharm Arzneimittel (Neurim PHARMACEUTICALS)
 (Věc T-218/06)
 (2006/C 237/22)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd (Tel Aviv, Izrael) (zástupce: M. Kinkeldey, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH
 Návrhová žádání žalobkyně:
 —
 zrušit rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. června 2006 – číslo odvolání R 74/2006-1 – v celém rozsahu;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Žalobkyně
 Dotčená ochranná známka Společenství: Obrazová ochranná známka „Neurim PHARMACEUTICALS“ pro výrobky zařazené do tříd 5 a 10
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka „EURIM-PHARM“ (Ochranná známka Společenství č. 667 899 a národní ochranná známka), jakož i označení „Eurim-Pharm GmbH“ pro výrobky zařazené do třídy 5
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Vyhovění námitkám a zamítnutí přihlášky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání pro nepřípustnost
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení článku 59 nařízení (ES) č. 40/94 (1), jakož i pravidel 48, 49 a 96 nařízení (ES) č. 2868/952 (2), porušení článků 78 a 78a nařízení č. 40/94, porušení zásady, podle které je úřad vázán svým rozhodnutím, a porušení zásady přiměřenosti.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
 (2) Nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 300, s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 189).


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/43
 Žaloba podaná dne 3. listopadu 2015 – Chic Investments v. OHIM (eSMOKINGWORLD)
 (Věc T-617/15)
 (2016/C 016/51)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Chic Investments sp. z o.o. (Poznaň, Polsko) (zástupce: K. Jarosiński, radca prawny)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvek „eSMOKINGWORLD“ – přihláška č. 12 581 741
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí pátého odvolacího senátu OHIM ze dne 25. června 2015, ve věci R 3227/2014-5
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 v celém rozsahu zrušil rozhodnutí pátého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu ze dne 25. června 2015;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení, včetně nákladů odvolacího řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 Porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení č. 207/2009;
 —
 Porušení článku 75 nařízení č. 207/2009.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/16
 Žaloba podaná dne 9. ledna 2008 – Komise Evropských společenství v. Finská republika
 (Věc C-10/08)
 (2008/C 79/29)
 Jednací jazyk: finština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: I. Koskinen a D. Triantafyllou)
 Žalovaná: Finská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že Finská republika tím, že ponechala v platnosti ustanovení článku 5 Autoverolaki (zákon o dani z motorových vozidel) a čl. 102 odst. 1 čtvrtého pododstavce Arvonlisäverolaki (zákon o DPH) v rozsahu, v němž při zdanění motorových vozidel používá na motorová vozidla s datem výroby méně než 3 měsíce stejnou daňovou hodnotu jako na nová vozidla a na motorová vozidla s datem výroby méně než 6 měsíců používá stupnici, podle které se hodnota vozidel sníží o 0,8 % měsíčně v případech, kdy bylo zjištěno, že na finském trhu se nevyskytují vozidla stejného druhu, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 90 ES, a rovněž určit, že Finská republika tím, že povoluje odpočet daně stanovené v článku 5 autoverolaki z DPH k zaplacení při prodeji motorového vozidla; nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 17 odst. 1 a 2 šesté směrnice Rady 77/388/EHS (1), který byl nahrazen a nově zformulován články 167 a 168 směrnice Rady 2006/112/ES (2).
 —
 uložit Finské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Když je dovozce motorového vozidla ve Finsku plátcem DPH, musí podle článku 5 Autoverlaki odvést celním úřadům daň z přidané hodnoty vyměřovanou z daně z motorových vozidel (dále jen „elv“), jelikož si však podle čl. 102 odst. 1 čtvrtého pododstavce Arvonlisäverolaki může odečíst DPH zaplacenou při prodeji motorového vozidla, nezůstane elv v hodnotě motorového vozidla. Odvedenou elv tedy nebude nést spotřebitel. Pokud soukromá osoba ve Finsku poprvé registruje motorové vozidlo, je povinna odvést elv celním úřadům, nemá však právo ji poté odpočíst. Tento systém, který rozlišuje mezi prodejem v rámci zdanitelné hospodářské činnosti přičitatelné osobě podléhající DPH na různých obchodních stupních a nabytím konečným spotřebitelem v jiných členských státech, znamená, že elv, která byla uložena na vozidlo, jež nabyla soukromá osoba v jiném členském státě a ve Finsku bylo poprvé registrováno, bude pravděpodobně vyšší než zůstatková elv z hodnoty stejného, již ve Finsku registrovaného ojetého vozidla, pokud byla osoba podléhající dani z motorových vozidel i osobou podléhající DPH a pokud se vozidlo prodalo v souvislosti se zdanitelnou hospodářskou činností, jelikož v posledním případě neobsahuje hodnota vozidla kvůli úplnému odpisu žádnou elv, a porušuje tím článek 90 ES.
