text:
 12.9.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 335/25
 Rozsudek Soudního dvora (osmého senátu) ze dne 7. července 2016 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Krajského soudu v Ostravě – Česká republika) – Ivo Muladi v. Krajský úřad Moravskoslezského kraje
 (Věc C-447/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Doprava - Směrnice 2003/59/ES - Povinnost získat výchozí kvalifikaci - Článek 4 - Získaná práva - Držitelé řidičského oprávnění uděleného před uplynutím lhůt podle článku 4 - Osvobození od povinnosti získat výchozí kvalifikaci - Vnitrostátní právní úprava, která pro osvobození od této povinnosti stanoví další požadavek, podle něhož musí být nejprve absolvováno pravidelné školení v rozsahu 35 hodin“)
 (2016/C 335/33)
 Jednací jazyk: čeština
 Předkládající soud
 Krajský soud v Ostravě
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Ivo Muladi
 Žalovaný: Krajský úřad Moravskoslezského kraje
 Výrok
 Článek 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/59/ES ze dne 15. července 2003 o výchozí kvalifikaci a pravidelném školení řidičů některých silničních vozidel pro nákladní nebo osobní dopravu a o změně nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a směrnice Rady 91/439/EHS a zrušení směrnice Rady 76/914/EHS musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava ve věci v původním řízení, která pro výkon předmětného řidičského povolání požaduje, aby se osoby, na které se podle tohoto článku vztahuje osvobození od povinnosti získat výchozí kvalifikaci řidičů některých silničních vozidel pro nákladní nebo osobní dopravu, nejprve podrobily pravidelnému školení v rozsahu 35 hodin.
 (1) Úř. věst. C 389, 23. 11. 2015.


text:
 9.11.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 325/9
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Německo) dne 2. července 2013 — H.T. v. Land Baden-Württemberg
 (Věc C-373/13)
 2013/C 325/14
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: H. T.
 Žalovaná: Land Baden-Württemberg
 Předběžné otázky
 1)
 a)
 Musí být úprava obsažená v čl. 24 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2004/83/ES (1) a týkající se povinnosti členských států udělit povolení k pobytu osobám, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka, respektována i při zrušení již uděleného povolení k pobytu?
 b)
 Musí být tato úprava vykládána tak, že brání zrušení nebo ukončení povolení k pobytu (např. vyhoštěním podle vnitrostátního práva) uznaného uprchlíka, pokud nejsou splněny podmínky čl. 21 odst. 3 ve spojení s odst. 2 směrnice 2004/83/ES nebo nejsou dány „závažné důvody bezpečnosti státu nebo veřejného pořádku“ ve smyslu čl. 24 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2004/83/ES?
 2)
 V případě, že bude na otázky uvedené pod bodem 1 odpovězeno kladně:
 a)
 Jak má být vykládán důvod vyloučení „závažné důvody bezpečnosti státu nebo veřejného pořádku“ v čl. 24 odst. 1 prvním pododstavci směrnice 2004/83/ES s ohledem na nebezpečí vycházející z podpory teroristického sdružení?
 b)
 Mohou být dány „závažné důvody bezpečnosti státu nebo veřejného pořádku“ ve smyslu čl. 24 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2004/83/ES, pokud uznaný uprchlík mimo jiné vybíráním dárcovských příspěvků a trvalou účastí na akcích blízkých PKK podporoval PKK, i když nejsou splněny podmínky pro prolomení zákazu refoulementu podle čl. 33 odst. 2 ŽÚ, a tedy ani podmínky čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/83/ES?
 3)
 Pro případ záporné odpovědi na otázku 1a):
 Je podle unijního práva zrušení resp. ukončení povolení k pobytu uděleného uznanému uprchlíkovi (např. vyhoštěním podle vnitrostátního práva) přípustné pouze při splnění podmínek čl. 21 odst. 3 ve spojení s odst. 2 směrnice 2004/83/ES (resp. následné úpravy směrnice 2011/95/EU stejného znění)?
 (1) Směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (Úř. věst. L 304, s. 2; Zvl.vyd.19/07, s. 96).

type: caselaw

jurisdiction: EU


text:
 1.2.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 38/71
 Žaloba podaná dne 30. listopadu 2015 – Volfas Engelman v. OHIM – Rauch Fruchtsäfte (BRAVORO PINTA)
 (Věc T-700/15)
 (2016/C 038/96)
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Volfas Engelman AG (Kaunas, Litva) (zástupce: P. Olson, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM)
 Další účastnice v řízení před odvolacím senátem: Rauch Fruchtsäfte GmbH (Rankweil, Rakousko)
 Údaje týkající se řízení před OHIM
 Přihlašovatelka sporné ochranné známky: Žalobkyně
 Sporná ochranná známka: Obrazová ochranná známka Společenství obsahující slovní prvky „BRAVORO PINTA“ – Přihláška č. 10 725 381
 Řízení před OHIM: Námitkové řízení
 Napadené rozhodnutí: Rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. září 2015 ve věci R 1649/2014-2
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí a povolil zápis přihlašované ochranné známky Společenství č. 10 725 381 a
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
 Dovolávané žalobní důvody
 —
 odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení při identifikaci relevantní veřejnosti;
 —
 odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že relevantní veřejnost bude vykazovat průměrnou úroveň pozornosti;
 —
 odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když přehlédl významné vizuální prvky přihlašované ochranné známky Společenství;
 —
 odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když dospěl k závěru, že ochranné známky jsou foneticky podobné;
 —
 odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když opřel své rozhodnutí o závěr uvedený v bodě 42, že starší ochranná známka má vyšší rozlišovací způsobilost pro energetické nápoje;
 —
 odvolací senát se dopustil nesprávného posouzení, když měl za to, že existuje nebezpečí záměny.


text:
 15.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 78/5
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Sø- og Handelsretten (Dánsko) dne 16. ledna 2014 — Post Danmark A/S v. Konkurrencerådet
 (Věc C-23/14)
 2014/C 78/10
 Jednací jazyk: dánština
 Předkládající soud
 Sø- og Handelsretten (Námořní a obchodní soud)
 Účastnice původního řízení
 Navrhovatelka: Post Danmark A/S
 Odpůrkyně: Konkurrencerådet
 Další účastnice řízení: Bring Citymail Denmark A/S
 Předběžné otázky
 1)
 Jaká kritéria je třeba použít při rozhodování, zda použití systému rabatů se standardizovanou prahovou hodnotou objemu, který má charakteristiky uvedené v [...] předkládacím usnesení, představuje zneužití dominantního postavení v rozporu s článkem 82 ES?
 Soudní dvůr je žádán, aby ve své odpovědi objasnil, jakou relevantnost má pro posouzení skutečnost, že prahové hodnoty systému rabatů jsou stanoveny tak, že se systém rabatů uplatní na většinu zákazníků na trhu.
 Soudní dvůr je dále žádán, aby ve své odpovědi objasnil, jak relevantní — pokud vůbec — jsou podle článku 82 ES ceny a náklady dominantního podniku pro posouzení takového systému rabatů (relevantnost kritéria „stejně výkonného soutěžitele“).
 Zároveň je Soudní dvůr žádán, aby objasnil, jakou relevantnost v této souvislosti mají charakteristiky trhu, včetně toho, zda charakteristiky trhu mohou odůvodnit uzavření trhu prokázané jiným zkoumáním a analýzami, než je kritérium stejně výkonného soutěžitele (viz v tomto ohledu bod 24 odůvodnění sdělení Komise o použití článku 82 ES).
 2)
 Jak pravděpodobný a závažný musí být protisoutěžní účinek systému rabatů, který má charakteristiky uvedené v [...] předkládacím usnesení, aby se uplatnil článek 82 Smlouvy o ES?
 3)
 S ohledem na odpovědi na otázky 1 a 2, jaké zvláštní okolnosti musí vnitrostátní soud vzít v úvahu při posouzení, zda systém rabatů za takových okolností, jako jsou okolnosti popsané v předkládacím usnesení (charakteristiky trhu a systému rabatů), v konkrétním případě vede nebo může vést k uzavření trhu, aby se jednalo o zneužití, na které se vztahuje článek 82 Smlouvy o ES?
 Je v této souvislosti požadováno, aby byl účinek uzavření trhu patrný?


text:
 27.8.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 252/14
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemsko) dne 26. května 2011 — D. T. Z. Zadelhoff V. O. F. v. Staatssecretaris van Financiën
 (Věc C-259/11)
 2011/C 252/27
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Hoge Raad der Nederlanden
 Účastníci původního řízení
 Navrhovatelka v řízení o kasačním opravném prostředku: D. T. Z. Zadelhoff V. O. F.
 Odpůrce v řízení o kasačním opravném prostředku: Staatssecretaris van Financiën
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba čl. 13 část B písm. d) bod 5 šesté směrnice (1) vykládat v tom smyslu, že i takové operace, jako jsou operace provedené daňovou dlužnicí, které se v podstatě vztahují na pozemky ve vlastnictví dotčených společností a jejich (nepřímý) převod, spadají do tohoto ustanovení pouze z důvodu, že cílem těchto operací byl převod akcií společností a vedly k tomuto výsledku?
 2)
 Platí výjimka stanovená v čl. 13 části B písm. d) bodu 5 druhé odrážce šesté směrnice z osvobození od daně i tehdy, pokud členský stát nevyužil možnosti, podle čl. 5 odst. 3 písm. c) této směrnice, považovat za hmotný majetek akcie nebo podíly rovnocenné akciím, které držiteli poskytují právně nebo fakticky vlastnické právo nebo právo držby nemovitosti či její části ?
 3)
 Pokud je třeba výše uvedenou otázku zodpovědět kladně: Je třeba za výše uvedené akcie a podíly rovnocenné akciím považovat i akcie ve společnostech, které přímo nebo nepřímo (prostřednictvím dceřiných resp. vnukovských společností) vlastní pozemky, bez ohledu na to, zda tyto pozemky spravují nebo je využívají v rámci jiného druhu podnikání?
 (1) Šestá směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (Úř. věst. L 145, s. 1; Zvl. vyd. 09/01, s. 23).


text:
 28.7.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 227/27
 Žaloba podaná dne 25. května 2012 — Advance Magazine Publishers v. OHIM — Eduardo López Cabré (VOGUE)
 (Věc T-229/12)
 2012/C 227/46
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Advance Magazine Publishers, Inc. (New York, USA) (zástupce: C. Aikens, Barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem: Eduardo López Cabré (Barcelona, Španělsko)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 26. března 2012 ve věci (R 1170/2011-4);
 —
 podpůrně, vyhovět námitce pouze v rozsahu, v němž se týká následujících výrobků: deštníků, slunečníků a příslušenství pro deštníky a příslušenství; a
 —
 uložil osobě, která podala námitky, náhradu nákladů řízení vynaložených žalobcem.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Přihlašovatelka ochranné známky Společenství: žalobkyně.
 Dotčená ochranná známka Společenství: obrazová ochranná známka „VOGUE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 3, 9, 14, 16, 18, 21, 24, 26, 28, 35, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 a 45 — přihláška ochranné známky Společenství č. 4 023 041.
 Majitel ochranné známky nebo označení namítaných v námitkovém řízení: Další účastník v řízení před odvolacím senátem.
 Namítaná ochranná známka nebo označení: národní slovní ochranná známka a slovní ochranná známka Společenství „VOGUE“ a národní obrazová ochranná známka „VOGUE moda en lluvia“ pro výrobky zařazené do třídy 18.
 Rozhodnutí námitkového oddělení: Částečné vyhovění námitce.
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání.
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení Rady č. 207/2009.


