text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/17
 Kasační opravný prostředek podaný dne 3. září 2010 Volkerem Mauerhoferem proti rozsudku Tribunálu (třetího senátu) vydanému dne 29. června 2010 ve věci T-515/08, Volker Mauerhofer v. Evropská komise
 (Věc C-433/10 P)
 ()
 2010/C 301/24
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Volker Mauerhofer (zástupce: J. Schartmüller, Rechtsanwalt)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek (navrhovatele)
 Navrhovatel žádá, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadené usnesení;
 —
 rozhodl s konečnou platností ve věci a zrušil napadené opatření nebo podpůrně vrátil věc zpět Tribunálu, aby rozhodl ve věci, a
 —
 přiznal mu na základě své neomezené pravomoci částku ve výši 5 500 EUR jako náhradu škody za finanční ztrátu vyplývající z protiprávního jednání při přijímání napadeného opatření a z neexistence příslušných pokynů vedoucímu týmu (odborník 1);
 —
 nařídil, aby Podpůrný tým pro rámcovou smlouvu předložil obdržený Formulář o posouzení dodavatele týkající se sporného projektu;
 —
 nařídil odpůrkyni náhradu nákladů řízení vynaložených v řízení v prvním stupni i v řízení o kasačním opravném prostředku.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel tvrdí, že napadené usnesení by mělo být zrušeno z následujících důvodů:
 —
 zkreslení údajů týkajících se jazykového posouzení příspěvku navrhovatele;
 —
 neodpovídající analýzy důvodů napadeného usnesení týkajících se jazykového posouzení;
 —
 nedostatečné analýzy záležitosti týkající se výkonu odpůrkyně;
 —
 neoprávněného předpokladu, že napadené rozhodnutí nemá vliv na postavení navrhovatele jako třetí osoby;
 —
 neoprávněného předpokladu, že napadené opatření nemělo žádný zvláštní vliv na právní postavení navrhovatele;
 —
 neoprávněného předpokladu, že napadené opatření nebylo přijato odpůrkyní při výkonu jejích pravomocí jako veřejnoprávního orgánu;
 —
 neoprávněného předpokladu, že napadené opatření bylo formálně schváleno včas a správně;
 —
 protiprávního narušení zájmů navrhovatele tím, že se nepostupovalo předepsaným způsobem;
 —
 porušení obecné zásady práva Společenství o rovném zacházení a porušení základních práv navrhovatele;
 —
 neoprávněného předpokladu o „nepodstatné změně při rozdělování dnů mezi odborníky“;
 —
 porušení obecných práv Společenství na spravedlivý proces.


text:
 4.6.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 124/17
 ROZSUDEK SOUDU
 ze dne 19. prosince 2008
 ve spojených věcech E-11/07 a E-1/08 Olga Rindal (věc E-11/07); Therese Slinning, zastoupená zákonným zástupcem Oslavem Slinningem (věc E-1/08) a norský stát zastoupený Radou pro osvobození a odvolání v otázkách lékařského ošetření v zahraničí;
 (Sociální zabezpečení – Volný pohyb služeb – Vnitrostátní systémy zdravotního pojištění – Výdaje na ústavní péči vynaložené v jiném státě EHP – Experimentální či pokusné ošetření)
 2009/C 124/07
 Ve spojených věcech E-11/07 a E-1/08 Olga Rindal (věc E-11/07) a Therese Slinning (věc E-1/08) a norský stát zastoupeným Radou pro osvobození a odvolání v otázkách lékařského ošetření v zahraničí – ŽÁDOST Soudu předložená soudem Borgarting lagmannsrett (odvolací soud Borgarting) a soudem Oslo tingrett (okresní soud Oslo), která se týká výkladu pravidel volného pohybu služeb v rámci Evropského hospodářského prostoru, a zejména článků 36 a 37 Dohody o EHP a článku 22 nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství do Dohody o EHP protokolem 1 k této dohodě, vynesl Soud ve složení: Carl Baudenbacher, předseda a soudce zpravodaj, Henrik Bull a Thorgeir Örlygsson, soudci, dne 19. prosince 2008 rozsudek, jehož výrok zní:
 1.
 V souladu s články 36 a 37 Dohody o EHP je přípustné odmítnout úhradu nákladů na lékařské ošetření v zahraničí, které je podle mezinárodních lékařských norem nutno považovat za ošetření experimentální či pokusné, pokud neexistuje nárok na poskytnutí daného lékařského ošetření v domovském státě občana, který nárok uplatňuje. Za prvé tomu tak bude v případě, že systém náhrady výdajů za lékařské ošetření v zahraničí nebude pro osoby, které jsou lékařsky ošetřeny v zahraničí, představovat větší břemeno než pro osoby, které budou lékařsky ošetřeny v nemocnicích, jež jsou součástí systému sociálního zabezpečení domovského státu. Za druhé tomu tak bude v případě, že toto větší břemeno bude vyplývat pouze ze skutečnosti, že jsou použity nezbytné a odůvodněné prostředky k tomu, aby se dosáhlo cílů, jež mohou řádně odůvodnit omezení volného pohybu služeb ústavní zdravotní péče.
 2.
 Je bezvýznamné, že daná léčebná metoda je uznávána a zdokumentována na mezinárodní úrovni u jiných zdravotních indikací, než které daný pacient vykazuje.
 Pro odpověď na první otázku je bezvýznamné, že daná léčebná metoda musí být považována za zavedenou v domovském státě, který ji poskytuje pouze v rámci výzkumných projektů nebo výjimečně v závislosti na jednotlivém případu. Není významné ani to, že daný domovský stát zvažuje její zavedení v budoucnu.
 3.
 V souladu s články 36 a 37 Dohody o EHP je přípustné odmítnout úhradu nákladů za nemocniční ošetření v zahraničí, pokud pacient může ve svém domovském státě obdržet odpovídající lékařské ošetření při použití uznávaných mezinárodních metod během doby, která je z lékařského hlediska přijatelná.
 Pro odpověď na třetí otázku je bezvýznamné, že pacientovi, který se rozhodl pro lékařské ošetření v zahraničí a upřednostňuje ho před léčbou v domovském státě, nebudou hrazeny náklady za lékařské ošetření v zahraničí ve stejném rozsahu, v jakém by ho stála odpovídající léčba v domovském státě.
 4.
 Pro odpovědi na první otázku a první odstavec třetí otázky je bezvýznamné, že
 —
 domovský stát lékařské ošetření poskytované v zahraničí v podstatě nenabízí;
 —
 pacientovi dané lékařské ošetření v jeho domovském státě v podstatě nebylo nabídnuto, protože za účelem takového ošetření nikdy nebyl vyšetřen, a to i pokud je zde poskytováno;
 —
 pacient byl ve svém domovském státě vyšetřen, ale nebyl mu nabídnut další chirurgický zákrok, protože takové ošetření se nepovažuje pro daného pacienta za průkazně prospěšné;
 —
 lékařské ošetření v zahraničí skutečně vedlo ke zlepšení zdravotního stavu daného pacienta.
 Pro první odstavec třetí otázky však může být významné, že danému pacientovi nebylo během doby, která je z lékařského hlediska přijatelná, nabídnuto odpovídající lékařské ošetření v jeho domovském státě. Tak je tomu v případě, že domovský stát odmítá uhradit ošetření v zahraničí v situaci, kdy během doby, která je z lékařského hlediska přijatelná, nesplnil povinnost poskytnout pacientovi ošetření v jedné ze svých nemocnic, která mu vyplývá z jeho právních předpisů o sociálním zabezpečení.

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 6.8.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 193/25
 ROZSUDEK SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 31. května 2005
 ve věci T-294/03, Jean-Louis Gibault proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Otevřené výběrové řízení - Nezapsání na seznam úspěšných kandidátů - Nedostatek odůvodnění - Diskriminace podle státní příslušnosti)
 (2005/C 193/40)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-294/03, Jean-Louis Gibault, s bydlištěm ve Wattrelos (Francie), zastoupený F. Tuytschaeverem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnec: J. Currall, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je žádost o zrušení rozhodnutí komise otevřeného výběrového řízení COM/A/6/01 nezapsat žalobce na seznam úspěšných kandidátů, Soud (první senát), ve složení J. D. Cooke, předseda, I. Labucka a V. Trstenjak, soudkyně; vedoucí soudní kanceláře: I. Natsinas, rada, vydal dne 31. května 2005 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1.
 Žaloba se zamítá jako neopodstatněná.
 2.
 Každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 251, 18.10.2003


text:
 3.3.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 65/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Augstākās tiesas Senāta (Lotyšská republika) dne 4. ledna 2012 — Nadežda Riežniece v. Zemkopības ministrija (Lotyšská republika), Lauku atbalsta dienests
 (Věc C-7/12)
 2012/C 65/17
 Jednací jazyk: lotyština
 Předkládající soud
 Augstākās tiesas Senāta
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Nadežda Riežniece
 Žalovaní: Zemkopības ministrija (Lotyšská republika), Lauku atbalsta dienests
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/73/ES ze dne 23. září 2002 (1), kterou se mění směrnice Rady 76/207/EHS o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a postupu v zaměstnání a o pracovní podmínky, a rámcové dohody o rodičovské dovolené, která je přílohou směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 (2) o rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS, vykládat v tom smyslu, že brání tomu, aby zaměstnavatel provedl jakýkoliv úkon (zejména hodnocení zaměstnance v jeho nepřítomnosti) vedoucí k tomu, že žena čerpající rodičovskou dovolenou může po návratu do zaměstnání ztratit své pracovní místo?
 2)
 Liší se odpověď na první otázku v případě, že důvodem pro takový úkon je skutečnost, že z důvodu hospodářské recese byla v členském státě provedena optimalizace počtu státních zaměstnanců a zrušena služební místa na všech správních orgánech daného členského státu?
 3)
 Je třeba považovat za nepřímou diskriminaci služební hodnocení práce a zásluh žalobkyně provedené na základě posledního ročního služebního hodnocení jejího výkonu služby jako státní zaměstnankyně a jejích výsledků před rodičovskou dovolenou v porovnání se služebním hodnocením práce a zásluh dalších státních zaměstnanců, kteří aktivně vykonávali službu (což jim nadto umožnilo zvýšit své zásluhy), provedeným na základě nových kritérií?
 (1) Úř. věst. L 269, s. 15.
 (2) Úř. věst. L 145, s. 4.