 Soudní dvůr již rozhodl v rozsudku Siilin, C-101/10, že elv není daní z přidané hodnoty ve smyslu šesté směrnice o DPH. Právo podle finského Arvonlisäverolaki, odpočíst si elv v rámci zdanitelné hospodářské činnosti z DPH, porušuje šestou směrnici 77/388/EHS o DPH, na základě které je možné od DPH odpočítat pouze DPH.
 Podle finského Autoverlaki se nesnižuje hodnota vozidel, která se používají kratší dobu než 3 měsíce, taková vozidla jsou naopak zdaňována jako nová vozidla. Hodnota vozidla však začíná klesat hned, když se prodá nebo začne používat. Skutečnost, že ojetá motorová vozidla s datem výroby méně než 3 měsíce jsou zdaňována ze stejné hodnoty jako nová vozidla, porušuje článek 90 ES. Také právní úprava podle Autoverlaki, že se na ojetá motorová vozidla stará tři až šest měsíců uplatní stupnice, podle které se hodnota vozidla sníží o 0,8 % měsíčně v případech, kdy se zjistilo, že finský trh neobsahuje stejná motorová vozidla, porušuje článek 90 ES, protože se touto lineární stupnicí s měsíčním snižováním hodnoty o 0,8 % nemůže zaručit, že výše vybrané daně v žádném případě nepřekročí výši zůstatkové daně, která je zahrnuta v hodnotě odpovídajících, již ve Finsku registrovaných, vozidel.
 (1) Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).
 (2) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 18. března 2014 – Staatssecretaris van Financiën v. Het Oudeland Beheer BV
 (Věc C-128/14)
 2014/C 159/21
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatel v řízení o kasačním opravném prostředku: Staatssecretaris van Financiën
 Odpůrkyně v řízení o kasačním opravném prostředku: Het Oudeland Beheer BV
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba vykládat čl. 11 část A odst. 1 písm. b) šesté směrnice (1) tak, že u dodání ve smyslu čl. 5 odst. 7 písm. a) šesté směrnice nepatří k základu daně nákladová cena pozemků nebo jiných materiálů, za které osoba povinná k dani zaplatila DPH při jejich nabytí – v projednávaném případě na základě zřízení věcného práva na užívání nemovité věci? Je tomu jinak, pokud osoba povinná k dani odečetla při pořízení věci tuto DPH na základě vnitrostátních právních předpisů – nezávisle na tom, zda jsou tyto právní předpisy v souladu s šestou směrnicí?
 2)
 Je třeba v případě, jako je projednávaný případ, ve kterém došlo k nabytí pozemku s rozestavěnou budovou v souvislosti se zřízením věcného práva ve smyslu čl. 5 odst. 3 písm. b) šesté směrnice, vykládat čl. 11 část A odst. 1 písm. b) této směrnice v tom smyslu, že hodnota dědičného nájmu, tzn. hodnota částek, které je třeba ročně uhradit během doby platnosti nebo také během zbývající doby platnosti věcného práva, náleží k základu daně dodání ve smyslu čl. 5 odst. 7 písm. a) šesté směrnice?