text:
 19.11.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 340/21
 Usnesení Tribunálu ze dne 19. září 2011 — Matkompaniet v. OHIM — DF World of Spices (KATOZ)
 (Věc T-473/09) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Námitky - Zpětvzetí námitek - Nevydání rozhodnutí ve věci samé)
 2011/C 340/43
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Matkompaniet AB (Borås, Švédsko) (zástupci: J. Gulliksson a J. Olson, advokáti)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: DF World of Spices GmbH (Dissen, Německo) (zástupci: A. Ebert-Weidenfeller a S. Schmüser, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 9. září 2009 (věc R 1023/2008-2), týkajícímu se námitkového řízení mezi společnostmi Matkompaniet AB a DF World of Spices GmbH.
 Výrok
 1)
 O žalobě již není třeba rozhodnout.
 2)
 Žalobkyně a vedlejší účastnice řízení ponesou vlastní náklady řízení a ukládá se jim každé náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených žalovaným.
 (1) Úř. věst. C 24, 30.1.2010.


text:
 6.10.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 235/12
 Žaloba podaná dne 18. července 2007 – CSL Behring v. Komise a EMEA
 (Věc T-264/07)
 (2007/C 235/22)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: CSL Behring GmbH (Marburg, Spolková republika Německo) (zástupci: C. König, profesor a F. Leinen, advokát)
 Žalované: Komise Evropských společenství a Evropská agentura pro léčivé přípravky (EMEA)
 Návrhová žádání žalobkyně
 —
 prohlásit podle čl. 231 odst. 1 ES rozhodnutí EMEA ze dne 24. května 2007 ve věci „Human Fibrinogen – Application for Orphan Medicinal Product Designation – EMEA/OD/018/07“, které bylo žalobkyni doručeno dne 24. května 2007, za od počátku neplatné;
 —
 uložit podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Soudu prvního stupně žalovaným náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně napadá dopis EMEA ze dne 24. května 2007. Podle názoru žalobkyně EMEA tímto dopisem právně závazným způsobem odmítá pokračovat v postupu podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 141/2000 (1) pro stanovování léčivého přípravku žalobkyně za léčivý přípravek pro vzácná onemocnění.
 Na podporu své žaloby žalobkyně uplatňuje dva žalobní důvody.
 Na prvním místě žalobkyně uvádí, že výklad čl. 5 odst. 1 nařízení č. 141/2000, podle kterého žádost o stanovení, že léčivý přípravek je léčivým přípravkem pro vzácná onemocnění, musí být podána před podáním žádosti o registraci tohoto léčivého přípravku, je chybný. Z tohoto důvodu bylo uvedené ustanovení chybně použito.
 Zadruhé žalobkyně uplatňuje, že čl. 5 odst. 1 nařízení č. 141/2000 je v rozporu s primárním právem a je nutné ho za použití článku 241 ES prohlásit za nepoužitelný, pokud je ho nutno vykládat tak, že žádost o stanovení, že léčivý přípravek je léčivým přípravkem pro vzácná onemocnění, musí být podána před podáním žádosti o registraci tohoto léčivého přípravku. V této souvislosti je uplatňováno, že tento výklad porušuje právem Společenství zaručená základní práva jako svobodu vlastnictví a právo svobodné volby povolání, zásadu rovného zacházení a zásadu legitimního očekávání.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 141/2000 ze dne 16. prosince 1999 o léčivých přípravcích pro vzácná onemocnění (Úř. věst. L 18, s. 1).


text:
 8.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 287/35
 Rozsudek Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 28. června 2016 – FV v. Rada
 (Věc F-40/15) (1)
 („Veřejná služba - Hodnocení - Hodnotící zpráva - Legitimace - Snížení hodnoty analytického posouzení - Předložení hodnotícímu výboru - Změna některé části hodnocení druhým hodnotitelem nemající vliv na celkové hodnocení - Zjevně nesprávné posouzení - Povinnost uvést odůvodnění - Povinnost postupovat s náležitou péčí“)
 (2016/C 287/42)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: FV (zástupci: původně T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti, poté L. Levi, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie (zástupci: M. Bauer a M. Veiga, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení hodnotící zprávy vyhotovené pro žalobkyni za rok 2013.
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 FV ponese vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Radou Evropské unie.
 (1) Úř. věst. C 178, 1.6.2015, s. 27.


text:
 10.12.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 362/10
 Rozsudek Soudního dvora (čtvrtého senátu) ze dne 20. října 2011 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Court of Appeal in Northern Ireland — Spojené království) — Department of the Environment for Northern Ireland v. Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts, Creagh Concrete Products Ltd
 (Věc C-474/10) (1)
 (Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce - Směrnice 2001/42/ES - Článek 6 - Jmenování orgánu, který může být dotčen vlivy provádění plánů a programů na životní prostředí, pro účely konzultace - Možnost, aby orgán pro konzultaci vypracoval plány nebo programy - Povinnost jmenování odlišného orgánu - Podrobnosti k informacím a konzultacím s orgány a veřejností)
 2011/C 362/14
 Jednací jazyk: angličtina
 Předkládající soud
 Court of Appeal in Northern Ireland
 Účastníci původního řízení
 Žalobce: Department of the Environment for Northern Ireland
 Žalovaní: Seaport (NI) Ltd, Magherafelt district Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts, Creagh Concrete Products Ltd
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Court of Appeal in Northern Ireland — Výklad čl. 6 odst. 2, 3 a 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (Úř. věst. L 197, s. 30; Zvl. vyd. 15/06, s. 157) — Jmenování orgánu, který může být dotčen vlivy provádění plánů a programů na životní prostředí, pro účely konzultace — Podrobnosti k informacím a konzultacím s orgány a veřejností
 Výrok
 1)
 Za takových okolností, jako jsou okolnosti dotčené ve věci v původním řízení, čl. 6 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí neukládá, aby byl zřízen či jmenován jiný orgán pro konzultaci ve smyslu tohoto ustanovení, pokud v rámci orgánu obvykle pověřeného provedením konzultace v oblasti životního prostředí a jmenovaného jako takového bylo provedeno oddělení funkcí tak, aby interní administrativní útvar tohoto orgánu měl skutečnou autonomii znamenající zejména, že mu jsou poskytnuty vlastní administrativní a lidské prostředky, a je tak schopen plnit úkoly svěřené orgánům pro konzultaci ve smyslu tohoto čl. 6 odst. 3, a zvláště poskytovat objektivním způsobem své stanovisko k plánu či programu zamýšlenému orgánem, se kterým je spojen.
 2)
 Článek 6 odst. 2 směrnice 2001/42 musí být vykládán v tom smyslu, že nevyžaduje, aby lhůty, ve kterých jmenované orgány a veřejnost dotčená nebo pravděpodobně dotčená ve smyslu odstavců 3 a 4 tohoto článku musejí mít možnost vyjádřit své stanovisko k návrhu určitého plánu nebo programu, jakož i ke zprávě o vlivech na životní prostředí, byly stanoveny přesně ve vnitrostátní právní úpravě provádějící tuto směrnici, a v důsledku toho uvedený odstavec 2 nebrání tomu, aby takové lhůty byly stanoveny v každém jednotlivém případě orgánem, který plán nebo program vypracovává. V posledně uvedené situaci však tentýž odstavec 2 vyžaduje, aby pro účely konzultace těchto orgánů a této veřejnosti ohledně návrhu daného plánu nebo programu byla skutečně stanovená lhůta dostatečná, a umožnila tak dát posledně uvedeným skutečnou příležitost, aby v přiměřené lhůtě vyjádřily své stanovisko k tomuto návrhu plánu nebo programu, jakož i ke zprávě o vlivech uvedeného plánu nebo programu na životní prostředí.
 (1) Úř. věst. C 13, 15.1.2011.


text:
 28.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 261/1
 Rozsudek Soudního dvora (velkého senátu) ze dne 6. září 2006 – Portugalská republika v. Komise Evropských společenství
 (Věc C-88/03) (1)
 (Žaloba na neplatnost - Státní podpory - Rozhodnutí 2003/442/ES - Daňová opatření přijatá regionálním nebo místním územně správním celkem - Snížení sazeb daně z příjmu fyzických a právnických osob s bydlištěm nebo sídlem pro daňové účely na Azorách - Označení opatření za státní podporu - Selektivní povaha - Odůvodnění povahou a systematikou daňové soustavy - Povinnost odůvodnění - Slučitelnost se společným trhem)
 (2006/C 261/01)
 Jednací jazyk: portugalština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Portugalská republika (zástupci: L. Fernandes, zmocněnec, J. da Cruz Vilaça a Romão, advogados)
 Žalovaná: Komise Evropských společenství (zástupci: V. Di Bucci a F. de Sousa Fialho, zmocněnci)
 Vedlejší účastníci na podporu žalobkyně: Španělské království (zástupce: N. Díaz Abad, zmocněnkyně), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (zástupci: R. Caudwell, zmocněnkyně, ve spolupráci s D. Andersonem, QC)
 Předmět věci
 Zrušení rozhodnutí Komise C(2002) 4487 konečné v rozsahu, ve kterém považuje za státní podporu neslučitelnou se společným trhem snížení sazeb daně z příjmu fyzických a právnických osob s bydlištěm nebo sídlem pro daňové účely na Azorách, které vykonávají určité finanční činnosti (třída J, kódy 65, 66 a 67 a třída K, kód 74, statistické nomenklatury hospodářských činností v ES – NACE Rev. 1. 1)
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Portugalské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 3)
 Spojené království Velké Británie a Severního Irska a Španělské království ponesou vlastní náklady řízení.
 (1) Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


text:
 22.8.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 305/29
 Rozsudek Tribunálu ze dne 14. července 2016 – Lotyšsko v. Komise
 (Věc T-661/14) (1)
 („EZOZF, EZZF a EZFRV - Výdaje vyloučené z financování - Paušální finanční oprava - Podmíněnost - Minimální požadavky pro dobrý zemědělský a environmentální stav - Standardy - Článek 5 odst. 1 a příloha IV nařízení (ES) č. 1782/2003 - Článek 6 odst. 1 a příloha III nařízení (ES) č. 73/2009“)
 (2016/C 305/40)
 Jednací jazyk: lotyština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Lotyšská republika (zástupci: I. Kalniņš a D. Pelše, zmocněnci)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: A. Sauka a D. Triantafyllou, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na základě článku 263 SFEU znějící na zrušení prováděcího rozhodnutí Komise 2014/458/EU ze dne 9. července 2014, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (Úř. věst. 2014, L 205, s. 62) v rozsahu, v němž toto rozhodnutí vylučuje z financování Evropskou unií některé výdaje Lotyšské republiky ve výši 739 393,95 eura z důvodu jejich neslučitelnosti s unijními pravidly.
 Výrok rozsudku
 1)
 Prováděcí rozhodnutí Komise 2014/458/EU ze dne 9. července 2014, kterým se z financování Evropskou unií vylučují některé výdaje vynaložené členskými státy v rámci záruční sekce Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), v rámci Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), se zrušuje v rozsahu, v němž toto rozhodnutí vylučuje z financování Unií některé výdaje Lotyšské republiky ve výši 739 393,95 eura z důvodu jejich nesouladu s unijními pravidly.
 2)
 Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 395, 10.11.2014.