text:
 26.2.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 63/11
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 22. prosince 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg, Lucemburk) — Lucemburské velkovévodství, Administration de l'enregistrement et des domaines v. Pierre Feltgen (správce konkurzní podstaty společnosti Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
 (Věc C-116/10) (1)
 (Šestá směrnice o DPH - Osvobození - Článek 15 odst. 4 písm. a) a čl. 15 odst. 5 - Osvobození nájmu námořních lodí - Působnost)
 2011/C 63/20
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Lucemburské velkovévodství, Administration de l'enregistrement et des domaines
 Žalovaný: Pierre Feltgen (správce konkurzní podstaty společnosti Bacino Charter Company SA), Bacino Charter Company SA
 Předmět
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Výklad čl. 15 odst. 4 písm. a) a čl. 15 odst. 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23) — Osvobození nájmu námořních lodí — Osvobození podléhající podmínce, aby takové lodi byly určeny k plavbě na otevřeném moři a zajišťovaly přepravu cestujících za úplatu nebo byly využívány k obchodní či průmyslové činnosti nebo rybolovu
 Výrok
 Článek 15 odst. 5 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně, ve znění směrnice Rady 91/680/EHS ze dne 16. prosince 1991, musí být vykládán v tom smyslu, že se osvobození od daně z přidané hodnoty podle uvedeného ustanovení nevztahuje na poskytování služeb spočívajících v poskytování lodi s posádkou za úplatu k dispozici fyzickým osobám pro účely zábavních výletů na volné moře.
 (1) Úř. věst. C 113, 1.5.2010.


text:
 24.3.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 69/17
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 31. ledna 2007 – C v. Komise
 (Věc T-166/04) (1)
 („Úředníci - Splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudu - Žaloba na neplatnost - Nevydání rozhodnutí ve věci samé - Žaloba na náhradu škody - Nesprávný úřední postup - Ztráta příležitosti“)
 (2007/C 69/40)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: C (Brusel, Belgie) (zástupci: J. Sambon, P.-P. Van Gehuchten a P. Reyniers, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: C. Berardis-Kayser a L. Lozano Palacios, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak návrh na zrušení mlčky učiněného zamítnutí návrhu žalobce směřujícího ke splnění povinností vyplývajících z rozsudku vydaného Soudem dne [důvěrné] (2) ve věci [důvěrné], jakož i v případě potřeby rozhodnutí o zamítnutí jeho stížnosti ze dne 12. února 2004, a jednak návrh na náhradu majetkové a nemajetkové újmy, kterou údajně utrpěl.
 Výrok rozsudku
 1)
 O návrhových žádáních na neplatnost již nebude vydáno rozhodnutí.
 2)
 Komisi se ukládá zaplatit žalobci, panu C, částku 15 000 eur.
 3)
 Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 179, 10.7.2004.
 (2) Skryté důvěrné údaje.


text:
 29.9.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 295/3
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 19. července 2012 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Sozialgericht Würzburg — Německo) — Doris Reichel-Albert v. Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
 (Věc C-522/10) (1)
 (Sociální zabezpečení migrujících pracovníků - Nařízení (ES) č. 987/2009 - Článek 44 odst. 2 - Zkoumání nároku na starobní důchod - Zohlednění dob péče o děti získaných v jiném členském státě - Použitelnost - Článek 21 SFEU - Volný pohyb občanů)
 2012/C 295/05
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Sozialgericht Würzburg
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Doris Reichel-Albert
 Žalovaná: Deutsche Rentenversicherung Nordbayern
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Sozialgericht Würzburg — Výklad čl. 44 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení (Úř. věst. L 284, s. 1) — Podmínky zohlednění dob péče o děti vykonávané v jiném členském státě v rámci přezkumu nároku na starobní důchod — Vnitrostátní právní předpisy, které podmiňují zohlednění takových dob tím, že dotčená osoba v rámci dob povinného přispívání vykonávala během péče o dítě nebo bezprostředně před narozením dítěte zaměstnání nebo výdělečnou činnost, a které mohou mít za následek, že doba péče o děti nebude zohledněna ani v členském státě bydliště během doby péče o dítě ani v příslušné členském státě
 Výrok
 V takové situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, musí být článek 21 SFEU vykládán v tom smyslu, že příslušnému orgánu prvního členského státu ukládá povinnost zohlednit pro účely přiznání starobního důchodu doby věnované péči o dítě získané v druhém členském státě, jako by tyto doby byly získány na jeho vnitrostátním území osobou, která vykonávala výdělečnou činnost pouze v tomto prvním členském státě a která v okamžiku narození svých dětí přestala dočasně pracovat a zřídila si z čistě rodinných důvodů bydliště na území druhého členského státu.
 (1) Úř. věst. C 30, 29.1.2011.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/50
 Rozsudek Tribunálu ze dne 7. prosince 2011 — HTTS v. Rada
 (Věc T-562/10) (1)
 (Společná zahraniční a bezpečnostní politika - Omezující opatření přijatá vůči Íránu s cílem zabránit šíření jaderných zbraní - Zmrazení finančních prostředků - Žaloba na neplatnost - Povinnost uvést odůvodnění - Rozsudek pro zmeškání - Návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení - Nevydání rozhodnutí ve věci)
 (2012/C 25/96)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH (Hamburk, Německo), (zástupci: J. Kienzle a M. Schlingmann, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bishop a Z. Kupčová, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1) v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
 Výrok rozsudku
 1)
 Není namístě rozhodovat o návrzích Evropské komise a Spolkové republiky Německo na vstup do řízení.
 2)
 Nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společnosti HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping GmbH.
 3)
 Účinky nařízení č. 961/2010 v rozsahu, v němž se týká společnosti HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping, jsou zachovány po dobu nejvýše dvou měsíců ode dne vyhlášení tohoto rozsudku.
 4)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnosti HTTS Hanseatic Trade Trust & Shipping.
 (1) Úř. věst. C 46, 12.2.2011.


text:
 6.11.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 301/34
 Žaloba podaná dne 3. září 2010 — Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia a další v. Komise
 (Věc T-367/10)
 ()
 2010/C 301/58
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobci: Bloufin Touna Ellas Naftiki Etaireia (Atény, Řecko) Chrisderic (St Cyprien, Francie), André Sébastien Fortassier (Grau D’Agde, Francie) (zástupci: V. Akritidis a E. Petritsi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobců
 —
 zrušit nařízení Komise (EU) č. 498/2010 ze dne 9. června 2010, kterým se zakazuje rybolov tuňáka obecného plavidly s košelkovými nevody plujícími pod vlajkou Francie nebo Řecka nebo registrovanými ve Francii nebo Řecku v Atlantském oceánu východně od 45° z. d. a ve Středozemním moři (1);
 —
 uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení, které žalobcům vzniknou v průběhu tohoto řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby žalobci uvádějí tři žalobní důvody.
 Zaprvé tvrdí, že napadené nařízení bylo přijato v rozporu se zásadami rovného zacházení a zákazu diskriminace stanovenými v článku 18 SFEU, který zakazuje diskriminaci na základě státní příslušnosti, a v čl. 40 odst. 2 SFEU, který zakazuje diskriminaci mezi výrobci nebo spotřebiteli v zemědělském odvětví, jakož i v rozporu s obecnou zásadou práva Evropské unie ve smyslu čl. 21 odst. 2 Listiny základních práv a svobod Evropské unie.
 V tomto ohledu žalobci tvrdí, že Komise diskriminovala dvojím způsobem. Jednak zakázala další rybolov Řecka, Francie a Španělska (2) ještě před skončením období rybolovu, přičemž však úroveň vyčerpání řeckých kvót byla podstatně nižší než kvót Španělska. Jednak zatímco Komise informovala všechny tři členské státy EU, že rybolov bude skončen, vydala dvě různá závazná nařízení o skončení rybolovu, jedno pro Řecko a Francii a druhé pro Španělsko, které ve skutečnosti umožnilo španělské flotile pokračovat v rybolovu až do skončení období rybolovu. Žalobci tvrdí, že jim není znám žádný objektivní důvod, který by odůvodňoval takové rozdílné zacházení.
 Zadruhé žalobci uvádějí, že Komise porušila obecnou zásadu proporcionality stanovenou v čl. 5 odst. 4 SFEU a Protokolu č. 2 připojeném ke Smlouvě, která je potvrzena ustálenou judikaturou jako vyšší právní pravidlo na ochranu jednotlivce. Podle názoru žalobců Komise mohla přijmout přiměřenější opatření, aby zaručila, že členské státy EU budou respektovat systém nařízení (ES) č. 1224/2009 (3) a zákaz rybolovu tuňáka obecného, pokud národní kvóty dosáhnou kritickou hranici vyčerpání blížící se 100 %. Také mohla tuto činnost zakázat ke stejnému dni všem dotyčným členským státům EU.
 Zatřetí žalobci tvrdí, že napadené rozhodnutí bylo přijato v rozporu s obecnou zásadou řádné správy a povinnosti řádné péče, které jsou definovány ustálenou judikaturou a upraveny v článku 41 Listiny základních práv a svobod Evropské unie.
 (1) Úř. věst. L 142, s. 1
 (2) Nařízení Komise (EU) č. 508/2010 ze dne 14. června 2010, kterým se zakazuje rybolov pro plavidla lovící košelkovými nevody plující pod vlajkou Španělska nebo zaregistrovanými ve Španělsku, která loví tuňáka obecného v Atlantském oceánu východně od 45° západní délky a ve Středozemním moři (Úř. věst. L 149, s. 7).
 (3) Nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 ze dne 20. listopadu 2009 o zavedení kontrolního režimu Společenství k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky, o změně nařízení (ES) č. 847/96, (ES) č. 2371/2002, (ES) č. 811/2004, (ES) č. 768/2005, (ES) č. 2115/2005, (ES) č. 2166/2005, (ES) č. 388/2006, (ES) č. 509/2007, (ES) č. 676/2007, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 1300/2008 a (ES) č. 1342/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1627/94 a (ES) č. 1966/2006 (Úř. věst. L 343, s. 1).