 (1) Šestá směrnice Rady ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 25.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 27/48
 Rozsudek Tribunálu ze dne 8. prosince 2015 – Compagnie générale des établissements Michelin v. OHIM – Continental Reifen Deutschland (XKING)
 (Věc T-525/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství XKING - Starší národní obrazová ochranná známka X - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 (2016/C 027/59)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Compagnie générale des établissements Michelin (Clermont-Ferrand, Francie) (zástupci: původně L. Carlini, poté E. Carrillo, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupcei: M. Fischer, agent)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Continental Reifen Deutschland GmbH (Hannover, Německo) (zástupci: S. Gillert, K. Vanden Bossche, B. Köhn-Gerdes a J. Schumacher, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 5. května 2014 (věc R 1522/2013-4) týkajícímu se námitkového řízení mezi Compagnie générale des établissements Michelin a Continental Reifen Deutschland GmbH.
 Výrok
 1.
 Rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 5. května 2014 (věc R 1522/2013-4) se zrušuje.
 2.
 OHIM ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené ze strany Compagnie générale des établissements Michelin.
 3.
 Continental Reifen Deutschland GmbH ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 303, 8.9.2014.


text:
 15.10.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 257/18
 Žaloba podaná dne 26. srpna 2005 – Movimondo ONLUS v. Komise Evropských společenství
 (Věc T-329/05)
 (2005/C 257/33)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Movimondo ONLUS (Řím, Itálie) (Zástupci: Paolo Vitali, Giulia Verusio, Gian Michele Roberti a Alessandra Franchi, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhy žalobkyně
 —
 určit, že Komise Evropských společenství (Služba ECHO) nesplnila své smluvní povinnosti vyplývající z dohod o subvencování (Grant Agreements) uzavřených na základě rámcové dohody o partnerství (Framework Partnership Agreement) číslo 3-314, a v důsledku toho
 —
 uložit Komisi Evropských společenství, aby zaplatila Movimondo následující částky:
 —
 36 500,51 eur týkajících se projektu MAGUINDANAO: ECHO/PHL/210/02003 zvýšených o úroky z prodlení od 25. září 2004;
 —
 150 000,00 eur týkajících se projektu ECHO 9 PALESTINE: ECHO/TPS/210/2003/08018 zvýšených o úroky z prodlení od 16. září 2004;
 —
 52 500,00 eur týkajících se projektu DIPECHO INDE: ECHO/TPS/210/2003/03005 zvýšených o úroky z prodlení od 24. března 2005;
 —
 50 865,96 eur týkajících se projektu ECHO LIBAN: ECHO/TPS/210/2003/08020 zvýšených o úroky z prodlení od 15. srpna 2005;
 —
 119 485,70 eur týkajících se projektu ECHO BAJO YUNA: ECHO/CR/BUD/2004/01006 zvýšených o úroky z prodlení od 12. června 2005;
 —
 28 500,00 eur splatných pro projekt ECHO RUNDU II: ECHO/AGO/BUD/2004/01018 zvýšených o úroky z prodlení od 13. července 2005;
 —
 70 085,00 eur týkajících se projektu ECHO SAMANA': ECHO/DOM/BUD/2004/01001 zvýšených o úroky z prodlení od 16. května 2005;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Podpůrně:
 —
 zrušit rozhodnutí o přerušení lhůt pro platbu obsažené v dopise ze dne 17. června 2005 generálního ředitele Antonia Cavacoa, Úřad pro humanitární pomoc ECHO 3 (Ref. D 6613), jehož předmětem je „příkaz vyplatit Movimondo částky, které jí ještě nebyly vyplaceny“ („injunction to pay outstanding payments due to Movimondo“), a v důsledku toho uložit Komisi Evropských společenství, aby Movimondo zaplatila výše uvedené částky;
 —
 uložit Komisi Evropských společenství náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Touto žalobou žalující společnost – nevládní organizace pro spolupráci a mezinárodní solidaritu – navrhuje na základě článku 238 ES uložit Komisi Evropských společenství zaplatit částky splatné na základě smluvních povinností vyplývajících z různých dohod o subvencování (Grant Agreements) uzavřených na základě rámcové dohody o partnerství (Framework Partnership Agreement) číslo 3-314, která vstoupila v platnost dne 1. prosince 2003 a jejímž předmětem je financování Komisí humanitárních zásahů, které byly řádně uskutečněny a odůvodněny, pokud jde o účtový rozvrh.