text:
 22.5.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 134/11
 Usnesení Soudního dvora (pátého senátu) ze dne 22. ledna 2010 — ecoblue AG v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
 (Věc C-23/09 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Ochranná známka Společenství - Nařízení (ES) č. 40/94 - Článek 8 odst. 1 písm. b) - Starší ochranná známka BLUE - Slovní označení „Ecoblue“ - Nebezpečí záměny - Podobnost označení“)
 2010/C 134/17
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: ecoblue AG (zástupce: C. Osterrieth, Rechtsanwalt)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: D. Botis, zmocněnec), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA
 Předmět věci
 Kasační opravný prostředek podaný proti rozsudku Soudu prvního stupně (prvního senátu) ze dne 12. listopadu 2008, ecoblue AG v. OHIM (T-281/07), kterým Soud zamítl žalobu podanou přihlašovatelem slovní ochranné známky „Ecoblue“ pro služby zařazené do tříd 35, 36 a 38 proti rozhodnutí R 844/2006-1 prvního odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (OHIM) ze dne 25. dubna 2007, kterým bylo zamítnuto odvolání podané proti uvedené ochranné známce v rámci námitky podané držitelem slovní ochranné známky Společenství „BLUE“ pro výrobky a služby zařazené do tříd 9, 36, a 38, jakož i jiných ochranných známek Společenství obsahujících slovo „BLUE“
 Výrok
 1)
 Kasační opravný prostředek se zamítá.
 2)
 Společnosti ecoblue AG se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 90, 18.4.2009.


text:
 21.3.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 106/15
 Kasační opravný prostředek podaný dne 15. prosince 2015 The Tea Board proti rozsudku Tribunálu (osmého senátu) vydanému dne 2. října 2015 ve věci T-626/13, The Tea Board v. Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 (Věc C-675/15 P)
 (2016/C 106/17)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: The Tea Board (zástupci: M.C.Maier, A. Nordemann, Rechtsanwälte)
 Další účastník řízení: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Návrhová žádání
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil napadený rozsudek Tribunálu ze dne 2. října 2015, T-626/13, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu týkající se služeb zahrnutých přihlašovanou ochrannou známkou pro třídy 35 a 38:
 Obchodní poradenství zaměřené na vytváření a provozování maloobchodních řetězců a nákupních center, na maloobchodní prodej a reklamu; podpora prodeje (pro druhé), reklama, pomoc při řízení obchodní činnosti, obchodní administrativa, online reklama v počítačové síti, šíření reklamního materiálu (letáků, prospektů, bezplatných novin, vzorků), předplatné na noviny pro druhé; obchodní informace a průzkum; organizování obchodních nebo reklamních akcí, výstav, správa reklamy, pronájem reklamního prostoru, rozhlasová, televizní reklama, reklamní sponzorování. (Třída 35)
 Telekomunikace, přenos zpráv a obrazu prostřednictvím počítače, interaktivní dálkové přenosy s prezentací výrobků, komunikace prostřednictvím počítačových terminálů, komunikace (přenos) prostřednictvím otevřených nebo uzavřených celosvětových počítačových sítí. (Třída 38)
 —
 a případně vrátil věc zpět Tribunálu,
 —
 uložil žalovanému náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 1.
 Navrhovatel se domáhá částečného zrušení rozsudku Tribunálu, T-626/13, ze dne 2. října 2015, v rozsahu, v němž Tribunál zamítl žalobu, pokud jde o služby pokryté spornou ochrannou známkou pro třídy 35 a 38.
 2.
 Kasační opravný prostředek má dva důvody: porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 (1) a porušení čl. 8 odst. 5 tohoto nařízení.
 3.
 Podle navrhovatele má kolektivní ochranná známka Společenství podle čl. 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 základní funkci spočívající v tom označovat zeměpisný původ zboží a neslouží k označení obchodního původu, ale pouze jako záruka kolektivního původu zboží a služeb nabízených a prodávaných pod touto kolektivní ochrannou známkou, tj. že výrobky pochází od podniku nacházejícího se v zeměpisném regionu, který je akceptován jako kolektivní ochranná známka a je oprávněn tuto známku používat.
 4.
 Podle navrhovatele musí být zeměpisný původ v rámci čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 207/2009 zohledněn jako relevantní faktor při posuzování podobnosti zboží či služeb nebo při celkovém posuzování pravděpodobnosti záměny.
 5.
 Je-li srovnáváno zboží či služby označených starší kolektivní ochrannou známkou Společenství na základě čl. 66 odst. 2, kterou představuje zeměpisné označení, se zbožím či službami označenými individuální ochrannou známkou Společenství, podle navrhovatele nerozhoduje, zda si je předmětné zboží nebo služby podobné co do povahy, účelu, koncových uživatelů či distribučních kanálů. Spíše je třeba se tázat, zda ono zboží či služby mají stejný zeměpisný původ.
 6.
 Výklad čl. 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 navrhovaný navrhovatelem vyplývá z
 1)
 vnitřní systematiky nařízení č. 207/2009, a konkrétně z toho, že
 i.
 článek 66 odst. 2) nařízení č. 207/2009 představuje výjimku v rámci nařízení No. 207/2009, neboť podle čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení č. 207/2009 nebudou zapsány ochranné známky sestávající výlučně z označení či znaků, které mohou v obchodě sloužit k označení zeměpisného původu zboží či služby,
 ii.
 podle čl. 67 odst. 2) nařízení č. 207/2009 musí stanovy regulující používání kolektivní ochranné známky Společenství spočívající v zeměpisném označení povolovat komukoli, jehož zboží a služby pochází z této zeměpisné oblasti, aby se stal členem sdružení, jež je majitelem ochranné známky, a proto kolektivní ochranná známka společenství spočívající v zeměpisném označení nikdy nemůže odlišovat zboží či služby členů sdružení, které je majitelem této ochranné známky, od zboží či služeb jiných podniků.
 2)
 výkladu tohoto ustanovení podle nařízení č. 1151/2012 (2) a Dohody TRIPS, podle něhož požívá zeměpisné označení vysoké úrovně ochrany a je zakázána prezentace zboží, které uvádí nebo naznačuje, že předmětné zboží pochází z jiné zeměpisné oblasti, než je skutečné místo původu, a uvádí tak veřejnost v omyl, co se týče zeměpisného původu tohoto zboží.
 7.
 Podle navrhovatele jsou vlastnosti, které Tribunál uvedl ve vztahu k DARJEELING, převoditelné na takové služby, jako je obchodní poradenství a telekomunikace, a mohou posílit přitažlivost sporné ochranné známky. Navrhovatel dále podotýká, že Tribunál v rozsudku neodůvodnil, proč by nemohly být vlastnosti spojované s ochrannou známkou DARJEELING přeneseny na služby zařazené do tříd 35 a 38, takže se podle navrhovatele již tím dopustil nesprávného právního posouzení.
 (1) Nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (Úř. věst. L 343, s. 1).


text:
 11.9.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 228/41
 USNESENÍ SOUDU PRVNÍHO STUPNĚ
 ze dne 9. června 2004
 ve věci T-96/03, Manel Camós Grau proti Komisi Evropských společenství (1)
 (Vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) týkající se správy a financování Institutu pro evropsko-latinskoamerické vztahy - Případný střet zájmů u vyšetřovatele - Rozhodnutí o odvolání vyšetřovatele ze skupiny - Žaloba na neplatnost - Přípravné akty - Nepřípustnost)
 (2004/C 228/94)
 Jednací jazyk: francouzština
 Ve věci T-96/03 Manel Camós Grau, úředník Komise Evropských společenství, s bydlištěm v Bruselu (Belgie), zastoupený A. Lucasem, advokátem, proti Komisi Evropských společenství (zmocněnci: původně H. van Lier, posléze J.-F. Pasquier a C. Ladenburger, s adresou pro účely doručování v Lucemburku), jejímž předmětem je jednak návrh na zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) ze dne 17. května 2002, které vyloučilo jednoho z vyšetřovatelů z vyšetřování týkajícího se Institutu pro evropsko-latinskoamerické vztahy, aby se tím zabránilo vzniku střetu zájmů, jež však nezrušilo akty přijaté tímto vyšetřovatelem, jakož i rozhodnutí zamítajícího stížnost žalobce podanou dne 29. července 2002 proti tomuto rozhodnutí a jednak návrh na náhradu škody, směřující k náhradě nemajetkové újmy a újmy na služebním postupu, údajně utrpěných kvůli těmto rozhodnutím, Soud (čtvrtý senát), ve složení H. Legal, předseda, V. Tiili a M. Vilaras, soudci; tajemník: H. Jung, vydal dne 9. června 2004 usnesení, jehož výrok je následující:
 1)
 Žaloba se odmítá jako nepřípustná.
 2)
 Každý účastník řízení ponese své vlastní náklady.
 (1) Úř. věst. C 112, 10.5.2003.


text:
 18.9.2017
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 309/29
 Kasační opravný prostředek podaný dne 4. července 2017 společností JYSK sp. z o.o. proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) vydanému dne 4. května 2017 ve věci T-403/15, JYSK sp. z o.o. v. Evropská komise
 (Věc C-402/17 P)
 (2017/C 309/38)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: JYSK sp. z o.o. (zástupce: H. Sønderby Christensen, advokat)
 Další účastnice řízení: Evropská komise
 Návrhová žádání účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (dále jen „navrhovatelka“) navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil rozsudek Tribunálu, kterým byla odmítnuta její žaloba jako nepřípustná z důvodu, že není bezprostředně a osobně dotčena rozhodnutím Komise C (2015) 3228 final ze dne 11. května 2015, neboť je podle ní v rozporu se zásadou účinné soudní ochrany.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Navrhovatelka tvrdí, že nepřímý přístup k Soudnímu dvoru prostřednictvím žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce od polských soudů jí neposkytuje ochranu ve smyslu čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech.
 Navrhovatelka tvrdí, že je výše uvedeným rozhodnutím Komise bezprostředně a osobně dotčena.