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/15
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Tribunale di Trani dne 13. ledna 2010 — Vino Cosimo Damiano v. Poste Italiane SpA
 (Věc C-20/10)
 2010/C 134/24
 Jednací jazyk: italština
 Předkládající soud
 Tribunale di Trani
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Vino Cosimo Damiano
 Žalovaný: Poste Italiane SpA
 Předběžné otázky
 1)
 Brání ustanovení 8.3 rámcové dohody převzaté směrnicí 1999/70/ES vnitrostátní právní úpravě (jako je právní úprava stanovená čl. 2 odst. 1a legislativního nařízení č. 368/2001), která při provádění směrnice Rady 1999/70/ES (1) ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS zavedla do vnitrostátního právního řádu případ „bezdůvodnosti“ pro přijímání zaměstnanců společnosti SpA Poste Italiane na dobu určitou?
 2)
 Je pro odůvodnění snížení úrovně ve výše uvedeném právním předpisu v oblasti pracovních smluv na dobu určitou a z důvodu, že není uplatněn zákaz podle ustanovení 8.3 rámcové dohody převzaté směrnicí 1999/70/ES, dostatečné, aby italský zákonodárce sledoval jakýkoliv cíl, za předpokladu, že je odlišný od cíle provést uvedenou směrnici, nebo je nezbytné, aby byl tento cíl nejen hoden ochrany alespoň rovnocenné ochraně sledující uložení sankcí, ale aby byl i výslovně „stanovený“?
 3)
 Brání ustanovení 3.1 rámcové dohody převzaté směrnicí 1999/70/ES vnitrostátní právní úpravě (jako je právní úprava stanovená čl. 2 odst. 1a legislativního nařízení č. 368/2001), která při provádění směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS zavedla do vnitrostátního právního řádu případ „bezdůvodnosti“ pro přijímání zaměstnanců společnosti SpA Poste Italiane na dobu určitou?
 4)
 Brání obecná zásada Společenství zákazu diskriminace a rovnosti vnitrostátní právní úpravě (jako je právní úprava stanovená čl. 2 odst. 1a legislativního nařízení č. 368/2001), která při provádění směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS zavedla do vnitrostátního právního řádu případ „bezdůvodnosti“, který znevýhodňuje zaměstnance společnosti SpA Poste Italiane, co se týče nejen této společnosti, avšak i dalších podniků ve stejném nebo v jiném odvětví?
 5)
 Brání čl. 82 odst. 1 [ES] a čl. 86 odst. 1 a 2 [ES] vnitrostátní právní úpravě (jako je právní úprava stanovená čl. 2 odst. 1a legislativního nařízení č. 368/2001), která při provádění směrnice Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS zavedla do vnitrostátního právního řádu případ „bezdůvodnosti“ pouze ve prospěch společnosti SpA Poste Italiane (podniku s výhradně veřejnou kapitálovou účastí), a vyvolala tak domněnku zneužívání dominantního postavení?
 6)
 Je v případě kladné odpovědi na předchozí otázky vnitrostátní soud povinen nepoužít vnitrostátní právní předpisy, které jsou v rozporu s právním řádem Společenství?
 (1) Úř. věst. L 175, s. 43; Zvl. vyd. 05/03, s. 368.


text:
 29.3.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 79/5
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 14. února 2008 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Tribunal du travail de Bruxelles – Belgie) – Sophiane Gysen v. Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
 (Věc C-449/06) (1)
 (Úředníci - Odměna - Služební řád - Rodinné přídavky - Stanovení výše vnitrostátních rodinných přídavků - Určení pořadí dětí - Dítě zakládající nárok na rodinné přídavky podle služebního řádu)
 (2008/C 79/08)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Tribunal du travail de Bruxelles
 Účastnice původního řízení
 Žalobkyně: Sophiane Gysen
 Žalovaná: Groupe S-Caisse d'Assurances sociales pour indépendants
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce – Tribunal du travail de Bruxelles – Výklad článku 67 nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců těchto Společenství a kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise (služební řád) (Úř. věst. L 56, s. 1) – Rodinné přídavky – Přípustnost vnitrostátního režimu rodinných přídavků, který pro výpočet pořadí dětí, na které se vyplácejí rodinné přídavky, vylučuje děti, které zakládají nárok na přiznání rodinných přídavků podle služebního řádu – Právní kvalifikace služebního řádu úředníků ve vnitrostátním právu
 Výrok
 Nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 ze dne 29. února 1968, kterým se stanoví služební řád úředníků Evropských společenství a pracovní řád ostatních zaměstnanců těchto Společenství a kterým se zavádějí zvláštní opatření dočasně použitelná na úředníky Komise, ve znění nařízení Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 2074/83 ze dne 21. července 1983, má obecnou působnost, je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. S ohledem na přímou použitelnost uvedeného nařízení v právním řádu členských států musí být dítě zakládající nárok na rodinné přídavky na základě služebního řádu úředníků Evropských společenství pokládáno za dítě zakládající nárok na takové přídavky na základě vnitrostátního práva nebo mezinárodní úmluvy v oblasti sociálního zabezpečení platné v dotyčném členském státě.
 (1) Úř. věst. C 326, 30.12.2006.


text:
 10.12.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 315/13
 Žaloba podaná dne 26. září 2005 – Frankin a další v. Komise
 (Věc T-359/05)
 (2005/C 315/25)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Jacques Frankin (Sorée, Belgie) a další (zástupci: G. Bounéou a F. Frabetti, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobců
 —
 zrušit konkludentní rozhodnutí o odmítnutí pomoci podle článku 24 služebního řádu;
 —
 uložit Komisi solidární náhradu škody utrpěné na základě této skutečnosti žalobci;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobci; kteří jsou všichni úředníky nebo zaměstnanci Komise, požádali o převod svých práv na důchod nabytých v Belgii do systému Společenství v souladu s ustanoveními belgického zákona přijatého v roce 1991. V roce 2003 Belgie přijala nový zákon, který podle žalobců stanoví příznivější podmínky pro tento druh nových převodů. Nicméně, jelikož žalobci již převod svých práv uskutečnili, nemohli požívat výhod ustanovení zákona z roku 2003.
 Po informační schůzce, která se konala dne 9. prosince 2004, se žalobci dozvěděli, že Komise nemá v úmyslu pomoci svým úředníkům nebo dočasným zaměstnancům, aby dosáhli pro ně co nejuspokojivějšího převodu.
 Svou žalobou napadají toto rozhodnutí Komise, které kvalifikují jako odmítnutí pomoci podle článku 24 služebního řádu. Krom tohoto posledně jmenovaného článku se rovněž na podporu své žaloby dovolávají porušení zásady zákazu diskriminace, zákazu svévolného postupu, povinnosti odůvodnění, legitimního očekávání, pravidla patere legem quam ipse fecisti, jakož i zneužití pravomoci.


text:
 24.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 245/8
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2013 — Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro v. Komise
 (Věc T-552/11) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Smlouva o finanční pomoci Unie ve prospěch projektu v oblasti lékařské spolupráce - Oznámení o dluhu - Smluvní povaha sporu - Akt, který nelze napadnout žalobou - Nepřípustnost - Vzájemný návrh na zaplacení)
 2013/C 245/11
 Jednací jazyk: řečtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE (Atény, Řecko) (zástupce: E. Tzannini, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: M. Condou-Durande a S. Lejeune, zmocněnci, ve spolupráci s E. Petritsi, advokátkou)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení oznámení o dluhu vydaného Komisí dne 9. září 2011 za účelem vrácení částky 83 001,09 eur vyplacených žalobkyni v rámci finanční pomoci ve prospěch projektu a vzájemný návrh směřující k uložení povinnosti žalobkyni zaplatit uvedenou částku, včetně úroků.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba na neplatnost se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Společnosti Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro AE se ukládá zaplatit Evropské komisi jistinu ve výši 83 001,09 eur a úroky z prodlení ve výši 11,37 eur za každý den počínaje dnem 25. října 2011 do zaplacení hlavního dluhu.
 3)
 Společnosti Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro se ukládá náhrada nákladů řízení, včetně nákladů souvisejících s řízením o předběžném opatření.
 (1) Úř. věst. C 6, 7.1.2012.


text:
 26.9.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 233/6
 Žaloba podaná dne 8. července 2009 — Komise Evropských společenství v. Maďarská republika
 (Věc C-253/09)
 2009/C 233/10
 Jednací jazyk: maďarština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: R. Lyal a K. Ritzné Talabér, zmocněnci)
 Žalovaná: Maďarská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 určit, že tím, že Maďarská republika zacházela méně příznivě s nákupem nemovitosti nacházející se v Maďarsku při její náhradě za nemovitost v jiném státě než s nákupem nemovitosti nacházející se v Maďarsku při její náhradě za nemovitost v témže státě, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 18 ES, 39 ES a 43 ES a z článků 28 a 31 Dohody o EHP;
 —
 uložit Maďarské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Předmětem projednávané žaloby je ustanovení maďarského daňového práva, podle něhož při určení základu daně splatného v době nabytí nemovitosti nacházející se v tuzemsku je možné odečíst od ceny nabyté nemovitosti cenu prodané nemovitosti pouze tehdy, pokud se tato prodaná nemovitost nachází v tuzemsku.
 Toto ustanovení je v rozporu s volným pohybem osob a svobodou usazování stanovenými v článcích 18 ES, 39 ES a 43 ES a v článcích 28 a 31 Dohody o EHP.
 Cílem výše uvedených ustanovení práva Společenství je usnadnit občanům členských států výkon pracovní činnosti jakéhokoliv druhu kdekoliv ve Společenství a zároveň zakázat jakékoliv ustanovení, v důsledku něhož by se občané některého členského státu Společenství, kteří chtějí využít svého práva na volný pohyb a vykonávat hospodářskou činnost na území jiného členského státu, mohli nacházet v méně příznivém postavení. Z ustálené judikatury vyplývá, že ustanovení, která brání nebo odrazují občana členského státu, aby opustil zemi svého původu s cílem využít své právo na volný pohyb, představují překážku uvedené svobody i v případě, že se uplatňují bez ohledu na státní příslušnost dotčené osoby.
 Nicméně maďarské ustanovení daňového práva, které je předmětem této žaloby, je opatřením takového druhu. Z důvodu vyloučení z uvedené daňové výhody mají cizinci a maďarští občané, kteří využívají své svobody volného pohybu a žijí nějakou dobu v jiném členském státě, kde koupí nemovitost, menší zájem na nákupu nemovitosti v Maďarsku než ti, kteří žijí v Maďarsku, kde si koupí novou nemovitost jakožto náhradu za nemovitost, kterou již vlastní na území tohoto státu. Maďarské právní předpisy tímto způsobem jasně odrazují občany jiných členských států od usazení se v Maďarsku. Komise má za to, že takové osoby, které již zaplatily daň z podobné částky ve státě, v němž předtím bydlely a koupily si nemovitost, jsou ve stejné situaci jako osoby, které si koupily předchozí nemovitost v Maďarsku. Proto musí být s takovými osobami zacházeno stejně. Nicméně tím, že maďarské právní předpisy staví ty, kteří si koupili nemovitost k nahrazení nemovitosti v jiném členském státě, do méně příznivé situace, než ve které jsou ti, kteří si koupili nemovitost v tuzemsku, ale již měli jednu na tomto území, zacházejí rozdílně s objektivně stejnými situacemi, a proto jsou diskriminační.
 Jediný argument předložený vládou Maďarské republiky není způsobilý odůvodnit takové porušení práva.
 Zaprvé, pokud jde o námitku týkající se nutnosti zajistit soudržnost daňového systému, je nutno poznamenat, že v projednávané věci není zjevná žádná přímá souvislost mezi dotčenou daňovou výhodou a vyrovnáním této výhody prostřednictvím zvláštního daňového základu, která je požadována k tomu, aby dovolávaná nutnost zajistit soudržnost daňového systému mohla představovat odůvodněné omezení výkonu základních svobod. Z hospodářského hlediska neexistuje žádná přímá souvislost mezi nabytím jiné nemovitosti a povinností odvést daň a prodejem první nemovitosti a odvedením daně v této době a pouze maďarský zákonodárce považuje tyto skutečnosti za související.
 Konečně, pokud jde o argument maďarské vlády, že zohlednění nemovitosti prodané v jiných členských státech a daně odvedené v době jejich nákupu a předcházení zneužití, k nimž může dojít při těchto operacích, by způsobilo závažné správní problémy, Komise tvrdí, že případné správní problémy nemohou v žádném případě odůvodnit porušení základních svobod zaručených právem Společenství. Maďarská republika má určitě možnost uložit zvláštní povinnosti za účelem získání nezbytných informací, ale tyto požadavky nesmějí být nepřiměřené ke sledovanému cíli.