 Podpůrně žalobkyně rovněž navrhuje na základě čl. 230 čtvrtého pododstavce ES zrušit rozhodnutí o přerušení lhůt pro platbu obsažené v dopise ze dne 17. června 2005 generálního ředitele Antonia Cavacoa, Úřad pro humanitární pomoc ECHO 3 (Ref. D 6613), jehož předmětem je „příkaz vyplatit Movimondo částky, které jí ještě nebyly vyplaceny“ („injunction to pay outstanding payments due to Movimondo“), a rozhodnutí ze dne 27. července 2005 generálního ředitele Antonia Cavacoa, Úřad pro humanitární pomoc ECHO 3 (Ref. D 8136).
 Na podporu své žaloby, kterou se domáhá zrušení rozhodnutí o přerušení lhůt pro platbu obsaženého v dopise ze dne 17. června 2005, se žalobkyně dovolává zejména tří žalobních důvodů.
 Prvním žalobním důvodem uplatňuje, že tím, že služby ECHO rozhodly o přerušení lhůt pro platbu, se dopustily zneužití pravomoci, když vzaly za právní základ napadeného rozhodnutí čl. 106 odst. 4 nařízení č. 2342/2002 (1) nad rámec zvláštních případů a podmínek stanovených tímto ustanovením. Druhým žalobním důvodem se dovolává nedostatku odůvodnění napadených rozhodnutí v rozporu s článkem 253 ES a čl. 106 odst. 4 nařízení č. 2342/2002; konečně třetím žalobním důvodem se rovněž z procesního hlediska dovolává porušení čl. 106 odst. 4 uvedeného nařízení z důvodu, že služby ECHO neinformovaly Movimondo o přerušení přímo.
 Naproti tomu se žalobkyně na podporu své žaloby na neplatnost rozhodnutí ze dne 27. července 2005 dovolává čtyř žalobních důvodů.
 Prvním žalobním důvodem se dovolává nedostatku odůvodnění napadeného rozhodnutí; druhým žalobním důvodem se dovolává porušení obecné zásady presumpce neviny, jakož i porušení práv obhajoby, jelikož služby ECHO ji neinformovaly o opatřeních, která zamýšlely v tomto ohledu přijmout, a jelikož jí nedaly možnost být vyslechnuta v této souvislosti. Třetím žalobním důvodem se dovolává porušení čl. 106 odst. 4 nařízení č. 2342/2002 a rovněž uplatňuje, že se služby ECHO dopustily zneužití pravomoci. Konečně čtvrtým žalobním důvodem se žalobkyně dovolává porušení zásady ochrany legitimního očekávání.
 (1) Nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 357, 31.12.2002, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 145).


text:
 21.9.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 274/15
 Žaloba podaná dne 18. července 2013 — Rada Evropské unie v. Evropská komise
 (Věc C-409/13)
 2013/C 274/27
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Rada Evropské unie (zástupci: G. Maganza, A. de Gregorio Merino a I. Gurov, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise ze dne 8. května 2013, kterým rozhodla vzít zpět svůj návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o obecných ustanoveních pro makrofinanční pomoc třetím zemím,
 —
 uložit Evropské komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby na zrušení rozhodnutí Komise o zpětvzetí návrhu nařízení v pozdní fázi prvního čtení řádného legislativního postupu předkládá Rada tři žalobní důvody.