text:
 12.1.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 9/32
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litva), která byla doručena dne 25. října 2012 — Juvelta UAB v. Lietuvos prabavimo rūmai
 (Věc C-481/12)
 2013/C 9/53
 Jednací jazyk: litevština
 Předkládající soud
 Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně a navrhovatelka: Juvelta UAB
 Žalovaný a odpůrce v odvolacím řízení: Lietuvos prabavimo rūmai
 Předběžné otázky
 1)
 Je třeba článek 34 Smlouvy o fungování Evropské unie vykládat v tom smyslu, že brání vnitrostátním právním předpisům, podle nichž je k prodeji předmětů ze zlata dovezených z jiného členského státu, jež mohou být uváděny na trh v takovém členském státu (vývozu), na trhu členského státu Evropské unie nezbytné, aby takové předměty byly opatřeny značkou nezávislého puncovního úřadu pověřeného členským státem, kterou se potvrzuje, že předmět nesoucí takové označení byl přezkoumán uvedeným úřadem, a která obsahuje informace srozumitelné pro spotřebitele členského státu dovozu, pokud jde o standard ryzosti takového předmětu, a to za takových okolností, kdy jsou dotčené informace týkající se standardu ryzosti uvedeny v další samostatné značce nebo označení na stejném předmětu ze zlata?
 2)
 Má pro odpověď na první otázku význam skutečnost, že v projednávané věci nebylo takové další označení týkající se standardu ryzosti předmětů ze zlata uvedené na těchto předmětech a srozumitelné pro spotřebitele v členském státu dovozu (například označení třemi arabskými číslicemi „585“) provedeno nezávislým puncovním úřadem pověřeným členským státem Evropské unie, ale informace poskytnuté v rámci označení nicméně odpovídají svým významem informacím uvedeným ve značce nezávislého puncovního úřadu pověřeného členským státem vývozu uvedené na témže předmětu (například, pokud označení členského státu vývozu ve formě arabské číslice „3“ konkrétně podle právních předpisů takového státu vyjadřuje standard ryzosti 585)?


text:
 8.6.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 190/30
 Žaloba podaná dne 15. dubna 2015 – TMG Landelijk Media a Willems v. Komise
 (Věc T-189/15)
 (2015/C 190/34)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastnice řízení
 Žalobci: TMG Landelijk Media BV (Amsterdam, Nizozemsko) a Menzo Willems (Voorburg, Nizozemsko) (zástupci: R. Le Poole a L. Broers, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobci navrhují, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 17. února 2015,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žaloba směřuje proti rozhodnutí Komise, kterým byla zamítnuta žádost o přístup ke korespondenci mezi Nizozemskem a Komisí ohledně evropského dodatečného výměru vydanému vůči Nizozemsku v roce 2014.
 Na podporu žaloby předkládají žalobci čtyři žalobní důvody.
 1.
 První žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1049/2001 (1): Komise neprávem odepřela přístup k určitým dokumentům s odůvodněním, že by tím byla dotčena ochrana veřejného zájmu s ohledem na finanční, měnovou a hospodářskou politiku Unie.
 2.
 Druhý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 3 nařízení č. 1049/2001: Komise dostatečně neprokázala, že by byl vážně ohrožen rozhodovací proces. Mimoto neprávem nezkoumala převažující veřejný zájem na zpřístupnění dotyčných dokumentů.
 3.
 Třetí žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 neuvedení jmen pracovníků bez řídících úkolů. Žalobci tak nemohli zjistit, na jaké úrovni byla korespondence vedena a zda jsou takoví pracovníci skutečně dotčeni.
 4.
 Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení čl. 4 odst. 5 nařízení č. 1049/2001: Komise neprávem vyhověla žádosti Nizozemska odmítnou přístup k určitým dokumentům pocházející z Nizozemska z důvodů uvedených v čl. 4 odst. 1 a 3 nařízení č. 1049/2001. Potud odkazují žalobci na svá tvrzení v rámci druhého a třetího žalobního důvodu.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 4.12.2004
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 300/4
 ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA
 (třetího senátu)
 ze dne 14. října 2004
 ve věci C-39/02 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Højesteret): Mærsk Olie & Gas A/S proti Firma M. de Haan en W. de Boer (1)
 (Bruselská úmluva - Řízení o zřízení fondu omezujícího odpovědnost z důvodu užívání plavidla - Žaloba na náhradu škody - Článek 21 - Překážka věci zahájené - Totožnost účastníků řízení - Soud, který zahájil řízení nejdříve - Totožnost skutkového a právního základu a předmětu - Nedostatek - Článek 25 - Pojem rozhodnutí - Článek 27 bod 2 - Odmítnutí uznání)
 (2004/C 300/06)
 Jednací jazyk: dánština
 Ve věci C-39/02, jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě Protokolu ze dne 3. června 1971 o výkladu Úmluvy ze dne 27. září 1968 o soudní příslušnosti a o výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech Soudním dvorem, podaná rozhodnutím Højesteret (Dánsko) ze dne 8. února 2002, které došlo Soudnímu dvoru dne 13. února 2002, v řízení Mærsk Olie & Gas A/S proti Firma M. de Haan en W. de Boer, Soudní dvůr (třetí senát), ve složení A. Rosas, úřadující předseda třetího senátu, R. Schintgen (zpravodaj) a N. Colneric, soudci, generální advokát: P. Léger, vedoucí soudní kanceláře: H. von Holstein, náměstek vedoucího soudní kanceláře, vydal dne 14. října 2004 rozsudek, jehož výrok je následující:
 1)
 Návrh podaný u soudu smluvního státu vlastníkem plavidla směřující ke zřízení fondu omezujícího odpovědnost, ve kterém je označen případný poškozený, a žaloba na náhradu škody podaná u soudu jiného smluvního státu tímto poškozeným proti vlastníkovi plavidla nevytvářejí situaci překážky věci zahájené ve smyslu článku 21 Úmluvy o soudní příslušnosti a o výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, ve znění Úmluvy ze dne 9. října 1978 o přistoupení Dánského království, Irska a Spojeného království Velké Británie a Severního Irska.
 2)
 Rozhodnutí nařizující zřízení fondu omezujícího odpovědnost, jakým je rozhodnutí v původním řízení, je rozhodnutím soudu ve smyslu článku 25 této úmluvy.
 3)
 Rozhodnutí o zřízení fondu omezujícího odpovědnost, aniž by dotyčnému věřiteli byl doručen návrh na zahájení řízení, a i pokud tento věřitel podal odvolání proti tomuto rozhodnutí, aby popřel příslušnost soudu, který jej vydal, nemůže být předmětem odmítnutí uznání v jiném smluvním státě podle článku 27 bodu 2 uvedené úmluvy za podmínky, že bylo žalovanému oznámeno či doručeno řádně a v dostatečném časovém předstihu.
 (1) Úř. věst. C 109, 4.5.2002.


text:
 9.7.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 204/16
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. dubna 2011 Union of European Football Associations (UEFA) proti rozsudku Tribunálu (sedmého senátu) ze dne 17. února 2011 ve věci T-55/08, Union of European Football Associations (UEFA) v. Evropská komise
 (Věc C-201/11 P)
 2011/C 204/30
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Union of European Football Associations (UEFA) (zástupci: D. Anderson QC, D. Piccinin, Barrister, B. Keane, Solicitor, T. McQuail, Solicitor)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Belgické království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska
 Návrhová žádání
 Účastník podávající kasační opravný prostředek navrhuje, aby byl napadený rozsudek zrušen z následujících důvodů:
 a)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění směrnice 89/552 (1), a to jak v otázce požadavku jasnosti a transparentnosti, tak v otázce charakteristiky turnaje EURO jako události zásadního společenského významu.
 b)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění ustanovení Smlouvy týkajících se hospodářské soutěže.
 c)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb a proporcionality.
 d)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení při uplatnění práva UEFA vlastnit majetek.
 e)
 Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení tím, že konstatoval, že napadené rozhodnutí obsahovalo odpovídající odůvodnění týkající se i) charakteristiky turnaje EURO jako události zásadního společenského významu, ii) hospodářské soutěže, iii) volného pohybu služeb a iv) vlastnických práv.
 (1) Směrnice Rady 89/552/ES ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L 298, s. 23; Zvl. vyd. 06/01, s. 224).


text:
 26.5.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 159/34
 Žaloba podaná dne 19. března 2014 – Marzocchi Pompe v. OHIM – Settima Flow Mechanisms (ELIKA)
 (Věc T-182/14)
 2014/C 159/47
 Jazyk, ve kterém byla podána žaloba: italština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Marzocchi Pompe SpA (Casalecchio di Reno, Itálie) (zástupce: M. Bovesi, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem: Settima Flow Mechanisms (Grossolengo, Itálie)
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 20. prosince 2013 (věc R 428/2013-2) a prohlásil platnost ochranné známky ELIKA ve vztahu ke všem výrobkům, pro které byla zapsána;
 —
 přijal jakékoliv další opatření, které Tribunál považuje za nezbytné;
 —
 uložil OHIM náhradu nákladů tohoto řízení a řízení před odvolacím senátem, včetně nákladů vynaložených Marzocchi Pompe SpA ve smyslu čl. 87 odst. 2 ve spojení s čl. 91 písm. b) a čl. 132 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Zapsaná ochranná známka Společenství, jež je předmětem návrhu na prohlášení neplatnosti: Mezinárodní zápis s určením Evropské unie obrazové ochranné známky obsahující slovní prvek „ELIKA“ pro výrobky třídy 7 – ochranná známka Společenství č. 1 051 270
 Majitelka ochranné známky Společenství: Marzocchi Pompe SpA
 Účastník řízení navrhující prohlášení neplatnosti ochranné známky Společenství: Settima Flow Mechanisms
 Odůvodnění návrhu na prohlášení neplatnosti: Článek 52 odst. 1 písm. a) a čl. 7 odst. 1 písm. b), c) a g) nařízení č. 207/2009
 Rozhodnutí zrušovacího oddělení: Prohlášení neplatnosti ochranné známky
 Rozhodnutí odvolacího senátu: Zamítnutí odvolání
 Dovolávané žalobní důvody: Porušení čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení 207/2009