text:
 26.6.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 202/16
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. května 2017 – Schräder v. OÚS – Hansson (SEIMORA)
 (Spojené věci T-425/15, T-426/15 a T-428/15) (1)
 („Odrůdová práva - Žádost o zrušení odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA - Žádost o odnětí odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA - Žádost o odrůdové právo Společenství pro odrůdu SUMOST 02 - Složení odvolacího senátu OÚS - Zásada nestrannosti“)
 (2017/C 202/28)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Ralf Schräder (Lüdinghausen, Německo) (zástupce: T. Leidereiter, advokát)
 Žalovaný: Odrůdový úřad Společenství (OÚS) (zástupci: M. Ekvad a F. Mattina, zmocněnci, ve spolupráci s A. von Mühlendahlem a H. Hartwigem, advokáty)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OÚS, vystupující jako vedlejší účastník před Tribunálem: Jørn Hansson (Søndersø, Dánsko) (zástupci: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti)
 Předmět věci
 Ve věci T-425/15 žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 24. února 2015 (věc A 003/2010), jež se týká žádosti o zrušení odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA; ve věci T-426/15 žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 24. února 2015 (věc A 002/2014), jež se týká žádosti o prohlášení neplatnosti odrůdového práva Společenství uděleného odrůdě SEIMORA, a ve věci T-428/15 žaloba podaná proti rozhodnutí odvolacího senátu OÚS ze dne 24. února 2015 (věc A 007/2009), jež se týká žádosti o odrůdové právo Společenství pro odrůdu SUMOST 02.
 Výrok
 1.
 Žaloby se zamítají.
 2.
 Ralf Schräder nahradí náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 328, 5.10.2015.


text:
 4.8.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 183/18
 Kasační opravný prostředek podaný dne 14. května 2007 Derya Beyatli proti usnesení Soudu prvního stupně (pátého senátu) vydanému dne 5. března 2007 ve věci T-455/04, Derya Beyatli a Armagan Candan v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-238/07 P)
 (2007/C 183/30)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Derya Beyatli (zástupce: A. Demetriades, advokát)
 Další účastník řízení: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání
 Navrhovatel navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadené usnesení
 —
 zrušil rozhodnutí žalované ze dne 5. května 2004
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení o tomto kasačním opravném prostředku
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel tvrdí, že napadené usnesení by mělo být zrušeno z následujících důvodů:
 Soud prvního stupně se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že se nepokusil získat důkazy prostřednictvím dokazování nebo vyšetřování, která se týkají otevření archivů, a to nejen archivů EPSO, ale i archivů Zastoupení Evropského společenství na Kypru nebo Komise obecně;
 V důsledku opominutí Soudu prvního stupně nezveřejnila žalovaná veškerou relevantní korespondenci mezi Zastoupením Evropského společenství na Kypru nebo Komisí nebo úřadem EPSO. V řízení před Soudem prvního stupně tak bylo porušeno právo obhajoby navrhovatele.


text:
 6.12.2008
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 313/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Finanzgericht Baden-Württemberg (Německo) dne 22. září 2008 – Swiss Caps AG v. Hauptzollamt Singen
 (Věc C-410/08)
 (2008/C 313/20)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Swiss Caps AG
 Žalovaný: Hauptzollamt Singen
 Předběžné otázky
 1)
 Má být číslo 1517 kombinované nomenklatury [příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 – kombinovaná nomenklatura (KN)] (1) vykládáno tak, že přípravek z pouze jednoho – koncentrovaného – oleje nebo tuku, ke kterému byl přidán pouze vitamín E a který nebyl dále zpracován, je nutno zařadit do tohoto čísla?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku:
 Má být číslo 1517 kombinované nomenklatury vykládáno tak, že přidání koncentrovaného vitamínu E (koncentrát D–alfa tokoferolu) v množství 22,8 mg do 600 mg koncentrovaného rybího oleje (Incromega EPA SR 500 TG) vede k vyloučení tohoto zboží z tohoto čísla?
 3)
 V případě kladné odpovědi na první otázku a záporné odpovědi na druhou otázku:
 Mají být všeobecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury bod 5 vykládána tak, že pouzdra kapslí, která jsou složena z 212,8 mg želatiny, 77,7 mg glycerolu a 159,6 mg čisté vody a jejichž obsahem jsou potravinové doplňky, je nutno považovat za obaly?
 4)
 V případě záporné odpovědi na třetí otázku:
 Má být číslo 1517 kombinované nomenklatury vykládáno tak, že pouzdro kapsle, které je složeno ze 212,8 mg želatiny, 77,7 mg glycerolu a 159,6 mg čisté vody, vede k vyloučení výše popsaných kapslí z tohoto čísla?
 (1) Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 382.


text:
 10.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/53
 Žaloba podaná dne 6. července 2011 — Bial — Portela & Ca v. OHIM — Isdin (ZEBEXIR)
 (Věc T-366/11)
 2011/C 269/118
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Bial — Portela & Ca, SA (São Mamede do Coronado, Portugalsko) (zástupci: B. Braga da Cruz a J. M. Pimenta, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Isdin, SA (Barcelona, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. dubna 2011 ve věci R 1212/2009-1;
 —
 uložil žalovanému, aby zamítnul zápis ochranné známky Společenství č. 6809008 „ZEBEXIR“; a
 —
 uložil další účastnici řízení před odvolacím senátem náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: Další účastnice řízení před odvolacím senátem
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „ZEBEXIR“, pro výrobky tříd 3 a 5 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6809008
 Majitelka ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Žalobkyně
 Namítaná ochranná známka nebo označení: Slovní ochranná známka Společenství „ZEBINIX“ přihlášená pod č. 3424223 pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 5 a 42
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Zamítnutí námitky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009, jelikož odvolací senát nesprávně usoudil, že dotčené ochranné známky nejsou natolik podobné, aby byly zaměnitelné.


text:
 13.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 238/29
 Žaloba podaná dne 14. června 2011 — Leopardi Dittajuti v. OHIM — Llopart Vilarós (CONTE LEOPARDI DITTAJUTI)
 (Věc T-303/11)
 2011/C 238/50
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Piervittorio Francesco Leopardi Dittajuti (Numana, Itálie) (zástupci: D. De Simone, D. Demarinis a G. Orsoni, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Llopart Vilarós (Sant Sadurní D'Anoia, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 6. dubna 2011 ve věci R 1437/2010-2, a vyzval Úřad o přijetí opatření nezbytných ke splnění vydaného rozsudku, a
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatel ochranné známky Společenství: žalobce
 Dotčená ochranná známka Společenství: slovní ochranná známka „CONTE LEOPARDI DITTAJUTI“, pro výrobky a služby zařazené do tříd 33,35, 40 a 43 — přihláška ochranné známky Společenství č. 6428338
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: další účastník řízení před odvolacím senátem
 Namítaná ochranná známka nebo označení: španělská obrazová ochranná známka „Leopardi“ zapsaná pod č. 2073540 pro výrobky zařazené do třídy 33
 Rozhodnutí námitkového oddělení: vyhovění námitkám pro část sporných výrobků a služeb
 Rozhodnutí odvolacího senátu: odmítnutí odvolání jako nepřípustného
 Dovolávané žalobní důvody: Nesprávný výklad článku 60 nařízení Rady č. 207/2009, pravidla 49 odst. 1 a pravidla 20 odst. 7 písm. c) nařízení Komise (ES) č. 2868/95, které se použije na odvolací řízení podle pravidla 50 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2868/95, jelikož odvolací senát: (i) neodůvodněně odmítl přerušit řízení a prodloužit lhůtu, jak shodně požadovali účastníci řízení; (ii) společnou žádost účastníků řízení zohlednil až po uplynutí lhůty pro předložení odůvodnění, čímž ve skutečnosti dotčenému účastníkovi zabránil v jeho předložení ve stanovené lhůtě a způsobil marné uplynutí lhůty; a (iii) porušil procesní náležitosti, jelikož nezohlednil odvolací důvody přesto, že příslušné vyjádření bylo předloženo po lhůtě, čímž porušil rovněž zásady hospodárnosti řízení a zachování platnosti procesních dokumentů.


text:
 18.1.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/30
 Rozsudek Tribunálu ze dne 24. listopadu 2015 – Nizozemsko v. Komise
 (Věc T-126/14) (1)
 („EZOZF - Záruční sekce - EZZF a EZFRV - Finanční oprava uplatněná z důvodu nevykázání úroků - Povinnost odůvodnění - Povinnost účtovat úroky - Článek 32 odst. 5 nařízení (ES) č. 1290/2005 - Zásada rovnocennosti - Povinnost řádné péče“)
 (2016/C 016/36)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci/Účastnice řízení
 Žalobce: Nizozemské království (zástupci: M. K. Bulterman, J. Langer a M. Noort, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: H. Kranenborg a P. Rossi, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na částečné zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2103/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. L 338, s. 81).
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2013/763/EU ze dne 12. prosince 2013, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž na Nizozemské království uplatnilo finanční opravu ve výši 4 703 231,78 eura z důvodu nevykázaných úroků z pohledávek týkajících se doplňkových dávek zaplacených opožděně předcházejících 1. dubnu 1993 a vrácení vývozních náhrad neoprávněně vyplacených před 1. dubnem 1995.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a kromě toho nahradí náklady řízení vynaložené Nizozemským královstvím.
 (1) Úř. věst. C 112, 14. 4. 2014.