 Zaprvé Rada tvrdí, že zpětvzetí návrhu nařízení je závažným porušením zásady svěřených pravomocí zakotvené v čl. 13 odst. 2 SEU, jakož i zásady institucionální rovnováhy. Podle Rady žádné ustanovení Smluv výslovně Komisi nesvěřuje obecnou pravomoc vzít zpět návrh, který předložila unijnímu zákonodárci. I když však Rada nepopírá existenci takové pravomoci ke zpětvzetí na základě čl. 293 odst. 2 SFEU, Komise ji nemůže vykonávat diskrečním nebo zneužívajícím způsobem. Rada se domnívá, že zpětvzetí takového návrhu ve velmi pokročilé fázi legislativního postupu se rovná přiznání Komisi určité formy práva veta vůči unijnímu spoluzákonodárci. V důsledku toho je Komise postavena na stejnou úroveň jako unijní spoluzákonodárci, což vede ke zneužití běžného legislativního postupu stanoveného v článku 294 SFEU, překračuje pravomoc legislativní iniciativy Komise stanovenou v čl. 293 odst. 2 SFEU a zbavuje užitečného účinku právo Rady změnit návrh stanovené v čl. 293 odst. 1 SFEU. Mimoto je podle Rady takový výkon pravomoci ke zpětvzetí v rozporu s čl. 10 odst. 1 a 2 SFEU, neboť Komise již není orgánem pověřeným výkonnou funkcí, nýbrž se účastní legislativního postupu na stejné úrovni jako orgány, které mají demokratickou legitimitu.
 Zadruhé zpětvzetí návrhu nařízení je rovněž porušením zásady loajální spolupráce uvedené v čl. 13 odst. 2 SEU. Rada tvrdí, že zpětvzetí návrhu nařízení bylo učiněno velmi pozdě. Po četných tripartitních jednáních, která se konala během fáze prvního čtení („trialogy“), Komise přesto vzala zpět svůj návrh nařízení v den, kdy Parlament a Rada měly parafovat dohodu, které dosáhly. Dále Rada Komisi vytýká, že před zpětvzetím návrhu nevyčerpala všechny procesní možnosti existující v jednacím řádu Rady.
 Konečně Rada tvrdí, že napadený akt o zpětvzetí nesplňuje požadavek odůvodnění aktů uvedený v čl. 296 druhém pododstavci SFEU. Rada Komisi vytýká, že její rozhodnutí o zpětvzetí neobsahuje žádné vysvětlení a že toto rozhodnutí nezveřejnila.


text:
 21.11.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/40
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 7. října 2009 — Vischim v. Komise
 (Věc T-380/06) (1)
 („Přípravky na ochranu rostlin - Účinná látka chlorthalonil - Změna podmínek pro zařazení do přílohy I směrnice 91/414/EHS - Směrnice 2006/76/ES - Zpětná účinnost - Neexistence přechodného období - Právní jistota - Legitimní očekávání - Zásada rovného zacházení“)
 2009/C 282/75
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Vischim Srl (Cesano Maderno, Itálie) (zástupci: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: L. Parpala a B. Doherty, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení čl. 2 druhého pododstavce směrnice Komise 2006/76/ES ze dne 22. září 2006, kterou se mění směrnice Rady 91/414/EHS, pokud jde o specifikaci účinné látky chlorthalonil (Úř. věst. L 263, s. 9).
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Vischim Srl se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


text:
 16.4.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 93/25
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 15. února 2005
 ve věci T-169/02, Cervecería Modelo, SA de CV proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška obrazové ochranné známky Společenství, která představuje pivní láhev a obsahuje slovní prvek „negra modelo“ - Starší národní obrazová ochranná známka Modelo - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94)
 (2005/C 93/50)
 Jednací jazyk: španělština
 Ve věci T-169/02, Cervecería Modelo, SA de CV, se sídlem v Mexiku (Mexiko), zastoupené C. Lemou Devesou a A. Velázquezem Ibáñezem, advokáty, proti Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) (zmocněnci: J. Crespo Carillo a I. de Medrano Caballero), přičemž druhým účastníkem řízení před odvolacím senátem OHIM, který je vedlejším účastníkem před Soudem, je Modelo Continente Hipermercados, SA, se sídlem v Senhora da Hora (Portugalsko), zastoupená N. Cruzem, J. Pimentou a T. Colaçou Diasem, advokáty, jejímž předmětem je žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 6. března 2002 (věc R 536/2001-3 a R 674/2001-3), které se týká námitkového řízení mezi Cervecería Modelo, SA de CV a Modelo Continente Hipermercados, SA, Soud (první senát), ve složení B. Vesterdorf, předseda, a P. Mengozzi a I. Labucka, soudci, vedoucí soudní kanceláře: H. Jung, vydal dne 15. února 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Žalobkyni se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 180, 27.7.2002.