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/7
 Kasační opravný prostředek podaný dne 26. února 2013 společností Alfier Costruzioni Srl a dalšími proti usnesení Tribunálu (čtvrtého senátu) vydanému dne 12. prosince 2012 ve věci T-261/00, Sacaim SpA a další v. Evropská komise
 (Věc C-95/13 P)
 2013/C 129/14
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: Alfier Costruzioni Srl a další (zástupci: A. Vianello, A. Bortoluzzi a A. Veronese, advokáti)
 Další účastníci řízení: Evropská komise, Italská republika, Sacaim SpA a další
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek
 —
 zrušit nebo změnit napadené usnesení a uložit Komisi náhradu nákladů řízení
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu svého kasačního opravného prostředku navrhovatelé uplatňují nesprávné právní posouzení při uplatňování zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku ve věci „Comitato Venezia vuole vivere“ zaprvé co se týče povinnosti uvést odůvodnění rozhodnutí Komise v oblasti státních podpor a zadruhé co se týče rozložení důkazního břemene, pokud jde o podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
 Usnesením napadeným tímto kasačním opravným prostředkem se Tribunál odchýlil od výroku Soudního dvora v rozsudku ze dne 9. června 2011„Comitato Venezia vuole vivere“ v rozsahu, v němž tento rozsudek uvádí, že rozhodnutí Komise „musí obsahovat všechny základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány“. I přesto, že rozhodnutí postrádá základní prvky pro jeho provedení vnitrostátními orgány, Tribunál nekonstatoval žádné nedostatky v metodě použité Komisí ve sporném rozhodnutí, a tudíž se dopustil nesprávného právního posouzení.
 Na základě zásad vytýčených Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“ přísluší v rámci vymáhání podpory členskému státu — a tudíž nikoliv jednotlivému příjemci — v každém jednotlivém případě prokázat, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU. V projednávané věci však Komise ve sporném rozhodnutí neupřesnila „způsoby“ takového ověření. Vzhledem tudíž k tomu, že Italská republika neměla v rámci vymáhání podpory k dispozici základní prvky za účelem prokázání, zda poskytnuté výhody představují státní podpory ve prospěch příjemců, rozhodla zákonem č. 228 ze dne 24. prosince 2012 (čl. 1 odst. 351 a násl.) obrátit důkazní břemeno v rozporu s judikaturou Společenství. Podle italských právních předpisů nepřísluší státu, nýbrž jednotlivým podnikům, které jsou příjemci podpor poskytnutých ve formě úlevy, aby prokázaly, že dané výhody nenarušují hospodářskou soutěž nebo neovlivňují obchod mezi členskými státy. Při neexistenci takového důkazu platí domněnka, že poskytnutá výhoda mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. To je zjevně v rozporu se zásadami vytýčenými Soudním dvorem v rozsudku „Comitato Venezia vuole vivere“.


text:
 16.11.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 381/11
 Usnesení Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 3. září 2015 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen – Belgie) – Vivium SA v. Belgický stát
 (Věc C-250/15) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Skutkový a právní kontext sporu v původním řízení - Neexistence dostatečného upřesnění - Zjevná nepřípustnost“)
 (2015/C 381/13)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vivium SA
 Žalovaný: Belgický stát
 Výrok
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Rechtbank van eerste aanleg te te Antwerpen (Belgie) rozhodnutím ze dne 13. května 2015 (věc C-250/15) je zjevně nepřípustná.
 (1) Úř. věst. C 262, 10. 8. 2015.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/74
 Rozsudek Tribunálu ze dne 27. června 2013 — Beifa Group v. OHIM — Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Psací náčiní)
 (Věc T-608/11) (1)
 ((Průmyslový) vzor Společenství - Řízení o prohlášení neplatnosti - Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství zobrazující psací náčiní - Starší národní obrazová ochranná známka a starší národní trojrozměrná ochranná známka - Důvod neplatnosti - Užívání staršího označení, jehož majitel má právo zakázat užívání, v (průmyslovém) vzoru Společenství - Článek 25 odst. 1 písm. e) nařízení (ES) č. 6/2002 - Rozhodnutí přijaté po zrušení předchozího rozhodnutí Tribunálem)
 2013/C 225/163
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Beifa Group Co. Ltd (Ningbo, Čína) (zástupci: R. Davis, barrister, N. Cordell, solicitor, a B. Longstaff, barrister)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Folliard-Monguiral, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG (Heroldsberg, Německo) (zástupci: H. Gauß a U. Blumenröder, advokáti)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí třetího odvolacího senátu OHIM ze dne 9. srpna 2011 (věc R 1838/2010-3) týkajícímu se řízení o prohlášení neplatnosti mezi Schwan-Stabilo Schwanhäußer GmbH & Co. KG a Ningbo Beifa Group Co., Ltd.
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Beifa Group Co. Ltd. se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 32, 4.2.2012.


text:
 10.11.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 269/61
 Žaloba podaná dne 12. září 2007 – Al-Aksá v. Rada
 (Věc T-348/07)
 (2007/C 269/111)
 Jednací jazyk: nizozemština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Nadace Al-Aksá (Amsterodam, Nizozemsko) (zástupce: J. Pauw, advokát)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání žalobkyně
 —
 zrušit rozhodnutí Rady 2007/445 v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, a navíc určit, že nařízení (ES) č. 2580/2001 není na žalobkyni použitelné;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobkyně tvrdí, že rozhodnutí Rady ze dne 28. června 2007, kterým se provádí čl. 2 odst. 3 nařízení (ES) č. 2580/2001 o zvláštních omezujících opatřeních namířených proti některým osobám a subjektům s cílem bojovat proti terorismu, je neplatné v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
 Na podporu své žaloby žalobkyně zaprvé tvrdí, že společný postoj Rady ze dne 27. prosince 2001 o uplatnění zvláštních opatření k boji proti terorismu (1) se na ni nepoužije.
 Zadruhé tvrdí, že žádný příslušný orgán nepřijal ve vztahu k ní rozhodnutí ve smyslu čl. 1 odst. 4 společného postoje Rady ze dne 27. prosince 2001.
 Zatřetí uvádí, že v jejím případě neexistuje žádný úmysl, vina nebo vědomosti v souvislosti s podporou teroristických aktivit.
 Začtvrté uvádí, že ani z odůvodnění napadeného rozhodnutí, ani z vnitrostátního rozhodnutí na něm založeného nevyplývá, že je možné ještě stále předpokládat, že napomáhá páchání teroristických činů.
 Konečně žalobkyně prohlašuje, že došlo k porušení zásady proporcionality, podstatných formálních náležitostí – tím, že Rada opětovně nepřezkoumala, zda je vhodné ponechat žalobkyni na seznamu –, práva na vlastnictví a požadavku dostatečného odůvodnění.
 (1) Úř. věst. L 344, s. 93.


text:
 10.11.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 395/9
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 4. září 2014 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Hamburg – Německo) – Simon, Evers & Co GmbH v. Hauptzollamt Hamburg-Hafen
 (Věc C-21/13) (1)
 („Řízení o předběžné otázce - Obchodní politika - Antidumpingové clo - Nařízení (ES) č. 499/2009 - Platnost - Dovoz výrobků pocházejících z Číny - Dovoz téhož výrobku zasílaného z Thajska - Obcházení - Důkaz - Odepření spolupráce“)
 (2014/C 395/11)
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Finanzgericht Hamburg
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Simon, Evers & Co
 Žalovaný: Hauptzollamt Hamburg-Hafen
 Výrok
 Přezkum otázky položené předkládajícím soudem neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost nařízení Rady (ES) č. 499/2009 ze dne 11. června 2009, kterým se rozšiřuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením (ES) č. 1174/2005 na dovoz ručních paletových vozíků a jejich základních dílů pocházejících z Čínské lidové republiky na dovoz téhož výrobku zasílaného z Thajska bez ohledu na to, zda je deklarován jako pocházející z Thajska, či nikoli.
 (1) Úř. věst. C 114, 20.4.2013.


text:
 28.4.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/20
 Rozsudek Tribunálu ze dne 12. března 2014 – Borrajo Canelo v. OHIM – Tecnoazúcar (PALMA MULATA)
 (Věc T-381/12) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Řízení o zrušení - Slovní ochranné známka Společenství PALMA MULATA - Skutečné užívání - Článek 15 odst. 1 písm. a) a čl. 51 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 207/2009 - Podoba, která se liší v jednotlivostech neměnících rozlišovací způsobilost“)
 2014/C 129/25
 Jednací jazyk: španělština
 Účastníci řízení
 Žalobci: Ana Borrajo Canelo (Madrid, Španělsko), Carlos Borrajo Canelo (Madrid) a Luis Borrajo Canelo (Madrid) (zástupce: A. Gómez López, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Schifko, zmocněnec)
 Další účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastnice před Tribunálem: Tecnoazúcar (Havana, Kuba) (zástupce: J. Carbonell Callicó, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba proti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 21. května 2012 (věc R 2265/2010-2) týkajícímu se řízení o neplatnosti mezi Anou Borrajo Canelo, Carlosem Borrajo Canelem a Luisem Borrajo Canelem na jedné straně a společností Tecnoazúcar na straně druhé.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Aně Borrajo Canelo, Carlosi Borrajo Canelovi a Luisi Borrajo Canelovi se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 343, 10. 11. 2012.


text:
 3.8.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 225/10
 Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 30. května 2013 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Gerechtshof te Amsterdam — Nizozemsko) — Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito v. Jahani BV
 (Věc C-488/11) (1)
 (Směrnice 93/13/EHS - Zneužívající klauzule ve spotřebitelských smlouvách - Nájemní smlouva uzavřená mezi podnikatelem v oblasti pronájmu nemovitostí a nájemcem jednajícím za soukromým účelem - Přezkum zneužívající povahy klauzule vnitrostátním soudem z úřední moci - Smluvní pokuta - Zrušení klauzule)
 2013/C 225/15
 Jednací jazyk: nizozemština
 Předkládající soud
 Gerechtshof te Amsterdam
 Účastníci původního řízení
 Žalobci: Dirk Frederik Asbeek Brusse, Katarina de Man Garabito
 Žalovaná: Jahani BV
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Gerechtshof te Amsterdam — Výklad článku 6 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. L 95, s. 29; Zvl. vyd. 15/02, s. 288) — Nájemní smlouva uzavřená mezi pronajímatelem, který je podnikatelem, a nájemcem, který je soukromou osobou — Kvalifikace pronajímatele jako prodávajícího zboží nebo poskytovatele služeb — Normy veřejného pořádku
 Výrok
 1)
 Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách [zneužívajících klauzulích] ve spotřebitelských smlouvách musí být vykládána v tom smyslu, že s výhradou klauzulí, které odrážejí závazná vnitrostátní právní a správní ustanovení, ověření čehož je na vnitrostátním soudu, se směrnice vztahuje na smlouvu o pronájmu bytových prostor uzavřenou mezi pronajímatelem, který jedná v rámci své podnikatelské činnosti a nájemníkem, který jedná pro účely, které nespadají do rámce jeho obchodní nebo výrobní činnosti nebo povolání.
 2)
 Směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že:
 —
 pokud má vnitrostátní soud rozhodující o žalobě podané prodávajícím nebo poskytovatelem proti spotřebiteli, která se týká splnění smlouvy, podle vnitrostátních procesních pravidel pravomoc zkoumat z úřední moci rozpor mezi klauzulí která je základem žaloby, a kogentnímu vnitrostátními právními normami, musí stejným způsobem zkoumat z moci úřední případnou zneužívající povahu dotčené klauzule s ohledem na kritéria uvedené směrnice, pokud určí, že dotčená klauzule spadá do působnosti této směrnice;
 —
 pokud má vnitrostátní soud podle vnitrostátních procesních pravidel pravomoc zrušit klauzuli, která je v rozporu s veřejným pořádkem nebo kogentním právním ustanovením, jehož působnost odůvodňuje takovou sankci, musí v zásadě poté, co dal účastníkům možnost kontradiktorní debaty, zrušit z moci úřední klauzuli, jejíž zneužívající povahu určil s ohledem na kritéria stanovená směrnicí.
 3)
 Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že neumožňuje vnitrostátnímu soudu omezit se, jak to umožňuje vnitrostátní právo, na snížení částky pokuty uložené podle uvedené klauzule spotřebiteli, pokud určí zneužívající povahu klauzule o pokutě ve smlouvě uzavřené mezi prodávajícím nebo poskytovatelem a spotřebitelem, nýbrž mu ukládá, aby bez dalšího vyloučil použití této klauzule vůči spotřebiteli.
 (1) Úř. věst. C 13, 14.1.2012.