text:
 2.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 294/64
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (pléna) ze dne 26. října 2006 – Landgren v. Evropská nadace odborného vzdělávání
 (Věc F-1/05) (1)
 (Dočasný zaměstnanec - Smlouva na dobu neurčitou - Propuštění - Odborná nezpůsobilost - Povinnost uvést odůvodnění - Zjevně nesprávné posouzení)
 (2006/C 294/126)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Pia Landgren (Turín, Itálie) (zástupci: M.-A. Lucas, advokát)
 Žalovaná: Evropská nadace odborného vzdělávání (zástupci: M. Dunbar, ředitel, ve spolupráci s G. Vandersandenem, advokátem)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí o propuštění žalobkyně a jednak návrh na náhradu škody
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Evropské nadace odborného vzdělávání ze dne 25. června 2004 o vypovězení smlouvy na dobu neurčitou P. Landgren jako dočasného zaměstnance se zrušuje.
 2)
 Účastníci řízení předloží Soudu ve lhůtě tří měsíců od vyhlášení tohoto rozsudku buď výši peněžité náhrady, stanovenou společnou dohodou, související s protiprávností rozhodnutí ze dne 25. června 2004 nebo v případě neexistence dohody návrhy ohledně výše této částky.
 3)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.
 (1) Úř. věst. C 182, 23.7.2005, s. 39 (věc původně zapsaná u Soudu prvního stupně Evropských společenství pod číslem T-180/05, na Soud pro veřejnou službu Evropské unie převedena usnesením ze dne 15. 12. 2005).


text:
 17.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 409/49
 Žaloba podaná dne 15. srpna 2014 – Diapharm v. Komise
 (Věc T-620/14)
 2014/C 409/70
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Diapharm GmbH & Co. KG (Münster, Německo) (zástupci: M. Weidner, N. Hußmann a T. Guttau, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 určil, že žalovaná v rozporu s čl. 13 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9) nepověřila Evropský úřad pro bezpečnost potravin provedením vědeckého hodnocení zdravotních tvrzení týkajících se rostlinných látek za účelem přijetí seznamu schválených tvrzení týkajících se rostlinných látek platných pro Společenství podle čl. 13 odst. 1 nařízení (ES) č. 1924/2006 a veškeré nezbytné podmínky pro používání těchto tvrzení,
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobkyně jeden žalobní důvod.
 Žalobní důvod: porušení čl. 13 odst. 3 nařízení (ES) č. 1924/2006 (1)
 Žalobkyně se domnívá, že nečinnost Komise porušuje čl. 13 odst. 3 nařízení č. 1924/2006, který stanoví závaznou lhůtu k provedení na 31. ledna 2010. Žalobkyně Komisi vytýká, že nechala tuto lhůtu uplynout. Žalobkyně v této souvislosti uvádí, že Komise není oprávněna odložit provedení vědeckého hodnocení zdravotních tvrzení týkajících se rostlinných látek na časově neomezenou dobu. Nečinnost žalované podle názoru žalobkyně napomáhá roztříštěnosti právních režimů v Unii a odporuje hlavnímu cíli nařízení, kterým je vytvoření jednotné právní úpravy v celé Evropě.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 ze dne 20. prosince 2006 o výživových a zdravotních tvrzeních při označování potravin (Úř. věst. L 404, s. 9).


text:
 18.4.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 136/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. ledna 2016 – Spokey v. OHIM – Leder Jaeger (SPOKeY)
 (Věc T-846/14) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Obrazová ochranná známka Společenství SPOKeY - Starší slovní ochranná známka Společenství SPOOKY - Prohlášení částečné neplatnosti - Článek 53 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 - Přezkum důkazů - Článek 76 odst. 1 nařízení č. 207/2009 - Povinnost uvést odůvodnění - Článek 75 nařízení č. 207/2009“)
 (2016/C 136/46)
 Jednací jazyk: polština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Spokey sp. z o.o. (Katovice, Polsko) (zástupce: B. Matusiewicz-Kulig, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: K. Zajfert a A. Folliard-Monguiral, zmocněnci)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM: Leder Jaeger GmbH (Siegen, Německo)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 29. října 2014 (věc R 525/2014-4), týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi společnostmi Leder Jaeger GmbH a Spokey sp. z o.o.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Společnosti Spokey sp. z o.o. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 65, 23.2.2015.


text:
 12.11.2005
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 281/35
 (2005/C 281/63)
 Poslední publikace Soudního dvora v Úředním věstníku Evropské unie
 Úř. věst. C 271, 29.10.2005
 Dřívější publikace
 Úř. věst. C 257, 15.10.2005
 Úř. věst. C 243, 1.10.2005
 Úř. věst. C 229, 17.9.2005
 Úř. věst. C 217, 3.9.2005
 Úř. věst. C 205, 20.8.2005
 Úř. věst. C 193, 6.8.2005
 Tyto texty jsou k dispozici na adrese:
 EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex
 CELEX: http://europa.eu.int/celex


text:
 23.10.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 288/54
 Žaloba podaná dne 26. srpna 2010 — Milux v. OHIM (VESICACONTROL)
 (Věc T-351/10)
 ()
 (2010/C 288/100)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Milux Holding SA (Lucemburk, Lucembursko) (zástupce: J. Bojs, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 28. července 2010 ve věci R 1439/2009-4;
 —
 uložit žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Dotčená ochranná známka Společenství: Slovní ochranná známka „VESICACONTROL“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 10 a 44
 Rozhodnutí průzkumového referenta: Zamítnutí přihlášky ochranné známky Společenství
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát nesprávně použil zásadu zákazu diskriminace a rovného zacházení ve vztahu ke skutkovým okolnostem v projednávané věci; podpůrně porušení čl. 7 odst. 1 písm. b) a čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení Rady č. 207/2009 tím, že odvolací senát nesprávně dospěl k závěru, že přihlašovaná ochranná známka nemá dostatečnou inherentní rozlišovací způsobilost.


text:
 9.2.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/22
 Usnesení Tribunálu ze dne 12. prosince 2012 — Bauer v. Komise
 (Věc T-253/00) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Úlevy na sociálních příspěvcích poskytnuté podnikům usazeným na území Benátek a Chioggia - Rozhodnutí prohlašující režim podpor za neslučitelný se společným trhem a ukládající navrácení poskytnutých podpor - Žaloba, která je částečně zjevně nepřípustná a částečně zjevně právně nepodložená)
 2013/C 38/38
 Jednací jazyk: italština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Bauer SpA (Řím, Itálie) (zástupci: G. M. Roberti, F. Sciaudone a A. Bortoluzzi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: V. Di Bucci, zmocněnec, ve spolupráci s A. Dal Ferrem, advokátem)
 Vedlejší účastnice podporující žalobkyni: Italská republika (zástupci: původně U. Leanza, poté I. Braguglia, poté R. Adam, a nakonec I. Bruni, zmocněnci, ve spolupráci s G. Aiellem a P. Gentilim, avvocati dello Stato)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise 2000/394/ES ze dne 25. listopadu 1999 o podporách poskytnutých podnikům usazeným na území Benátek a Chioggia stanovených zákony č. 30/1997 a č. 206/1995, kterými se zavádějí úlevy na sociálních příspěvcích (Úř. věst. 2000, L 150, s. 50).
 Výrok
 1)
 Námitka nepřípustnosti vznesená Evropskou komisí se spojuje s věcí samou..
 2)
 Žaloba se zamítá jako zčásti nepřípustná a zčásti zjevně právně nepodložená.
 3)
 Bauer SpA ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Komisí.
 4)
 Italská republika ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 355, 9.12.2000.


text:
 6.5.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 108/4
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. února 2006 Bausch & Lomb Inc. proti rozsudku vydanému dne 17. listopadu 2005 ve věci T-154/03: Biofarma SA v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-95/06 P)
 (2006/C 108/06)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel): Bausch & Lomb Inc. (zástupci: M. Silverleaf QC, R. Black, B. Gerber a E. Kohner, advokáti)
 Další účastníci řízení: 1. Biofarma SA; 2. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Navrhovatel se domáhá, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil sporný rozsudek;
 —
 potvrdil rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 5. února 2003;
 —
 nařídil OHIM, aby zapsal ochrannou známku přihlášenou jménem navrhovatele;
 —
 nařídil odpůrci nahradit náklady tohoto kasačního opravného prostředku a řízením v prvním stupni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatel uplatňuje, že rozsudek Soudu prvního stupně by měl být zrušen z následujících důvodů:
 Soud prvního stupně v rozsudku rozhodl, že u veřejnosti existuje nebezpečí záměny mezi dvěma dotčenými ochrannými známkami. Navrhovatel tvrdí, že Soud se při přijetí tohoto závěru dopustil nesprávného právního posouzení nebo porušil pravidla řízení, popřípadě obojí. Uplatňované nesprávnosti jsou uvedeny níže.
 Soud se dopustil nesprávného posouzení tím, že nepřezkoumal, nebo nepřezkoumal řádně, zda výrobky, pro které jsou kolidující ochranné známky zapsány, nebo je požadován jejich zápis, jsou podobné. Dopustil se nesprávného právního posouzení ve svých premisách.
 Soud měl přezkoumat, zda výrobky, pro které byl zápis požadován, jsou podobné výrobkům, pro které bylo prokázáno užívání kolidující ochranné známky. Kdyby tak Soud učinil, došel by k závěru, že tomu tak není, a že tedy není důvod pro použití čl. 8 odst. 1 písm. b). Podpůrně měl dojít k závěru, že existuje nanejvýše přechodná podobnost ve druhu a že pokud je porovnána se souborem důkazů, které umožňují určit, že existuje nebezpečí záměny, vyžaduje taková nízká podobnost velmi vysoký stupeň podobnosti mezi kolidujícími známkami a uvedení důvodů, ze kterých může dotyčná veřejnost dojít k závěru, že pocházejí ze zdrojů, které jsou obchodně propojeny.
 Soud se dopustil nesprávného právního posouzení použitím čl. 8 odst. 1 písm. b) při přezkumu, zda mezi kolidujícími ochrannými známkami existuje vzájemná podobnost. Neučinil tak na základě globálního posouzení celkového dojmu, kterým ochranné známky působí na zrak nebo sluch průměrného spotřebitele, ale na základě podrobného rozboru lingvistických a slovesných vlastností slov, ze kterých se skládají dotčené ochranné známky.
 Pro určení, zda existuje podobnost, měl Soud vzít v úvahu ochranné známky jako celek ve vztahu ke vzhledovému a zejména sluchovému dojmu, který kolidující ochranné známky vyvolávají u průměrného spotřebitele. Navíc Soud nevzal v úvahu skutečnost, že dotčené výrobky jsou výrobky, pro které účastníci shodně uznávají, že lze očekávat, že dotyčná veřejnost vynakládá při jejich výběru a užívání zvláštní péči. Pokud by Soud zaujal správný přístup, došel by k závěru, že obě ochranné známky zní a vypadají odlišně.
 Soud nevymezil dotyčnou veřejnost, a dopustil se tedy nesprávného právního posouzení. Rovněž se dopustil nesprávného právního posouzení, když použil čl. 8 odst. 1 písm. b), jelikož se domníval, že částí dotčené veřejnosti jsou pacienti. V souladu s platným právem měl dojít k závěru, že cílovou veřejností jsou lékařští odborníci.
 Při provádění svého posouzení podobnosti jednal Soud mechanicky. Neposoudil podobnosti, které zjistil, ani nepřezkoumal, zda vedou k nebezpečí záměny. Spokojil se s předpokladem, že tomu tak je. Následkem toho tedy popřel rozdíly mezi ochrannými známkami a výrobky a došel k závěru, že nemohou zabránit tomuto nebezpečí. Tento závěr neodůvodnil. Dopustil se tedy nesprávného právního posouzení, jelikož použil čl. 8 odst. 1 písm. b), tak jak byl vyložen Soudním dvorem, nebo jelikož porušil pravidla řízení, zejména článek 81 jednacího řádu, jelikož neuvedl důvody svého rozhodnutí, popřípadě se dopustil obou těchto nesprávných posouzení.
 Soud se dopustil nesprávného právního posouzení, když nevzal v úvahu stupeň pozornosti, který průměrný spotřebitel věnuje dotyčným výrobkům, a nepřezkoumal, zda tato pozornost nemůže snížit nebezpečí záměny. Měl vzít v úvahu zvláště vysoký stupeň pozornosti, který průměrný spotřebitel vynakládá, když připravuje a provádí svou volbu mezi dotyčnými výrobky a účinek, který tento zvláště vysoký stupeň pozornosti může mít na nebezpečí záměny. V důsledku toho Soud nesprávně použil čl. 8 odst. 1 písm. b), tak jak byl vyložen Soudním dvorem.