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/5
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 14. června 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Audiencia Provincial de Barcelona — Španělsko) — Banco Español de Crédito, SA v. Joaquín Calderón Camino
 (Věc C-618/10) (1)
 (Směrnice 93/13/EHS - Spotřebitelské smlouvy - Zneužívající klauzule o úrocích z prodlení - Řízení o platebním rozkazu - Pravomoci vnitrostátního soudu)
 2012/C 227/06
 Jednací jazyk: španělština
 Předkládající soud
 Audiencia Provincial de Barcelona
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Banco Español de Crédito, SA
 Žalovaný: Joaquín Calderón Camino
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Audiencia Provincial de Barcelona — Výklad čl. 6 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288), čl. 11 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (Úř. věst. L 149, s. 22), článku 5, čl. 6 odst. 2 a článků 7 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. L 133, s. 66) a článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/22/ES ze dne 23. dubna 2009 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů (Úř. věst. L 110, s. 30) — Spotřebitelský úvěr — Úroky v případě opožděné platby — Zneužívající klauzule — Řízení o platebním rozkazu — Pravomoc vnitrostátního soudu
 Výrok
 1)
 Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je úprava dotčená v původním řízení, která neumožňuje soudu, jemuž je předložen návrh na vydání platebního rozkazu, aby bez námitky podané spotřebitelem posoudil z úřední povinnosti a limine či v jakémkoli jiném stadiu řízení zneužívající charakter klauzule o úrocích z prodlení obsažené ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím či poskytovatelem a spotřebitelem, ačkoli má pro tyto účely k dispozici potřebné informace o právním a skutkovém stavu.
 2)
 Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, jako je článek 83 nařízení s mocí zákona 1/2007 o přepracovaném znění obecného zákona o ochraně spotřebitelů a uživatelů a souvisejících zákonů (Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias) ze dne 16. listopadu 2007, jež vnitrostátnímu soudu umožňuje, aby při rozhodnutí o neplatnosti zneužívající klauzule ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem doplnil uvedenou smlouvu tak, že změní obsah této klauzule.
 (1) Úř. věst. C 95, 26.3.2011.


text:
 12.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 220/6
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 16. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Irsko
 (Věc C-554/07) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Daň z přidané hodnoty - Směrnice 2006/112/ES - Články 2, 9 a 13 - Hospodářská činnost vykonávaná státem, místními orgány a jinými veřejnoprávními subjekty - Osvobození od daně“)
 2009/C 220/09
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a M. Afonso, zmocněnci)
 Žalované: Irsko (zástupci: D. O'Hagan, E. Fitzsimons a N. Travers, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nesprávné provedení článku 13 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osvobození od daně každé hospodářské činnosti vykonávané státem, místními orgány a jinými veřejnoprávními subjekty
 Výrok
 1)
 Irsko tím, že ve vnitrostátní právní úpravě nezavedlo obecné ustanovení, podle něhož dani z přidané hodnoty podléhají hospodářské činnosti vykonávané veřejnoprávními subjekty, při nichž nevystupují jako orgány veřejné moci;
 tím, že ve vnitrostátní právní úpravě nezavedlo ani obecné ustanovení, podle něhož dani z přidané hodnoty podléhají veřejnoprávní subjekty vystupující jako orgány veřejné moci, pokud by zacházení s nimi jako s osobami nepovinnými k dani mohlo vést k výraznému narušení hospodářské soutěže, ani nezavedlo žádné kritérium umožňující v tomto ohledu vymezit rámec pro výkon posuzovací pravomoci ministerstva financí;
 tím, že ve vnitrostátní právní úpravě nezavedlo obecné ustanovení, podle něhož dani z přidané hodnoty podléhají veřejnoprávní subjekty vykonávající činnosti vyjmenované v příloze I směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, nejsou-li tyto činnosti uskutečňovány v zanedbatelné míře,
 nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 2, 9 a13 této směrnice.