text:
 19.6.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 161/10
 Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 22. dubna 2010 (žádost o rozhodnutí o předběžné otázce Finanzgericht Düsseldorf — Německo) — Vera Mattner v. Finanzamt Velbert
 (Věc C-510/08) (1)
 („Volný pohyb kapitálu - Články 56 ES a 58 ES - Daň darovací - Pozemek, na kterém je postavena nemovitost - Nárok na nezdanitelnou částku ze základu daně - Rozdílné zacházení s rezidenty a nerezidenty“)
 (2010/C 161/12)
 Jednací jazyk: němčina
 Předkládající soud
 Finanzgericht Düsseldorf
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Vera Mattner
 Žalovaný: Finanzamt Velbert
 Předmět věci
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce — Finanzgericht Düsseldorf — Výklad článků 39 ES a 43 ES, jakož i článku 56 ES ve spojení s článkem 58 ES — Vnitrostátní právní úprava v oblasti daně z darování nemovitostí, podle níž se nezdanitelná částka z hodnoty nemovitosti v případě, kdy má dárce nebo obdarovaný bydliště v jiném členském státě, stanoví ve výši 1 100 eur, zatímco v případě, kdy má dárce nebo obdarovaný bydliště v tuzemsku, stanoví ve výši 205 000 eur.
 Výrok
 Ustanovení článku 56 ES ve spojení s článkem 58 ES musí být vykládána v tom smyslu, že brání takové právní úpravě členského státu, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, která pro účely výpočtu darovací daně stanoví, že nezdanitelná částka ze základu daně v případě darování nemovitosti, která se nachází na území tohoto státu, je nižší, pokud dárce a obdarovaný měli v době uskutečnění darování bydliště v jiném členském státu, než nezdanitelná částka, která by se uplatnila, kdyby alespoň jeden z nich měl v téže době bydliště v prvně uvedeném členském státu.
 (1) Úř. věst. C 44, 21.2.2009.


text:
 1.6.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 156/14
 Rozsudek Soudního dvora (desátého senátu) ze dne 21. března 2013 — Evropská komise v. Francouzská republika
 (Věc C-197/12) (1)
 (Nesplnění povinnosti státem - Daně - DPH - Nařízení 2006/112/ES - Článek 148 - Osvobození určitých plnění týkající se lodí zajišťujících placenou přepravu cestujících nebo používaných k výkonu obchodní činnosti - Podmínky určení lodí k plavbě na volném moři)
 2013/C 156/22
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Evropská komise (zástupci: F. Dintilhac a C. Soulay, zmocněnci)
 Žalovaná: Francouzská republika (zástupci: G. de Bergues, J.-S. Pilcszer a D. Colas, zmocněnci)
 Předmět věci
 Nesplnění povinnosti státem — Porušení čl. 148 bodu a), c) a d) směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, s. 1) — Osvobození některých plnění určených pro lodě přepravující cestující za úplatu nebo užívané k obchodní činnosti — Podmínka užívání k plavbě na volném moři — Slučitelnost vnitrostátního opatření, které nelegálně rozšiřuje působnost osvobození od daně stanovených směrnicí
 Výrok
 1)
 Francouzská republika tím, že osvobození od daně z přidané hodnoty plnění uvedených v čl. 262 odst. II bodech 2, 3, 6 a 7 obecného daňového zákoníku nepodřídila požadavku určení lodí zajišťujících placenou přepravu cestujících a lodí používaných k výkonu obchodní činnosti „k plavbě po volném moři“, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají ze směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty a zejména z článku 148 písm. a), c) a d) uvedené směrnice.
 2)
 Francouzské republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 217, 21.7.2012.


text:
 20.10.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 319/19
 Žaloba podaná dne 20. srpna 2012 — ZZ v. Komise
 (Věc F-88/12)
 2012/C 319/37
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobce: ZZ (zástupci: D. Abreu Caldas, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal a S. Orlandi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Předmět a popis sporu
 Zrušení rozhodnutí, podle něhož se bonifikace nároků na důchod nabytých před nástupem do služby vypočítá na základě nových obecných prováděcích ustanovení (OPU).
 Návrhová žádání žalobce
 —
 zrušit rozhodnutí ze dne 16. ledna 2012 týkající se výpočtu bonifikace nároků na důchod nabytých žalobcem před jeho nástupem do služby u Komise,
 —
 v případě potřeby zrušit rozhodnutí, kterým byla zamítnuta jeho stížnost ze dne 15. června 2012, kterou se domáhal použití těchto OPU a pojistně-matematických sazeb platných v okamžiku podání své žádosti o převedení nároků na důchod,
 —
 uložit Komisi náhradu nákladů řízení.


text:
 7.3.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 66/29
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 30. listopadu 2012 proti Islandu
 (Věc E-12/12)
 2013/C 66/09
 Dne 30. listopadu 2012 podal Kontrolní úřad ESVO zastoupený Markusem Schneiderem a Clémence Perrinovou, 35, Rue Belliard, 1040 Brusel, Belgium, kteří jednali jako zmocněnci Kontrolního úřadu ESVO, žalobu proti Islandu k Soudu ESVO.
 Kontrolní úřad ESVO žádá Soud ESVO, aby
 1)
 prohlásil, že nepřijetím opatření nutných k provedení právního aktu uvedeného v bodě 7h přílohy XIX k Dohodě o Evropském hospodářském prostoru (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS) začleněného do Dohody o EHP protokolem 1 k uvedené dohodě nebo jejich neoznámením Kontrolnímu úřadu ve stanovené lhůtě nesplnil Island své povinnosti podle tohoto aktu a podle článku 7 Dohody o EHP, a dále
 2)
 uložil Islandu úhradu nákladů řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že podle článku 27 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 („směrnice“) a článku 7 Dohody o EHP je Island povinen přijmout opatření nutná k provedení směrnice a oznámit přijatá opatření Kontrolnímu úřadu ESVO.
 —
 Kontrolní úřad ESVO uvádí, že takové oznámení od islandské vlády neobdržel, ani nemá k dispozici jiné informace, na základě nichž by bylo možné dojít k závěru, že opatření nutná k provedení směrnice byla přijata.
 —
 Kontrolní úřad ESVO tvrdí, že Island nesplnil své povinnosti podle článku 27 směrnice a článku 7 Dohody o EHP, neboť ve stanovené lhůtě nepřijal opatření nutná k provedení směrnice nebo přijatá opatření neoznámil Kontrolnímu úřadu.


text:
 5.12.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 454/28
 Kasační opravný prostředek podaný dne 29. září 2016 Evropským parlamentem proti rozsudku vydanému dne 19. července 2016 Soudem pro veřejnou službu ve věci F-147/15, Meyrl v. Parlament
 (Věc T-699/16 P)
 (2016/C 454/49)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek: Evropský parlament (zástupci: V. Montebello-Demogeot a M. Dean, zmocněnci)
 Další účastnice řízení: Sonja Meyrl (Brusel, Belgie)
 Návrhová žádání účastníka řízení podávajícího kasační opravný prostředek
 Účastník řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatel) navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadený rozsudek;
 —
 v důsledku toho zamítl žalobu;
 —
 rozhodl, že každý z účastníků řízení ponese vlastní náklady tohoto řízení;
 —
 uložil S. Meyrl náhradu nákladů řízení v prvním stupni.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládá navrhovatel tři důvody.
 1.
 První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení, ze zkreslení skutkového stavu a z nedostatku odůvodnění spočívajících v tom, že Soud pro veřejnou službu (Soud) v bodě 25 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že v důsledku možného přeřazení další účastnice řízení na jiné pracovní místo by tato nemusela být propuštěna.
 2.
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného právního posouzení, ze zkreslení skutkového stavu a z nedostatku odůvodnění v souvislosti se závěrem, ke kterému Soud dospěl v bodech 23 a 30 napadeného rozsudku, a sice že problematické vztahy byly dalším důvodem pro propuštění další účastnice řízení.
 3.
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku, vycházející ze zjevně nesprávného posouzení, jímž je stižen závěr Soudu, že kdyby další účastnice řízení byla vyslechnuta i ohledně problematických vztahů, mohlo by to vskutku vést k jinému výsledku rozhodovacího procesu, v němž bylo vydáno sporné rozhodnutí, tedy rozhodnutí o propuštění další účastnice řízení.


text:
 28.1.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 25/33
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Naczelny Sąd Administracyjny (Polská republika) dne 4. listopadu 2011 — Maria Kozak v. Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
 (Věc C-557/11)
 (2012/C 25/63)
 Jednací jazyk: polština
 Předkládající soud
 Naczelny Sąd Administracyjny
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Maria Kozak
 Žalovaný: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie
 Předběžná otázka
 Podléhá vlastní přepravní služba, kterou poskytla cestovní kancelář v rámci paušální ceny obdržené od cestujícího za poskytnutí služby v oblasti cestovního ruchu, která podléhá dani podle zvláštního režimu daně z přidané hodnoty pro cestovní kanceláře obsaženého v článcích 306 až 310 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), — pokud je vlastní přepravní služba nezbytnou součástí poskytnutí služby v oblasti cestovního ruchu —, základní sazbě daně platné pro služby v oblasti cestovního ruchu, nebo snížené sazbě, která se použije pro přepravní služby osob podle článku 98 ve spojení s bodem 5 přílohy III této směrnice?
 (1) Úř. věst. L 347, s. 1.


text:
 4.5.2013
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 129/21
 Usnesení předsedy Tribunálu ze dne 11. března 2013 — Elan v. Komise
 (Věc T-27/13 R)
 (Řízení o předběžných opatřeních - Státní podpory - Rozhodnutí, kterým se prohlašuje podpora za neslučitelnou s vnitřním trhem a kterým se nařizuje její vymáhání od příjemce - Návrh na odklad vykonatelnosti - Neexistence naléhavosti)
 2013/C 129/42
 Jednací jazyk: slovinština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Elan, proizvodnja športnih izdelkov, d.o.o. (Begunje na Gorenjskem, Slovinsko) (zástupce: P. Pensa, advokát)
 Žalovaná: Evropská komise (zástupci: É. Gippini Fournier, T. Maxian Rusche a M. Kocjan, zmocněnci)
 Předmět věci
 Návrh na odklad vykonatelnosti rozhodnutí Komise C(2012) 6345 final ze dne 19. září 2012, které se týká opatření přijatých ve prospěch podniku Elan d.o.o. [(SA.26379) (C 13/2010) (ex NN 17/2010)].
 Výrok
 1)
 Návrh na předběžné opatření se zamítá.
 2)
 O nákladech řízení bude rozhodnuto později.