text:
 5.3.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 72/22
 Žaloba podaná dne 7. ledna 2011 — Export Development Bank of Iran v. Rada
 (Věc T-4/11)
 2011/C 72/38
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Export Development Bank of Iran (zástupce: J.-M. Thouvenin, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhová žádání žalobkyně
 Žalobkyně žádá, aby Tribunál:
 —
 zrušil nařízení Rady (EU) č. 961/2010 v rozsahu, v němž se na ní vztahuje;
 —
 prohlásil, že se na ni nevztahuje rozhodnutí 2010/413/SZBP;
 —
 zrušil čl. 16 odst. 2 písm. a) a b) nařízení Rady (EU) č. 961/2010 v rozsahu, v němž se na ni vztahuje;
 —
 zrušil rozhodnutí přijaté Radou zapsat žalobkyni na seznam uvedený v příloze VIII nařízení Rady (EU) č. 961/2010;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu své žaloby se žalobkyně dovolává sedmi důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází z toho, že nařízení Rady (EU) č. 961/2010 ze dne 25. října 2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (1) a jeho čl. 16 odst. 2 písm. a) a b) postrádají právní základ
 —
 na základě první části tohoto žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že článek 215 SFEU nemůže sloužit jako právní základ nařízení č. 961/2010, jelikož rozhodnutí 2010/413/SZBP ho neuvádí;
 —
 na základě druhé části žalobkyně tvrdí, že článek 215 SFEU nemůže sloužit jako právní základ nařízení č. 961/2010, jelikož rozhodnutí 2010/413/SZBP nebylo přijato podle kapitoly V hlavy 2 SEU. Toto rozhodnutí tedy nelze v projednávané věci uplatnit.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení mezinárodního práva prostřednictvím čl. 16 odst. 2 písm. a) a b) nařízení č. 961/2010, jelikož tato ustanovení neprovádějí rozhodnutí Rady bezpečnosti a porušují zásadu nezasahování zakotvenou v mezinárodním právu.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení článku 215 SFEU, jelikož postup zapsání na seznam uvedený v příloze VIII je v rozporu s postupem stanoveným článkem 215 SFEU.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení práv obhajoby, práva na řádnou správu a práva na účinnou soudní ochranu, jelikož Rada nerespektovala právo žalobkyně být vyslechnuta, neodůvodnila dostatečně svá rozhodnutí a nepovolila žalobkyni přístup ke spisu.
 5)
 Pátý důvod vychází z porušení zásady proporcionality
 —
 Žalobkyně především tvrdí, že jsou napadená rozhodnutí nepřiměřená, jelikož zmrazení finančních prostředků a dalších zdrojů spravovaných žalobkyní má za následek zmrazení finančních prostředků a zdrojů, se kterými volně nedisponovala a které patří jejím klientům.
 —
 Žalobkyně dále tvrdí, že sankce, která jí byla udělena, je nepřiměřená s ohledem na skutečnosti, které ji byly vytýkány, a že její stanovení vychází z původních skutečností, které se nepotvrdily.
 6)
 Šestý žalobní důvod vychází z porušení práva na ochranu vlastnictví, jelikož omezení jejího vlastnického práva je nepřiměřené z důvodu, že její práva obhajoby nebyla během řízení respektována.
 7)
 Sedmý žalobní důvod vychází z porušení zásady zákazu diskriminace, jelikož žalobkyně byla sankcionována, aniž bylo prokázáno, že se vědomě a dobrovolně podílela na činnostech, jejichž cílem bylo obejít omezující opatření.
 (1) Úř. věst. L 281, s. 1.


text:
 8.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/35
 Rozsudek Tribunálu ze dne 16. prosince 2015 – Singapore Airlines a Singapore Airlines Cargo v. Komise
 (Věc T-43/11) (1)
 („Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Evropský trh letecké nákladní dopravy - Dohody a jednání ve vzájemné shodě ve vztahu k několika složkám cen za služby letecké nákladní dopravy (zavedení palivových a bezpečnostních příplatků, odmítnutí uhradit provizi z příplatků) - Článek 101 SFEU, článek 53 Dohody o EHP a článek 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o letecké dopravě - Povinnost uvést odůvodnění“)
 (2016/C 048/39)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Singapore Airlines Ltd (Singapur, Singapur); a Singapore Airlines Cargo Pte Ltd (Singapur) (zástupci: původně J. Kallaugher, J. Poitras, solicitors, J. Ruiz Calzado a É. Barbier de La Serre, advokáti, poté J. Kallaugher, J. Poitras a J. Ruiz Calzado)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně S. Noë, N. von Lingen a J. Bourke, poté S. Noë, N. von Lingen a A. Dawes a nakonec M. Dawes, zmocněnci, ve spolupráci s C. Brownem, barrister)
 Vedlejší účastnice podporující žalovanou: Rada Evropské unie (zástupci: F. Florindo Gijón a M. Simm, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 Dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) v rozsahu, v němž se týká žalobkyň, a podpůrně na snížení pokuty uložené žalobkyním.
 Výrok rozsudku
 1)
 Rozhodnutí Komise C (2010) 7694 final ze dne 9. listopadu 2010 v řízení podle článku 101 SFEU, článku 53 Dohody o EHP a článku 8 dohody mezi Evropským společenstvím a Švýcarskou konfederací o letecké dopravě (věc COMP/39258 – letecká nákladní doprava) se zrušuje v rozsahu, v němž se týká společností Singapore Airlines Ltd a Singapore Airlines Cargo Pte Ltd.
 2)
 Evropská komise ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vzniklé společnostem Singapore Airlines a Singapore Airlines Cargo Pte.
 3)
 Rada Evropské unie ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 89, 19.3.2011.


text:
 16.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/12
 Rozsudek Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 12. března 2009 — Komise Evropských společenství v. Lucemburské velkovévodství
 (Věc C-289/08) (1)
 („Nesplnění povinnosti státem - Směrnice 96/82/ES - Článek 11 odst. 1 písm. c) - Vnější havarijní plány - Neprovedení ve stanovené lhůtě“)
 2009/C 113/23
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Komise Evropských společenství (zástupci: G. Rozet a A. Sipos, zmocněnci)
 Žalované: Lucemburské velkovévodství (zástupce: C. Schiltz, zmocněnec)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Nevypracování vnějších havarijních plánů s opatřeními, která mají být provedena mimo závody, spadajících do článku 9 směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek (Úř. věst. L 10, s. 13; Zvl. vyd. 05/02, s. 410)
 Výrok
 1)
 Lucemburské velkovévodství tím, že nevypracovalo vnější havarijní plány s opatřeními, která mají být provedena mimo závody, spadající pod článek 9 směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek ve stanovené lhůtě, nesplnilo povinnosti, které mu vyplývají z čl. 11 odst. 1 písm. c) této směrnice.
 2)
 Lucemburskému velkovévodství se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. 223, 30.8.2008.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/54
 Žaloba podaná dne 4. listopadu 2011 — Hassan v. Rada
 (Věc T-572/11)
 (2012/C 25/106)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Samir Hassan (Damašek, Sýrie) (zástupci: E. Morgan de Rivery a E. Lagathu, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil na základě článku 263 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU):
 —
 prováděcí rozhodnutí Rady 2011/515/SZBP ze dne 23. srpna 2011, kterým se provádí rozhodnutí 2011/273/SZBP o omezujících opatřeních vůči Sýrii v rozsahu, v němž je Samir Hassan zařazen na seznam v příloze uvedeného rozhodnutí Rady 2011/273/SZBP ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vůči Sýrii;
 —
 prováděcí nařízení Rady (EU) č. 843/2011 ze dne 23. srpna 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 442/2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii v rozsahu, v němž byl Samir Hassan zařazen na seznam v příloze II nařízení Rady (EU) č. 442/2011 ze dne 9. května 2011 o omezujících opatřeních vzhledem k situaci v Sýrii;
 —
 nahradil na základě článků 268 a 340 SFEU újmu vzniklou Samiru Hassanovi přijetím výše uvedených omezujících opatření vůči němu a z toho titulu:
 —
 uznal mimosmluvní odpovědnost Rady Evropské unie v důsledku vzniklé i budoucí majetkové újmy a nemajetkové újmy;
 —
 přiznal Samiru Hassanovi od 1. září 2011 částku 250 000 eur měsíčně jako náhradu vzniklé majetkové újmy;
 —
 přiznal Samiru Hassanovi symbolickou částku (1) euro z důvodu vzniklé nemajetkové újmy;
 —
 uložil Radě Evropské unie nahradit budoucí majetkovou újmu;
 —
 v každém případě uložil Radě Evropské unie náhradu veškerých nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce sedm žalobních důvodů.
 1)
 První žalobní důvod vychází ze zjevného pochybení Rady při posuzování skutkového stavu a nesprávného právního posouzení, které z toho vyplývá.
 2)
 Druhý žalobní důvod vychází z porušení povinnosti uvést odůvodnění, práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu.
 3)
 Třetí žalobní důvod vychází z porušení práva vlastnit majetek a zásady proporcionality.
 4)
 Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení presumpce neviny žalobce.
 5)
 Pátý žalobní důvod vychází z toho, že Rada porušila své vlastní pokyny k provádění a hodnocení omezujících opatření v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky.
 6)
 Šestý žalobní důvod vychází ze zneužití pravomoci, kterého se dopustila Rada.
 7)
 Sedmý žalobní důvod směřující na náhradu škody způsobené protiprávními opatřeními, které přijala Rada.