 2)
 Irsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 51, 23.2.2008.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/2
 Seznamy pro účely sestavení soudních kolegií
 (2007/C 269/04)
 Soudní dvůr během své schůze konané dne 9. října 2007 sestavil seznamy, uvedené v čl. 11c odst. 2 druhém pododstavci jednacího řádu, pro účely sestavení senátů, v nichž zasedají tři soudci, následovně:
 Pátý senát
 p. Schintgen
 p. Borg Barthet
 p. Ilešič
 p. Levits
 Šestý senát
 p. Schiemann
 p. Makarczyk
 p. Kūris
 p. Bonichot
 pí Toader
 Sedmý senát
 p. Cunha Rodrigues
 p. Klučka
 p. O'Caoimh
 pí Lindh
 p. Arabadžev
 Osmý senát
 pí Silva de Lapuerta
 p. Juhász
 p. Malenovský
 p. von Danwitz


text:
 10.6.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 175/13
 Rozsudek Soudního dvora (šestého senátu) ze dne 10. dubna 2014 – Evropská komise v. Maďarsko
 (Věc C-115/13) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů - Směrnice 92/83/EHS - Stanovení sazeb spotřební daně - Výroba lihu v lihovaru ze surovin dodaných soukromými pěstiteli podléhající sazbě spotřební daně rovnající se 0 - Osvobození lihu vyrobeného jednotlivci od spotřební daně“)
 2014/C 175/14
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: C. Barslev a A. Sipos, zmocněnci)
 Žalovaný: Maďarsko (zástupci: M. Z. Fehér, K. Szíjjártó a K. Molnár, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem – Porušení článků 19 až 21 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 21; Zvl. vyd. 09/01, s. 206) ve spojení s čl. 22 odst. 7 téže směrnice a s čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316, s. 29; Zvl. vyd. 09/01, s. 213) – Stanovení spotřební daně – Výroba lihu v lihovaru ze surovin dodaných soukromými pěstiteli podléhající sazbě spotřební daně rovnající se 0 – Osvobození lihu vyrobeného jednotlivci od spotřební daně
 Výrok
 1)
 Maďarsko tím, že přijalo a uplatňovalo právní předpisy, podle kterých se za podmínek stanovených těmito předpisy stanoví sazba spotřební daně z lihu vyrobeného v lihovaru ze surovin dodaných soukromými pěstiteli na 0 a osvobozuje od spotřební daně líh vyrobený jednotlivci, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z článků 19 až 21 směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů, ve znění Aktu o podmínkách přistoupení Bulharské republiky a Rumunska a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie, ve spojení s čl. 22 odst. 7 téže směrnice a s čl. 3 odst. 1 směrnice Rady 92/84/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřební daně z alkoholu a alkoholických nápojů.
 2)
 Maďarsku se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 129, 04.05.2013.


text:
 9.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 371/42
 Žaloba podaná dne 17. září 2015 – Regent University v. OHIM – Regent’s College (REGENT UNIVERSITY)
 (Věc T-538/15)
 (2015/C 371/43)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Regent University (Virginia Beach, Spojené státy) (zástupci: D. Wilkinson, Solicitor a E. Himsworth, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Regent’s College (Londýn, Spojené království)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Majitelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Slovní ochranná známka Společenství „REGENT UNIVERSITY“ – Zápis ochranné známky Společenství č. 4 7 11 594
 Řízení před OHIM: Řízení o prohlášení neplatnosti
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 6. července 2015, ve věci R 1859/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 napadené rozhodnutí zrušil;
 —
 vrátil věc odvolacímu senátu k dalšímu posouzení;
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které žalobkyni vznikly v řízení před odvolacím senátem;
 —
 uložil subjektu, který navrhuje prohlášení neplatnosti, náhradu nákladů řízení, včetně nákladů, které žalobkyni vznikly v řízení před odvolacím senátem, pokud bude subjekt, který navrhuje prohlášení neplatnosti, v tomto řízení vedlejším účastníkem.
 Dovolávaný žalobní důvod
 —
 Porušení čl. 53 odst. 1 ve spojení s čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009.