text:
 15.7.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 165/30
 Žaloba podaná dne 5. května 2006 – Nasuf v. Rada
 (Věc T-138/06)
 (2006/C 165/61)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Taher Nasuf (Manchester, Spojené království) (zástupci: N. Garcia a S. Cox, advokáti)
 Žalovaná: Rada Evropských společenství
 Návrhové žádání žalobce
 —
 zrušit článek 2 nařízení Rady (ES) č. 881/2002 ze dne 27. května 2002, ve znění nařízení Rady (ES) č. 561/2003 ze dne 27. března 2003 a nařízení Komise (ES) č. 246/2006 ze dne 10. února 2006 a odkazu na žalobce v příloze I;
 —
 uložit Radě náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty uplatňované žalobcem jsou stejné jako ve věci T-135/06 Al-Faqih v. Rada.


text:
 19.1.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 16/2
 Rozsudek Soudního dvora (třetího senátu) ze dne 12. listopadu 2014 – Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl v. Evropská komise
 (Věc C-580/12 P) (1)
 („Kasační opravný prostředek - Kartelové dohody - Trh s plochým sklem v Evropském hospodářském prostoru (EHP) - Stanovení cen - Výpočet výše pokuty - Zohlednění vnitřních prodejů podniků - Přiměřená lhůta - Přípustnost písemností s ohledem na jednání Tribunálu“)
 (2015/C 016/02)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastnice řízení
 Účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek: Guardian Industries Corp., Guardian Europe Sàrl (zástupci: H.-G. Kamann a S. Völcker, advokáti, zmocnění O’Dalym, solicitor)
 Další účastnice řízení: Evropská komise (zástupci: A. Dawes a R. Sauer, zmocněnci)
 Výrok
 1)
 Rozsudek Tribunálu Evropské unie Guardian Industries a Guardian Europe v. Komise (T-82/08, EU:T:2012:494) se zrušuje v rozsahu, v jakém zamítl žalobní důvod vycházející z porušení zásady zákazu diskriminace, pokud jde o výpočet pokuty uložené společně a nerozdílně společnostem Guardian Industries Corp. a Guardian Europe Sàrl, a v jakém posledně uvedeným uložil náhradu nákladů řízení.
 2)
 Článek 2 rozhodnutí Komise C(2007) 5791 final ze dne 28. listopadu 2007 v řízení podle článku [81 ES] a článku 53 Dohody o EHP (Věc COMP/39165 – Ploché sklo) se zrušuje v rozsahu, v jakém společnostem Guardian Industries Corp. a Guardian Europe Sàrl společně a nerozdílně ukládá pokutu ve výši148 000 000 eur.
 3)
 Výše pokuty uložené společně a nerozdílně společnostem Guardian Industries Corp. a Guardian Europe Sàrl z důvodu protiprávního jednání konstatovaného v článku 1 uvedeného rozhodnutí se stanoví na částku 103 600 000 eur.
 4)
 Kasační opravný prostředek se ve zbývající části zamítá.
 5)
 Evropská komise ponese vlastní náklady související s řízením v prvním stupni, jakož i s řízením o kasačním opravném prostředku, a nahradí polovinu nákladů vynaložených společnostmi Guardian Industries Corp. a Guardian Europe Sàrl v rámci obou uvedených řízení.
 6)
 Společnosti Guardian Industries Corp. a Guardian Europe Sàrl ponesou polovinu vlastních nákladů řízení souvisejících s uvedenými řízeními.
 (1) Úř. věst. C, 55, 23.2.2013.


text:
 20.7.2015
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 236/34
 Rozsudek Tribunálu ze dne 4. června 2015 – Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig-Holstein v. ECB
 (Věc T-376/13) (1)
 („Přístup k dokumentům - Rozhodnutí 2004/258/ES - Dohoda o výměně dluhopisů ze dne 15. února 2012 uzavřená mezi Řeckem, na straně jedné, a ECB a národními centrálními bankami Eurosystému, na straně druhé - Přílohy A a B - Částečné odepření přístupu - Veřejný zájem - Měnová politika Unie a členského státu - Finanční situace ECB a národních centrálních bank Eurosystému - Stabilita finančního systému v Unii“)
 (2015/C 236/45)
 Jednací jazyk: němčina
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig-Holstein (Kiel, Německo) (zástupci: O. Hoepner a D. Unrau, advokáti)
 Žalovaná: Evropská centrální banka (ECB) (zástupci: A. Sáinz de Vicuña Barroso, S. Lambrinoc a K. Laurinavičius, zmocněnci, ve spolupráci s H.-G. Kamannem a P. Geyem, advokáty)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení rozhodnutí ECB ze dne 22. května 2013, sděleného žalobkyni dopisem prezidenta ECB, kterým byla částečně zamítnuta žádost o přístup k přílohám A a B „Exchange agreement dated 15. February 2012 among the Hellenic Republic and the European Central Bank and the Eurosystem NCBs listed herein“ (dohoda o výměně dluhopisů ze dne 15. února 2012 uzavřená mezi Řeckem na straně jedné a ECB a národními centrálními bankami Eurosystému, které jsou v ní vyjmenovány, na straně druhé)
 Výrok rozsudku
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Versorgungswerk der Zahnärztekammer Schleswig-Holstein se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 260, 7.9.2013.


text:
 21.7.2007
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 170/19
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 12. června 2007 – Budějovický Budvar v. OHIM – Anheuser-Busch (BUDWEISER)
 (Spojené věci T-53/04 až T-56/04, T-58/04 a T-59/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství BUDWEISER - Označení původu zapsaná na základě Lisabonské dohody - Článek 8 odst. 4 nařízení (ES) č. 40/94 - Zamítnutí námitek“)
 (2007/C 170/34)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Budějovický Budvar, národní podnik (České Budějovice, Česká republika) (zástupce: F. Fajgenbaum, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupci: A. Folliard-Monguiral a I. de Medrano Caballero, zmocněnci)
 Další účastník řízení před odvolacím senátem OHIM, vystupující jako vedlejší účastník řízení před Soudem: Anheuser-Busch, Inc. (Saint Louis, Missouri, Spojené státy) (zástupci: původně V. von Bomhard, A. Renck, A. Pohlmann, D. Ohlgart a B. Goebel, poté V. von Bomhard, A. Renck, D. Ohlgart a B. Goebel, advokáti)
 Předmět věci
 Návrh na zrušení šesti rozhodnutí druhého odvolacího senátu OHIM ze dne 3. prosince 2003 (věci R 820/2001-2, R 822/2001-2, R 823/2001-2, R 921/2001-2, R 29/2002-2 a R-32/2002-2) týkajících se námitkových řízení mezi Budějovickým Budvarem, národním podnikem, a Anheuser-Busch, Inc.
 Výrok
 1)
 Žaloby ve spojených věcech T-53/04 až T-56/04, T-58/04 a T-59/04 se zamítají.
 2)
 Společnosti Budějovický Budvar, národní podnik, se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 94, 17.4.2004.


text:
 8.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 71/6
 Kasační opravný prostředek podaný dne 27. listopadu 2013 ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) proti rozsudku Tribunálu (šestého senátu) vydanému dne 13. září 2013 ve věci T-214/11, ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) v Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EÚBP)
 (Věc C-615/13 P)
 (2014/C 71/09)
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek: ClientEarth, Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) (zástupce: P. Kirch, advokát)
 Další účastníci řízení: Evropský úřad pro bezpečnost potravin, Evropská komise
 Návrhová žádání účastníků řízení podávajících kasační opravný prostředek (navrhovatelů)
 Navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:
 —
 zrušil rozsudek Tribunálu ze dne 13. září 2013 ve věci T-214/11;
 —
 uložil EÚBP náhradu nákladů řízení.
 Důvody kasačního opravného prostředku a hlavní argumenty
 Na podporu kasačního opravného prostředku předkládají navrhovatelé tři důvody.
 1)
 První důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného použití právního pojmu „osobní údaje“, jak je definován v článku 2 nařízení č. 45/2001 (1).
 Tribunál se dopustil nesprávného posouzení, když shledal, že kombinace jmen a stanovisek tvoří „osobní údaje“. Pojem „osobní údaje“ nezahrnuje stanoviska sdělená v rámci veřejného výboru, k účasti ve kterém jsou odborníci, jejichž jména a další osobní údaje jsou veřejné, vyzváni kvůli jejich odborným znalostem.
 2)
 Druhý důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z nesprávného použití čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 (2) a čl. 8 písm. b) nařízení č.45/2001, pokud jde o rozsah, postup a podstatu těchto ustanovení, zejména tím, že neposoudil a nevyvážil všechny zájmy chráněné těmito ustanoveními.
 Tribunál nevzal v úvahu všechny aspekty ustanovení, která měla být použita: čl. 4 odst. 1 písm. b) nařízení č. 1049/2001 a čl. 8 písm. b) nařízení č. 45/2001. Taktéž neposoudil a nezohlednil různé zájmy chráněné v rámci obou ustanovení.
 3)
 Třetí důvod kasačního opravného prostředku, vycházející z porušení článku 5 SFEU tím, že Tribunál uložil žalobcům nepřiměřené důkazní břemeno a vyžadoval od nich, aby prokázali nutnost předání informací a rozsah chráněných oprávněných zájmů.
 (1) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (Úř. věst. L 8, s. 1; Zvl. vyd. 13/26, s. 102).
 (2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, s. 43; Zvl. vyd. 01/03, s. 331).


text:
 26.10.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 258/27
 Žaloba podaná Kontrolním úřadem ESVO dne 31. července 2006 proti Norskému království
 (Věc E-2/06)
 (2006/C 258/11)
 Dne 31. července 2006 podal Kontrolní úřad ESVO, zastoupený Nielsem Fengerem, zplnomocněným zástupcem Kontrolního úřadu ESVO, se sídlem na adrese 35, Rue Belliard, B-1040 Brusel, k Soudu ESVO žalobu proti Norskému království.
 Žalobce navrhuje, aby soud:
 1.
 prohlásil, že Norské království porušilo články 31 a 40 Dohody o EHP tím, že udržuje v platnosti opatření zákona č. 16 ze dne 14. prosince 1917, kterým se soukromým a jiným podnikům z ostatních smluvních stran Dohody o EHP poskytuje časově omezená koncese na využívání vodopádů za účelem výroby energie, přičemž po uplynutí koncese jsou tyto subjekty – s výjimkou norských státních podniků, jejichž koncese není časově omezena – povinny odevzdat bez náhrady všechna zařízení norskému státu
 a
 2.
 uložil Norskému království uhradit náklady řízení.
 Právní a skutkové souvislosti a právní odůvodnění:
 —
 Předmětná věc se týká vlastnických práv na vodní elektrárny a jejich převodu bez náhrady do vlastnictví norského státu po vypršení koncesní lhůty. Tento převod je uveden v norských právních předpisech jako „vrácení“ (norsky „hjemfall“), přestože norský stát v minulosti nikdy neměl vlastnická práva na vodopády a elektrárenská zařízení.
 —
 V souladu se zákonem č. 16 ze dne 14. prosince 1917 („o průmyslových licencích“) není koncesní lhůta na využívání vodopádů a elektrárenských zařízení omezena u společností, které vlastní nejméně ze dvou třetin norský stát, okres nebo obec, je však omezena pro všechny ostatní společnosti, včetně těch, které jsou drženy vlastníky z jiných států EHP, ať samostatně nebo společně s norskými soukromými vlastníky, a jejichž podíl ve společnosti je vyšší než jedna třetina základního jmění.
 —
 V důsledku výše uvedeného se zmíněné vrácení týká pouze poslední kategorie vlastníků.
 —
 Kontrolní úřad ESVO je proto toho názoru, že takto uplatňované vrácení diskriminuje vlastníky z ostatních států EHP a tudíž zakládá porušení čl. 31 a 41 Dohody o EHP.
 —
 Kontrolní úřad ESVO má za to, že takový rozdíl v zacházení nelze objektivně ospravedlnit, a že toto zacházení nespadá do působnosti čl. 125 Dohody o EHP.