text:
 25.2.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 48/38
 Žaloba podaná dne 7. prosince 2005 – Artegodan v. Komise
 (Věc T-429/05)
 (2006/C 48/74)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Artegodan GmbH (Lüchow, Německo) (zástupce: U. Doepner, advokát)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 uložit žalované, aby zaplatila žalobkyni částku ve výši 1 430 821,36 euro včetně úroků s paušální sazbou 8 % za období od vydání rozsudku až do úplného zaplacení;
 —
 určit, že je žalovaná povinna uhradit žalobkyni veškeré škody, které jí vzniknou na základě nezbytných nákladů spojených s uvedením na trh za účelem opětovného dosažení postavení Tenuate retard na trhu, které měl tento léčivý přípravek před odnětím povolení;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně se na Komisi domáhá náhrady škody na základě čl. 288 odst. 2 a článku 235 ES, jakož i určení, že žalovaná je povinna nahradit žalobkyni budoucí škodu, která jí vznikne z důvodu nákladů spojených s uvedením výrobku na trh.
 S ohledem na skutkový základ sporu je třeba zdůraznit, že žalobkyně je vlastníkem práv z registrace léčivého přípravku Tenuate retard, který obsahuje Amfepramone. Dne 9. března přijala žalobkyně, na základě článku 15a směrnice 75/319/EHS (1), rozhodnutí týkající se odnětí registrace humánního léčivého přípravku obsahujícího „amfepramone“ (K(2000)453). Příslušné německé orgány provedly uvedené rozhodnutí dne 11. dubna 2000. Rozsudkem ze dne 26. listopadu 2002 ve spojených věcech T-74/00, T-76/00, T-83/00 až T-85/00, T-132/00, T-137/00 a T-141/00 Soud prvního stupně rozhodnutí K(2000)453 zrušil. Kasační opravný prostředek podaný Komisí proti tomuto rozsudku byl zamítnut rozsudkem Soudního dvora Evropských společenství ve věci C-39/03 P.
 Žalobkyně z důvodů uvedených v její žalobě uplatňuje, že Komise tím, že vydala rozhodnutí K(2000)453, jednala protiprávně a porušila jím různá ustanovení určená k ochraně žalobce. Žalobkyně tvrdí, že její základní právo provozovat podnik, který založila (právo na podnikání a vlastnické právo), bylo porušeno. Krom toho se dovolává porušení článku 11 směrnice 65/65/EHS (2). Dále žalobkyně tvrdí, že Komise porušila zásadu proporcionality a základní zásady řádného výkonu správy.
 Žalobkyně tvrdí, že utrpěla újmu v návaznosti na dotčené rozhodnutí a jeho provedení. Podle žalobkyně výše uvedená porušení musí být žalovanou kompenzována.
 (1) Druhá směrnice Rady 75/319/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se hromadně vyráběných léčivých přípravků.
 (2) Směrnice Rady 65/65/EHS ze dne 26. ledna 1965 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se léčivých přípravků.


text:
 12.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 142/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 21. března 2014 – FTI Touristik v. OHIM (BigXtra)
 (Věc T-81/13) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BigXtra - Absolutní důvod pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 207/2009“)
 2014/C 142/43
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: FTI Touristik GmbH (Mnichov, Německo) (zástupce: A. Parr, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Pohlmann, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí prvního odvolacího senátu OHIM ze dne 29. listopadu 2012 (věc R 2521/2011-1) týkajícímu přihlášky slovního označení BigXtra jako ochranné známky Společenství.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 FTI Touristik GmbH se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 108, 13.4.2013.


text:
 10.4.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 112/18
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Amtsgericht Aue, Zweigstelle Stollberg (Německo) dne 10. ledna 2017 – Thomas Hübner v. LVM Lebensversicherungs AG
 (Věc C-11/17)
 (2017/C 112/26)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Amtsgericht Aue, Zweigstelle Stollberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Thomas Hübner
 Žalovaná: LVM Lebensversicherungs AG
 Předběžné otázky
 1.
 Musí být příloha II písm. A směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 [ve spojení s] čl. 15 odst. 1 třetím pododstavcem [směrnice 90/619/EHS] (1) vykládána v tom smyslu, že spotřebitel je během celé doby placení příspěvků na životní či důchodové pojištění oprávněn odstoupit od smlouvy, pokud nevědom si práva na odstoupení od smlouvy z důvodu chybného poučení ze strany životní či důchodové pojišťovny několik let na smlouvu platil?
 2.
 Je vnitrostátní právní úprava, která na základě zásady dobré víry považuje právo spotřebitele na odstoupení od smlouvy za zaniklé, protože pojistník nevědom si práva na odstoupení od smlouvy, až do okamžiku, kdy o něm byl informován, na tuto smlouvu platil, slučitelná s výše uvedenou směrnicí?
 (1) Směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS (třetí směrnice o životním pojištění) (Úř. věst. L 360, s. 1).


text:
 17.11.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 355/18
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. září 2012 — Heijmans Infrastructuur v. Komise
 (Věc T-359/06) (1)
 (Hospodářská soutěž - Kartelové dohody - Nizozemský trh se silničním bitumenem - Rozhodnutí, kterým se konstatuje porušení článku 81 ES - Důkazní břemeno - Pokuty - Závažnost protiprávního jednání - Přičitatelnost protiprávního jednání - Povinnost uvést odůvodnění - Právo na obhajobu)
 2012/C 355/34
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Heijmans Infrastructuur BV (Rosmalen, Nizozemsko) (zástupci: původně M. Smeets a A. Van den Oord, poté M. Smeets, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: původně A. Bouquet a A. Nijenhuis, zmocněnci, ve spolupráci s F. Wijckmansem, F. Tuytschaeverem a L. Gyselenem, advokáty, poté A. Bouquet, A. Nijenhuis a F. Ronkes Agerbeek, zmocněnci, ve spolupráci s F. Wijckmansem a F. Tuytschaeverem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí Komise C(2006) 4090 final ze dne 13. září 2006 v řízení podle článku 81 [ES] [věc COMP/F/38.456 — Bitumen (Nizozemsko)] v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a podpůrně návrh na snížení částky pokuty, která jí byla uložena uvedeným rozhodnutím
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Heijmans Infrastructuur BV se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 20, 27.1.2007.


text:
 10.10.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 244/5
 Žaloba podaná dne 16. července 2009 — Trasys v. Komise
 (Věc T-277/09)
 2009/C 244/08
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Trasys (Woluwe-Saint-Lambert, Belgie) (zástupci: M. Martens a P. Hermant, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Komise oznámené žalobkyni dopisem ze dne 9. června 2009, kterým se odmítá nabídka žalobkyně v rámci položek C a E podle oznámení o zakázce č. 10017 a kterým se zakázka zadává úspěšným dodavatelům;
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 V projednávané věci se žalobkyně domáhá zrušení rozhodnutí, kterými žalovaná odmítá její nabídku podanou v rámci položek C a E v reakci na vyhlášení otevřeného nabídkového řízení týkajícího se podpory Úřadu pro úřední tisky a jeho jednotce CORDIS při poskytování vydavatelských a komunikačních služeb (1) a kterými byla zakázka zadána úspěšnému dodavateli.
 Na podporu svých tvrzení žalobkyně uplatňuje čtyři žalobní důvody.
 Zaprvé žalobkyně tvrdí, že žalovaná porušila zásadu transparentnosti stanovenou v článku 100 a čl. 89 odst. 1 finančního nařízení (2) tím, že nepřiměřeně omezila přístup k zásadním informacím, a v důsledku toho připravila žalobkyni o možnost správně porozumět metodě použité při hodnocení nabídek a důvodům, které vedly k odmítnutí její nabídky.
 Zadruhé žalobkyně uvádí, že její nabídka byla hodnocena podle metodologie hodnocení nabídek, která je v rozporu se zásadami stanovenými v čl. 89 odst. 1 finančního nařízení, jako je zásada rovného zacházení a transparentnosti.
 Zatřetí žalobkyně tvrdí, že informace týkající se nabídek nebyly dostatečně jasné a že poslední soubor vyjasnění byl veřejným zadavatelem poskytnut příliš pozdě, a že v důsledku toho nebyla žalobkyně schopna si svou nabídku připravit a vzít v úvahu způsob, jakým bude posouzení provedeno.
 Začtvrté žalobkyně tvrdí, že vyhodnocení její nabídky veřejným zadavatelem bylo nepřiměřené a neproporcionální a že vedlo k tomu, že je konečné rozhodnutí stiženo vadou spočívající v nesprávném posouzení.
 (1) Úř. věst. 2008/S 242-321376.
 (2) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).


text:
 1.5.2009
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 102/36
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 12. března 2009 – Lafleur Tighe v. Komise
 (Věc F-24/07) (1)
 („Veřejná služba - Smluvní zaměstnanci - Přijetí do pracovního poměru - Zařazení do platové třídy - Bývalí zvláštní odborníci - Odborná praxe - Diplom - Osvědčení o rovnocennosti - Přípustnost - Nová a podstatná skutková okolnost“)
 2009/C 102/52
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Virginie Lafleur Tighe (Makati, Filipíny) (zástupci: S. Rodrigues a C. Bernard-Glanz, advokáti)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: J. Currall a G. Berscheid, zmocněnci)
 Předmět věci
 Jednak zrušení rozhodnutí orgánu oprávněného ke jmenování o zařazení žalobkyně do funkční skupiny IV, platové třídy 13, platového stupně 1 při jejím přijetí jako smluvního zaměstnance z důvodu, že v rámci výpočtu její odborné praxe nebylo zohledněno období mezi získáním jejího prvního diplomu (bakalář) a získáním jejího druhého diplomu (magistr), a jednak přeřazení žalobkyně se zpětným účinkem do platové třídy 14.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se odmítá.
 2)
 Každý účastník řízení ponese vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 117, 26.5.2007, s. 36.