text:
 14.4.2012
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 109/26
 Žaloba podaná dne 17. února 2012 — Zavvar v. Rada
 (Věc T-69/12)
 2012/C 109/55
 Jednací jazyk: angličtina
 Účastníci řízení
 Žalobce: Seyed Hadi Zavvar (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (zástupci: S. Zaiwalla, P. Reddy a F. Zaiwalla, Solicitors, D. Wyatt, QC (Queen’s Counsel), a R. Blakeley, Barrister)
 Žalovaná: Rada Evropské unie
 Návrhové žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil bod 22 tabulky A přílohy rozhodnutí 2011/783/SZBP (1) v rozsahu, v němž se ho týká;
 —
 zrušil bod 22 tabulky A přílohy nařízení č. 1245/2011 (2) v rozsahu, v němž se ho týká;
 —
 rozhodl, že čl. 20 odst. 1 písm. b) rozhodnutí 2010/413/SZBP ve znění rozhodnutí 2011/783/SZBP není na něj použitelný;
 —
 rozhodl, že čl. 16 odst. 2 nařízení (EU) č. 961/2010, jak je provedeno nařízením č. 1245/2011, není na něj použitelný a
 —
 uložil žalované náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Na podporu žaloby předkládá žalobce čtyři žalobní důvody.
 1.
 V rámci prvního žalobního důvodu žalobce tvrdí, že
 —
 kritéria pro zařazení na seznam stanovená v rozhodnutí 2010/413/SZBP a v nařízení č. 961/2010 nebyla splněna v projednávaném případě.
 2.
 V rámci druhého žalobního důvodu žalobce tvrdí, že
 —
 přijetí omezujících opatření vůči němu je zjevně v rozporu s jeho základními a lidskými právy, jakož i se zásadou proporcionality.
 3.
 V rámci třetího žalobního důvodu žalobce tvrdí, že
 —
 omezující opatření přijatá vůči němu jsou v rozporu s procesními povinnostmi Rady, jakož i s jeho právem na obhajobu.
 4.
 V rámci čtvrtého žalobního důvodu žalobce tvrdí, že
 —
 Tribunál musí zrušit jeho zařazení na seznam, pokud vyhoví žalobám, které podaly banky uvedené na seznamu a jež znějí na zrušení jejich zařazení na seznam.
 (1) Rozhodnutí Rady 2011/783/SZBP ze dne 1. prosince 2011, kterým se mění rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 71).
 (2) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1245/2011 ze dne 1. prosince 2011, kterým se provádí nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 319, s. 11).


text:
 6.6.2016
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 200/32
 Žaloba podaná dne 13. dubna 2016 – Panzeri v. Parlament
 (Věc T-166/16)
 (2016/C 200/45)
 Jednací jazyk: italština
 Účastníci řízení
 Žalobce: Pier Antonio Panzeri (Calusco d’Adda, Itálie) (zástupce: C. Cerami, advokát)
 Žalovaný: Evropský parlament
 Návrhová žádání
 Žalobce navrhuje, aby Tribunál:
 —
 vyhověl této žalobě, a tudíž zrušil napadené akty z důvodu jejich protiprávnosti;
 —
 v důsledku toho uložil Evropskému parlamentu povinnost vrátit částku 12 000 eur spolu s úroky a přehodnocením, nebo vyšší částku, jež bude v mezidobí uhrazena v souladu s napadeným příkazem;
 —
 uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Tato žaloba je namířena proti přípisu generálního tajemníka Evropského parlamentu č. D 302681 ze dne 11. února 2016, jenž obsahuje odůvodnění údajné výzvy k úhradě č. 2016-207 z téhož data, jejímž předmětem bylo vrácení částek, jež byly bezdůvodně vyplaceny z titulu příspěvků na parlamentní asistenci.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou stejné jako ve věci T-677/15, Panzeri v. Parlament a Komise (Úř. věst. 2016 C 27, s. 11).


text:
 30.12.2006
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 331/35
 Rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 15. prosince 2006 – Ferrero Deutschland v. OHIM – Cornu (FERRO)
 (Věc T-310/04) (1)
 („Ochranná známka Společenství - Námitkové řízení - Přihláška slovní ochranné známky Společenství FERRO - Starší národní slovní ochranná známka FERRERO - Relativní důvod pro zamítnutí - Nebezpečí záměny - Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94 - Podobnost výrobků“)
 (2006/C 331/77)
 Jednací jazyk: francouzština
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Ferrero Deutschland GmbH (Stadtallendorf, Německo), které bylo povoleno nahradit Ferrero OHG mbH (zástupce: M. Schaeffer, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: A. Rassat, zmocněnec)
 Druhá účastnice řízení před odvolacím senátem OHIM, vedlejší účastnice před Soudem: Cornu SA Fontain (Fontain, Francie) (zástupce: D. Waelbroeck, advokát)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. března 2004 (věc R 540/2002-4), týkajícímu se námitkového řízení mezi Ferrero OHG a Cornu SA Fontain.
 Výrok
 1.
 Žaloba se zamítá.
 2.
 Žalobkyně ponese vlastní náklady řízení, všechny náklady související s překážkou řízení týkající se jejího nahrazení za Ferrero OHG mbH a ukládá se jí rovněž náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených vedlejší účastnicí.
 3.
 Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ponese vlastní náklady řízení a ukládá se mu rovněž náhrada poloviny nákladů řízení vynaložených vedlejší účastnicí.
 (1) Úř. věst. C 262, 23.10.2004.


text:
 24.9.2011
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 282/10
 Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná Cour de cassation (Belgie) dne 11. července 2011 — Déborah Prete v. Office national de l'emploi
 (Věc C-367/11)
 2011/C 282/19
 Jednací jazyk: francouzština
 Předkládající soud
 Cour de cassation
 Účastníci původního řízení
 Žalobkyně: Déborah Prete
 Žalovaný: Office national de l'emploi
 Předběžné otázky
 1)
 Brání články 12, 17, 18 a v případě potřeby i článek 39 Smlouvy o založení Evropského společenství v konsolidovaném znění z Amsterodamu ze dne 2. října 1997 takové vnitrostátní právní úpravě, která jako čl. 36 odst. 1 bod 2 písm. j) belgické královské vyhlášky ze dne 25. listopadu 1991 o úpravě nezaměstnanosti stanoví, že mladá osoba s občanstvím Evropské unie, která nemá postavení pracovníka ve smyslu článku 39 Smlouvy a která ukončila středoškolská studia v Evropské unii, nikoliv však ve vzdělávacím zařízení řízeném, podporovaném nebo uznaném některým z belgických společenství, a která získala buď oprávnění vydané některým z těchto společenství, které je rovnocenné osvědčení vydanému příslušnou komisí některého z těchto společenství pro studium v belgických vzdělávacích zařízeních, nebo oprávnění umožňující přístup k vysokoškolskému studiu, má nárok na čekací příspěvky pouze pod podmínkou, že tato mladá osoba předtím studovala šest let ve vzdělávacím zařízení řízeném, uznaném nebo podporovaném některým z belgických společenství, za předpokladu, že je tato podmínka výlučná a absolutní?
 2)
 V případě kladné odpovědi na první otázku, lze se domnívat, že okolnosti, že mladá osoba uvedená v první otázce, která nestudovala šest let v belgickém vzdělávacím zařízení, pobývá v Belgii se svým belgickým manželem a je zaregistrována u belgického úřadu práce jako uchazečka o zaměstnání, představují prvky, které mají být zohledněny pro účely posuzování spojení mezi touto mladou osobou a belgickým trhem práce, s ohledem na články 12, 17, 18 a v případě potřeby i článek 39 Smlouvy? Do jaké míry je na místě zohledňovat délku pobytu, dobu trvání manželství či dobu, po jakou je tato osoba registrována jako uchazečka o zaměstnání?


text:
 28.8.2010
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 234/32
 Rozsudek Tribunálu ze dne 9. července 2010 — Exalation v. OHIM (Vektor-Lycopin)
 (Věc T-85/08) (1)
 (Ochranná známka Společenství - Přihláška slovní ochranné známky Společenství Vektor-Lycopin - Absolutní důvody pro zamítnutí - Nedostatek rozlišovací způsobilosti - Popisný charakter - Článek 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94 (nyní čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 207/2009))
 2010/C 234/54
 Jednací jazyk: němčina
 Účastníci řízení
 Žalobkyně: Exalation Ltd (Ilford, Essex, Spojené království) (zástupce: K. Zingsheim, advokát)
 Žalovaný: Úřad pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (zástupce: S. Schäffner, zmocněnec)
 Předmět věci
 Žaloba podaná proti rozhodnutí čtvrtého odvolacího senátu OHIM ze dne 17. prosince 2007 (věc R 1037/2007-4) týkajícímu se přihlášky slovního označení Vektor-Lycopin jako ochranné známky Společenství
 Výrok
 1)
 Žaloba se zamítá.
 2)
 Společnosti Exalation Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.
 (1) Úř. věst. C 107, 26.4.2008.


text:
 1.3.2014
 CS
 Úřední věstník Evropské unie
 C 61/18
 Žaloba podaná dne 6. ledna 2014 — Banco Mare Nostrum v. Komise
 (Věc T-16/14)
 2014/C 61/32
 Jednací jazyk: španělština
 Účastnice řízení
 Žalobkyně: Banco Mare Nostrum SA (Madrid, Španělsko) (zástupci: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero a A. Lamadrid de Pablo a A. Biondi, advokáti)
 Žalovaná: Evropská komise
 Návrhová žádání
 Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
 —
 zrušil napadené rozhodnutí v rozsahu, v jakém soubor opatření, která podle Komise představují takzvaný španělský systém zdanění leasingu („SEAF“), kvalifikuje jako novou státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem;
 —
 podpůrně zrušil články 1 a 4 napadeného rozhodnutí, které jako příjemce údajných podpor a jako jediné adresáty příkazu k navrácení určuje investory AIE (hospodářských zájmových sdružení);
 —
 podpůrně zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém v rozporu s obecnými zásadami unijního práva nařizuje vrácení údajných podpor;
 —
 zrušil článek 4 napadeného rozhodnutí v rozsahu, v jakém rozhoduje o legalitě soukromých smluv mezi investory a dalšími subjekty,
 —
 uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
 Žalobní důvody a hlavní argumenty
 Žalobní důvody a hlavní argumenty jsou tytéž, jako byly uvedeny ve věci T-700/13, Bankia v. Komise.