text:
 14.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 13/6
 Žaloba podaná dne 28. října 2011 — Evropská komise v. Italská republika
 (Věc C-547/11)
 2012/C 13/13
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: B. Stromsky a D. Grespan, zmocněnci)
 Žalovaná: Italská republika
 Návrhová žádání žalobkyně
 Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 prohlásil, že
 —
 Italská republika tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala všechna opatření nezbytná k navrácení státní podpory, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem rozhodnutím Komise 2006/323/ES ze dne 7. prosince 2005, o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (dále „rozhodnutí 2006/323“), nesplnila povinnosti vyplývající z článků 5 a 6 tohoto rozhodnutí a Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 Italská republika tím, že ve stanovených lhůtách nepřijala všechna nezbytná opatření k navrácení státní podpory, která byla prohlášena za protiprávní a neslučitelnou se společným trhem rozhodnutím Komise 2007/375/ES ze dne 7. února 2007, o osvobození minerálních olejů používaných jako palivo při výrobě oxidu hlinitého (aluminy) od spotřební daně v regionu Gardanne, v regionu Shannon a na Sardinii, které zavedly Francie, Irsko a Itálie (dále „rozhodnutí 2007/375“), nesplnila povinnosti vyplývající z článků 4 a 6 tohoto rozhodnutí a Smlouvy o fungování Evropské unie;
 —
 uložit Italské republice náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Lhůta k provedení rozhodnutí 2006/323 uplynula dne 8. února 2006. Lhůta k provedení rozhodnutí 2007/375 uplynula dne 8. června 2007.
 Do dnešního dne Italská republika nepřistoupila k úplnému vrácení podpor, které dotčená rozhodnutí prohlásila za protiprávní, ani neinformovala Komisi o tom, že k vrácení došlo. Právní těžkosti, které Itálie uvádí k odůvodnění zpoždění při provádění těchto rozhodnutí, krom toho nejsou takové, aby naprosto znemožňovaly navrácení v souladu s judikaturou Soudního dvora.
 Komise si dále stěžuje, že Itálie pozdě informovala o pokroku vnitrostátního postupu při provádění rozhodnutí a tím porušila povinnost poskytnout informace uloženou dotčenými rozhodnutími.


text:
 1.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 113/4
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 2. března 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Bundesverwaltungsgericht — Německo) — Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08), Dler Jamal (C-179/08) v. Spolková republika Německo
 (Spojené věci C-175/08, C-176/08, C-178/08 a C-179/08) (1)
 („Směrnice 2004/83/ES - Minimální normy týkající se podmínek přiznávání postavení uprchlíka nebo statusu podpůrné ochrany - Postavení „uprchlíka“ - Článek 2 písm. c) - Pozbytí právního postavení uprchlíka - Článek 11 - Změna okolností - Článek 11 odst. 1 písm. e) - Uprchlík - Neoprávněná obava z pronásledování - Posouzení - Článek 11 odst. 2 - Odnětí postavení uprchlíka - Důkaz - Článek 14 odst. 2“)
 2010/C 113/06
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Bundesverwaltungsgericht
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Aydin Salahadin Abdulla (C-175/08), Kamil Hasan (C-176/08), Ahmed Adem, Hamrin Mosa Rashi (C-178/08), Dler Jamal (C-179/08)
 Žalovaná: Spolková republika Německo
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Bundesverwaltungsgericht — Výklad čl. 11 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 12) — Rozhodnutí vnitrostátního orgánu, které ukončuje postavení dotčených osob jako uprchlíků na základě pouhého konstatování, že přestaly existovat jejich obavy před pronásledováním, bez přezkumu dodatečných podmínek týkajících se politické situace v jejich zemi původu — Iráčtí státní příslušníci, kterým bylo odebráno postavení uprchlíka po pádu režimu Saddáma Husseina
 Výrok
 1)
 Článek 11 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany musí být vykládán v tom smyslu, že:
 —
 postavení uprchlíka zaniká, jestliže vzhledem k významné a trvalé povaze změn poměrů v dotčené třetí zemi přestaly existovat okolnosti odůvodňující obavy uprchlíka z pronásledování z některého z důvodů uvedených v čl. 2 písm. c) směrnice 2004/83, na základě kterých došlo k přiznání postavení uprchlíka, a uprchlík nemá ani jiné důvody k obavám z „pronásledování“ ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice 2004/83;
 —
 pro účely posouzení změny poměrů musí příslušné orgány členského státu ověřit, pokud jde o individuální situaci uprchlíka, že poskytovatelé ochrany uvedení v čl. 7 odst. 1 směrnice 2004/83 učinili přiměřené kroky k zabránění pronásledování, zejména zavedením účinného právního systému pro odhalování, stíhání a trestání jednání představujících pronásledování, a že v případě odnětí postavení uprchlíka bude mít dotčený státní příslušník k této ochraně přístup;
 —
 za poskytovatele ochrany uvedené v čl. 7 odst. 1 písm. b) směrnice 2004/83 lze považovat mezinárodní organizace, které ovládají stát nebo podstatnou část jeho území, a to i prostřednictvím mnohonárodnostních sil umístěných na jeho území.
 2)
 V případě, kdy okolnosti, na základě kterých bylo přiznáno postavení uprchlíka, přestaly existovat a kdy příslušné orgány členského státu ověřují, že neexistují další okolnosti odůvodňující obavu dotčené osoby z pronásledování, a to buď ze stejného důvodu jako v původní věci, nebo z některého z ostatních důvodů uvedených v čl. 2 písm. c) směrnice 2004/83, je při posuzování hrozby vyplývající z těchto ostatních okolností používáno stejné kritérium pravděpodobnosti jako při přiznávání postavení uprchlíka.
 3)
 Článek 4 odst. 4 směrnice 2004/83, který poskytuje vodítko ohledně významu předcházejících aktů nebo hrozeb pronásledování, pokud jde o důkazní hodnotu, se může použít v případě, kdy příslušné orgány zvažují odnětí postavení uprchlíka podle čl. 11 odst. 1 písm. e) směrnice 2004/83 a kdy se dotčená osoba za účelem odůvodnění své oprávněné obavy z pronásledování dovolává jiných okolností, než pro které jí bylo přiznáno postavení uprchlíka. Tak tomu však obvykle bude moci být pouze v případě, kdy je důvod pronásledování jiný než důvod uplatňovaný v době přiznání postavení uprchlíka a kdy existují předcházející akty nebo hrozby pronásledování, které mají souvislost s důvody pronásledování zkoumanými v této fázi.
 (1) Úř. věst. C 197, 2.8.2008.
 Úř. věst. C 180, 1.8.2009.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/47
 Žaloba podaná dne 24. března 2010 — Španělsko v. Komise
 (Věc T-138/10)
 2010/C 134/77
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Španělské království (zástupce: J. Rodríguez Cárcamo)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí Komise č. 337 ze dne 28. ledna 2010, kterým byla omezena podpora Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) v operačním programu Comunidad Valenciana cíl 1 (1994-1999) ve Španělsku podle rozhodnutí K(1994) 3043/6, ERDF č. 94 11 09 011, a
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Rozhodnutím K(94) 30346 ze dne 25. listopadu 1994 Komise poskytla podporu z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) pro operační program v regionu Valencie, jež byl součástí podpůrného rámce Společenství pro činnost strukturálních fondů ve Španělských regionech týkajícího se cíle č. 1 v období 1994-1999, v maximální výši 1 207 941 000 ECU. Rozhodnutí napadené v tomto řízení tvrdí, že ve 23 ze 38 auditovaných projektů došlo k nesrovnalostem, a snižuje původně udělenou podporu na 115 612 377,25 eur.
 Na podporu svých návrhových žádání žalobkyně uplatňuje tyto žalobní důvody:
 —
 porušení článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988 (1) tím, že v napadeném rozhodnutí byla použita metoda extrapolace, neboť uvedený článek nestanoví možnost extrapolace nesrovnalostí zjištěných v konkrétních činnostech na veškeré činnosti zahrnuté do operačního programu financovaného ze zdrojů EFRR. Žalobce tvrdí, že opravy uplatněné Komisí v napadeném rozhodnutí nemají právní základ, neboť podle rozsudku Soudního dvora ve věci C-443/97, Španělsko v. Komise (2) nelze mít za to, že interní pokyny Komise ze dne 15. října 1997 k čistým finančním opravám v rámci použití článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 mají právní účinky vůči členským státům, a protože dané ustanovení předvídá snížení podpory pouze pokud přezkum dané podpory odhalí nesrovnalost, přičemž tato zásada byla použitím metody extrapolace porušena;
 —
 podpůrně článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988 ve spojení s čl. 4 odst. 3 SEU (zásada řádné spolupráce), neboť oprava byla uplatněna prostřednictvím extrapolace, ačkoli v systému řízení, kontroly ani auditu nebyl zjištěn žádný nedostatek ohledně pozměněných smluv, neboť řídící orgán uplatnil španělskou právní úpravu, o které Soudní dvůr neprohlásil, že je v rozporu s právem Evropské unie. Španělské království je toho názoru, že skutečnost, že řídící orgán dodržel vnitrostátní právo, ačkoli to může vést je zjištění, ze strany Komise, nesrovnalostí či skutečných porušení práva Evropské unie, nemůže sloužit jako základ pro extrapolaci na základě pochybení v systému řízení, pokud Soudní dvůr neprohlásil, že je právo použité řídícími orgány v rozporu s právem Evropské unie a pokud Komise nepodala žalobu proti členskému státu na základě článku 258 SFEU;
 —
 podpůrně článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988 tím, že vzorek použitý pro uplatnění finanční opravy metodou extrapolace nebyl reprezentativní. Komise vytvořila vzorek pro uplatnění extrapolace z velmi omezeného počtu projektů (38 ze 7 862), aniž by zohlednila všechny zásadní části operačního programu včetně výdajů předem odečtených španělskými orgány, a jako výchozí bod vzala uvedené výdaje, a nikoli udělenou podporu, a použila výpočetní program,jehož spolehlivost je nižší než 85 %. Španělské království má tedy za to, že vzorek nesplňuje podmínku reprezentativnosti požadovanou pro účely použití jako základu pro extrapolaci;
 —
 uplynutí promlčecí lhůty pro zahájení řízení podle článku 3 nařízení Rady (EHS) č. 2988/95 ze dne 19. prosince 1995. Konečně má Španělské království za to, že oznámení zjištěných nesrovnalostí španělským orgánům (k němuž došlo v červenci 2004, a většinou se týkalo nesrovnalostí z let 1997, 1998 a 1999) musí určovat okamžik počátku běhu čtyřleté lhůty stanovené v článku 3 nařízení č. 2988/95 (3) ve vztahu k daným nesrovnalostem.
 (1) Nařízení Rady (EHS) č. 4253/88 ze dne 19. prosince 1988, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2052/88, pokud jde o koordinaci mezi činnostmi jednotlivých strukturálních fondů navzájem a mezi těmito činnostmi a operacemi Evropské investiční banky a jinými stávajícími finančními nástroji (Úř. věst. L 374, s. 1)
 (2) Věc C-443/97 Španělsko v. Komise, Recueil, s. I-2415.
 (3) Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 ze dne 18. prosince 1995 o ochraně finančních zájmů Evropských společenství (Úř. věst. L 312, s. 1; Zvl. vyd. 01/01, s. 340).